Справа № 200/2576/21-а
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2021-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2021 р. Справа№200/2576/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Голошивця І.О., при секретарі судового засідання Шташаліс О.О., розглянув у судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він знаходиться на обліку у відповідача та отримує пенсію відповідно до Закону України №2262-ХІІ від 9 квітня 1992 року Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб з 01.09.2010 року. З 01.01.2020 року позивачу було припинено нарахування та виплату пенсії. 23.10.2020 позивач звернувся до відповідача та просив поновити йому нарахування та виплату пенсії. 18.11.2020 р. відповідач листом на звернення позивача фактично відмовив ОСОБА_1 у поновленні пенсії. Позивач вважає що орган Пенсійного фонду безпідставно відмовив ОСОБА_1 в поновленні виплати пенсії та своїми діями порушує право позивача на отримання пенсії, яка є конституційною гарантією

Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити у задоволені позовних вимог. В обґрунтування відзиву на позовну заяву відповідач посилається на те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області не допущені порушення при здійсненні владних повноважень відповідно позивача, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 15.03.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25.03.2021 позовна заява була залишена без руху.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02.04.2021 було продовжено судовий розгляд адміністративної справи.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 15.04.2021 вирішено призначити підготовче засідання за правилами загального позовного провадження на 27.04.2021.

27.04.2021 розгляд справи було відкладено до 12.05.2021 для надання додаткових доказів.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12.05.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.06.2021.

Представники сторін до судового засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомленні належним чином.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , є пенсіонером за вислугу років, що підтверджує пенсійне посвідчення серії НОМЕР_2 .

Відповідач в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Як зазначає відповідач в тексті відзиву на позов, позивачу була призначена пенсія за вислугу років, виплата якої була припинена з причини виїзду пенсіонера за кордон на постійне місце проживання, оскільки Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області було отримано лист Головного управління Міністерства юстиції Російської Федерації по Приморському краю від 11.11.2019 від 25/4-30/7591 щодо запиту пенсійної справи та інформації про припинення виплат позивачу.

Судом встановлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області було отримано лист від Управління Міністерства внутрішніх справ Російської Федерації по Магаданській області від 16.11.2020 № 22/2495 в якому було зазначено, про необхідність надання атестату про припинення пенсійних виплат на позивача у зв`язку з його переїздом на постійне місце проживання до Російської федерації.

У зв`язку з наведеним, відповідачем з 01.01.2020 вирішено припинити виплату пенсії позивачу.

В подальшому позивач звернувся до відповідача через Веб-кабінет Пенсійного фонду в якому просив поновити йому нарахування та виплату пенсії та виплатити заборгованість

18.11.2020 відповідач надав лист № 8367-8541/С-03/8-0500/20 на звернення позивача де зазначив, що 09.12.2019 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області отримано лист від Головного управління Міністерства юстиції Російської Федерації по Приморському краю №22/2495 від 16.11.2020 щодо витребування пенсійної справи та атестату про припинення виплати пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання в Магаданську область. Виплату пенсії припинено з 01.01.2020

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного

За приписами ст. 1 Конституції України, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. За ст. 3 людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно ст. 19 органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а на підставі ст. 46 громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Відповідно до ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Згідно з статті 1-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 ( далі Закон №2262-ХІІ), законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів. Статтею 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Так, п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону №1058-IV передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду України або за рішенням суду припиняється: на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 51 цього ж Закону, у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), пункт 2 частини 1 статті 49, друге речення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. У Рішенні № 25-рп/2009 Конституційний Суд України зауважив, що всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавлено цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Як свідчать наявні у справі матеріали, позивач є громадянином України та отримував пенсію за вислугу років призначену відповідно до Закону №2262-ХІІ, однак виплата пенсії фактично була припинена відповідачем у зв`язку з виїздом позивача на постійне місце проживання за кордон (до Російської Федерації).

Суд зазначає, що починаючи з 13.03.1992 діє Угода про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, підписана Азербайджаном, Російською Федерацією, Білоруссю, Таджикистаном, Вірменією, Туркменістаном, Казахстаном, Узбекистаном, Киргизстаном, Україною та Молдовою, яка базується на територіальному принципі. Вказаною Угодою передбачено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Усі витрати, пов`язані із здійсненням пенсійного забезпечення громадян держав-учасниць СНД, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами. Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.

Призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

При цьому, при переселенні пенсіонера в межах держав - учасниць Угоди виплата пенсії за попереднім місцем проживання припиняється, якщо пенсія того ж виду передбачена законодавством держави за новим місцем проживання пенсіонера. Розмір пенсії переглядається відповідно до законодавства держави - учасниці Угоди за новим місцем проживання пенсіонера. При переселенні пенсіонера, якому на території однієї договірної сторони призначено пенсію на підставах, не передбачених законодавством іншої договірної сторони, виплата пенсії проводиться компетентними органами договірної сторони, яка її призначила, до виникнення права на пенсію відповідно до законодавства держави переселення.

За приписами статті 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом. Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів прийняття відповідачем відповідного рішення про припинення пенсійних виплат відносно позивача.

В даному випадку, як встановлено судом, на момент припинення пенсії (01.01.2020) позивачу в Україні, доказів призначення та виплати такого виду пенсії позивачу, призначеного за законодавством України в країні-учасниці СНД - Російської Федерації відповідно до умов Міжнародної угоди від 13.03.1992, до суду не надано, а позивача, як пенсіонера, не було взято на облік в органі Пенсійного фонду Російської Федерації.

В підтвердження зазначеного до суду позивачем було надано довідку №121/74 від 04.02.2021, Управління МВС РФ по Магаданській області, в якій зазначено, що ОСОБА_1 на обліку в відділенні пенсійного фонду не перебуває та не отримує пенсію по лінії МВС Росії.

В ході судового розгляду даної справи відповідачем до суду не подано жодних документальних доказів на підтвердження переїзду позивача на постійне місце проживання до Російської Федерації та отриманням ним там громадянства і пенсії за законодавством Російської Федерації.

Враховуючи наведене, суд вважає необґрунтованим припинення нарахування і виплати пенсії позивачу з 01.01.2020, з підстав виїзду позивача за кордон на постійне місце проживання, за відсутністю документальних доказів призначення та виплати останньому аналогічного виду пенсії на території країни-учасниці Російської Федерації.

Щодо посилання відповідача на те, що пенсійна справа позивача знаходиться в органах пенсійного забезпечення Російської Федерації, в Головному управлінні відсутні документи, які можуть бути підставою для поновлення виплати пенсії, суд зазначає, що ОСОБА_1 з 2010 року перебував на обліку у відповідача та отримував відповідну пенсію, доказів надіслання відповідачем пенсійної справи позивача до органів пенсійного забезпечення Російської Федерації до суду не надано, таким чином суд не бере до уваги вищезазначені посилання позивача на неможливість поновлення пенсійних виплат.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Виходячи із змісту заявлених позивачем вимог та висновків суду, в даному випадку слід застосувати положення статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме, обрати інший спосіб захисту, який необхідний для повного відновлення порушеного права.

З метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, суд вважає за потрібне визнати протиправними дії відповідача щодо припинення пенсії позивачу з 01.01.2020 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити позивачу нарахування та виплату пенсії за вислугу років з 01.01.2020 з виплатою виниклої заборгованості.

Щодо вимог позивача щодо звернення до негайного виконання рішення суду у межах суми стягнення пенсії за один місяць, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів частини 1 статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи є підстави допустити негайне виконання рішення.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини 1 цієї статті.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що рішення суду в цій справі підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення пенсії за один місяць.

Згідно із ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

За приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач за подання адміністративного позову сплатила 908,00 грн. судового збору.

Отже, суд вважає за можливе повернути позивачу судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (; Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Соборна, буд. 3) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) з 01.01.2020 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () поновити нарахування і виплату пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01.01.2020 з виплатою виниклої заборгованості.

В частині присудження виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць рішення суду виконується негайно.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (; Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Соборна, буд. 3) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) понесені судові витрати у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 01 червня 2021 року.

Повний текст рішення складається відповідно до ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець