Справа № 580/201/21
Суддя: В.В. Гаращенко
Дата ухвалення: 2021-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року справа № 580/201/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаращенка В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області, в якій просить:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 25.04.2017 №1, від 21.02.2019 №-2301 та від 06.02.2020 №25538-5033-2301.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що продав нерухоме майно, що знаходилось на земельній ділянці по АДРЕСА_1 у 2012 та 2013 роках, тому не зобов`язаний сплачувати орендну плату за земельну ділянку за 2017, 2019, 2020 роки.

Відповідач подав відзив на адміністративний позов, в якому зазначив, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право оренди земельної ділянки зареєстровано за позивачем, тому тільки після припинення дії договору та внесення відповідних відомостей до реєстру, на позивача покладено обов`язок щодо сплати орендної плати.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження (без виклику учасників справи в судове засідання).

В ухвалі про відкриття провадження у справі від 25.01.2021 суд вказав про поважність причин пропуску позивачем строку звернення до суду в частині оскарження податкового повідомлення-рішення від 25.04.2017 №1.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 25.03.2021 суд перейшов до розгляду справи в порядку загального позовного провадження та призначив підготовче засідання.

Відповідач подав 05.02.2021 до суду заяву про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

В поданій заяві відповідач стверджує, що оскільки позивач не скористався правом адміністративного оскарження, строк звернення до суду з адміністративним позовом становить шість місяців з моменту отримання податкових повідомлень-рішень. У відповідності до наявних матеріалів справи прослідковується, що позивач отримав податкові повідомлення-рішення №1 від 25.04.2017 - 16.05.2017 та № 25538-5033-2301 від 06.02.2020 - 06.04.2020 (згідно з датою про вручення проставленою у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення).

Податкове повідомлення-рішення №-2301 від 21.02.2019 повернуто укрпоштою в зв`язку з закінченням встановленого строку зберігання 11.08.2019. Тобто податкове повідомлення-рішення фактично вручене 11.08.2019.

Враховуючи те, що позовна заява підписана позивачем 20 січня 2021 року, відповідач вважає, що шестимісячний строк для звернення до суду позивачем пропущений.

Позивач подав заяву від 14.04.2021, в якій вказує про поважність причин пропуску строку звернення до суду, мотивуючи це тим, що податкове повідомлення-рішення від 21.02.2019 №-2301 позивачем не отримувалось, а його копію надіслано відповідачем листом від 18.09.2020, тому строк звернення у цій частині позову позивачем не пропущено.

Також позивач наголосив, що у своїй постанові від 26.11.2020 у справі №500/2486/19 Верховний Суд зазначив, що зміна сталої судової практики, яка відбулася в бік тлумачення норм права щодо застосування коротших строків звернення до суду, може розглядатися судами як поважна причина при вирішенні питання поновлення строків звернення до суду в податкових правовідносинах, які виникли та набули характеру спірних до зміни такої судової практики.

Позивач просив врахувати, що починаючи з квітня 2020 року по даний час в Україні встановлений Кабінетом Міністрів України та діє карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), згідно дії обмежень, які впроваджені у зв`язку з карантином (дистанційна робота працівників, транспорті обмеження, зменшення графіку роботи поштових відділень, тощо), позивач вважає про поважність причин пропуску строку звернення до суду та про необхідність його поновлення.

Вирішуючи подане клопотання, суд ухвалою від 20.04.2021 із занесенням до протоколу судового засідання, відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, виходячи з таких міркувань.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст. 123 КАС України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

За ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Слід зазначити, що правовий інститут строків звернення до суду, не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв визначення поважності причин їх пропуску. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Суд також враховує, що 02.04.2020 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Вказаним законом внесені зміни до Кодексу адміністративного судочинства зокрема, розділ VI «Прикінцеві положення» доповнено пунктом 3 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».

Згідно відповідно до п. З Розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України від 18.06.2020 №731-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОУІР-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обоє 'язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених иим Кодексом), поновлює проиесуальні строки, встановлені нормами нього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує проиесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної проиесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Отже, названим законом продовжено процесуальні строки звернення до суду з позовом на період дії карантину.

При цьому, згідно з нормами п. 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону України від 30.03.2020 №540-IX): «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18 червня 2020 року №731-IX, який набрав чинності 17.07.2020, внесено зміни до п. 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно внесених змін під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» в редакції Закону України від 30.03.2020 №540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності Законом України від 18.06.2020 №731-IX. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених Законом України від 18.06.2020 №731-IX.

Отже, після набрання чинності Законом України від 18.06.2020 №731-IX з 17.07.2020 розпочато відлік процесуальних строків та надано право учасникам справи заявити клопотання про продовження процесуальних строків з підстав, встановлених Законом України від 18.06.2020 №731-IX.

Як наслідок відлік процесуальних строків розпочато з 21 дня після набрання чинності Законом України від 18.06.2020 №731-IX, тобто з 07.08.2020.

Позивач отримав податкове повідомлення-рішення №25538-5033-2301 від 06.02.2020 у період дії карантину, а саме 06.04.2020, тому процесуальний строк на його оскарження розпочав відлік з 07.08.2020 і кінцевим строком для подачі позову є 07.02.2021, тоді як позов подано до суду 20.01.2021, тобто в межах строку звернення до суду.

Щодо податкового повідомлення-рішення №-2301 від 21.02.2019, суд зазначає, що воно повернуто укрпоштою в зв`язку з закінченням встановленого строку зберігання 11.08.2019, тобто не вручено позивачу.

На вимогу позивача вказане податкове повідомлення-рішення надіслано йому листом №9452/10/23-00-50-3313 від 18.09.2020, тому позов в частині оскарження цього рішення також подано в межах шестимісячного строку звернення до суду.

За таких обставин, суд переконаний, що позивач не пропустив строк звернення до суду в частині оскарження податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Черкаській області від 21.02.2019 №2-2301 та від 06.02.2020 №25538-5033-2301, тому усною ухвалою від 20.04.2021 відмовив у задоволенні заявленого відповідачем клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою від 20.04.2021 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив розгляд справи по суті в судовому засіданні на 11 год. 00 хв. 13 травня 2021 року.

В судове засідання 13 травня 2021 року позивач не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Представник відповідача подав до суду заяву про проведення судового засідання 13.05.2021 без його участі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд ухвалою від 13.05.2021 перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 до 20.10.2012 на праві приватної власності належали нежитлові приміщення адміністративно-господарської будівлі з підвалом та мансардою літ. «Б-ІІ», а саме: приміщення 2-го поверху №6, №7, №8 загальною площею 30,5 кв.м., що знаходяться у АДРЕСА_1 .

Крім того, позивачу до 08.05.2013 на праві приватної власності належали нежитлові приміщення адміністративно-господарської будівлі з підвалом та мансардою літ. «Б-ІІ», а саме: 2/3 частини приміщень №3, №4 загальною площею 4,13 кв.м., приміщення №12 загальною площею 30,3 кв.м., що знаходяться у АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору оренди землі від 19.07.2007, укладеного між Черкаською міською радою (орендодавець) надає, а ОСОБА_1 (орендар) приймає в строкове платне користування земельну ділянку, що за цільовим призначенням відноситься до земель житлової та громадської забудови, розташована в по АДРЕСА_1 , площа для нарахування орендної плати 57,2 кв.м. Згідно пункту 8 - договір укладено на 49 років. У пункті 37 зазначеного договору вказано, що договір також припиняється у інших випадках, передбачених законом.

У подальшому, ОСОБА_1 20.10.2012 продано ОСОБА_2 нежитлові приміщення адміністративно-господарської будівлі з підвалом та мансардою літ. «Б-ІІ», а саме: приміщення 2-го поверху №6, №7, №8 загальною площею 30,5 кв.м., що знаходяться у АДРЕСА_1 , що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу нежитлових будівель від 20.10.2012.

Крім того, ОСОБА_1 08.05.2013 продано ОСОБА_3 нежитлові приміщення адміністративно-господарської будівлі з підвалом та мансардою літ. «Б-ІІ», а саме: 2/3 частини приміщень №3, №4 загальною площею 4,13 кв.м., приміщення №12 загальною площею 30,3 кв.м., що знаходяться у АДРЕСА_1 , що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу нежитлових будівель від 08.05.2013.

Головним управлінням ДФС у Черкаській області прийнято податкові повідомлення-рішення:

- від 25.04.2017 №1 про нарахування позивачу податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2017 рік у сумі 4091 грн. 64 коп.;

- від 21.02.2019 №-2301 про нарахування позивачу податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2019 рік у сумі 4091 грн. 64 коп.

В подальшому Головним управлінням ДПС у Черкаській області, яке є правонаступником Головного управління ДФС у Черкаській області, прийнято податкове повідомлення-рішення:

- від 06.02.2020 №25538-5033-2301 про нарахування позивачу податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2020 рік у сумі 4091 грн. 64 коп.

Не погоджуючись із наведеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті суд враховує, що згідно з підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) встановлено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

За підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельним податком визнається обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

За правилами пункту 287.7 статті 287 Податкового кодексу України у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин)..

У частинах першій та другій статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Статтями 125 і 126 цього Кодексу встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 Цивільного кодексу України.

За частиною третьою статті 7 Закону України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року №161-XIV до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Зазначені норми права дають можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об`єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов`язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.

У розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 287.7 статті 287 Податкового кодексу України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Отже, до нового власника об`єкта нерухомості переходить і встановлений податковим законом обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку (орендної плати), на якій розташоване набуте ним майно.

Суд вважає безпідставними посилання відповідача на обставини невнесення змін до укладеного між позивачем та Черкаською міською радою договору оренди земельної ділянки, на якій розташовані відчужені об`єкти нерухомості, як на підставу для продовження обов`язку позивача по сплаті орендної плати за таку ділянку, оскільки наведене не звільняє нових власників від обов`язку сплати податку (орендної плати) за земельну ділянку, на якій розташоване набуте ними майно.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 31.01.2018 у справі №825/308/17, від 19.06.2018 у справі №822/2696/17, від 17.12.2019 у справі № 804/4739/16, від 27.02.2020 у справі № 804/4665/18.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що визначення позивачу суми податкового зобов`язання з орендної плати за земельні ділянки за спірними податковими повідомленнями-рішеннями не відповідає положенням Податкового кодексу України та є протиправним, що є підставою для їх скасування.

Відповідно ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Черкаській області від 25.04.2017 №1, від 21.02.2019 №-2301.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 06.02.2020 №25538-5033-2301.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана з врахуванням особливостей закріплених п. 15.5 Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня підписання рішення суду.

Суддя В.В. Гаращенко