Справа № 640/10798/21
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2021-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2021 року м. Київ № 640/10798/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни
провизнання протиправною та скасування постанови про арешт коштів
встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни про визнання протиправною та скасування постанови про накладення арешту на картковий рахунок в АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що 22 лютого 2021 року позивачці стало відомо про арешт коштів її карткового рахунку в АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , на який вона отримує заробітну плату. Згодом дізналась про внесення її до Єдиного реєстру боржників у зв`язку із відкриттям відносно неї приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. виконавчого провадження №64589969 про стягнення коштів на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю.

24 лютого 2021 року представником позивача на адресу відповідача була направлена довідка АТ КБ «ПриватБанк» та заява про зняття арешту з вказаного рахунку.

07 квітня 2021 року позивач отримала відповідь від відповідача, якою їй було відмовлено у знятті арешту з рахунку.

Посилаючись на норми статті 43 Конституції України, статей 97, 128 Кодексу законів про працю України, статей 15, 24 Закону України «Про оплату праці» позивач вважала своє право порушеним оскаржуваною постановою, а тому звернулась до суду за його захистом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 травня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 26 травня 2021 року.

У судове засідання 26 травня 2021 року сторони не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача.

В зв`язку з неявкою у судове засідання 26 травня 2021 року учасників справи суд вирішив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного (письмового) провадження без виклику сторін.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову. При цьому відповідач наголошував, що приватний виконавець на час винесення постанови про арешт коштів боржника позбавлений можливості бути обізнаним про наявність/відсутність у боржника рахунків із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунків, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

У постанові про накладення арешту на кошти боржника зазначено: «…крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику». Тобто, приватний виконавець вказаною постановою визначив банківським установам, які виконують рішення виконавця, порядок виконання з урахуванням обмежень, а саме; що не підлягають арешту кошти, що містяться на рахунках боржника, стягнення на які заборонено Законом, у тому числі ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження», перелік яких не містить обмежень щодо накладення арешту на рахунок, на який нараховується заробітна плата.

Більше того, банківські установи приймають до виконання документ про арешт коштів і вчиняють відповідні дії на підставі Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року №22. У даному випадку постанова про арешт коштів не повернута Банком приватному виконавцю, що в свою чергу свідчить, що рахунок, на кошти на якому накладено арешт, не відноситься до рахунків зі спеціальним режимом використання або інших рахунків, звернення стягнення на які заборонено законом.

При цьому відповідач послався на ухвалу Верховного Суду від 07 лютого 2019 року у справі №727/6404/18, де Суд зазначив, що у разі коли банком при виконанні постанови державного виконавця не було враховано вказане в постанові застереження щодо непоширення арешту на кошти на рахунках, накладення арешту та/або звернення на які заборонено законом, державний виконавець не може відповідати за такі дії іншої юридичної особи.

Повідомлення про режим рахунку боржника законодавство покладає на фінансову установу.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» банківська установа повинна визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та у разі їх знаходження на рахунку, на кошти, на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також відповідач зауважив, що рахунки, на які зараховуються надходження від відповідних підприємств, установ та організацій, в тому числі як заробітна плата, пенсія, соціальні виплати не визначені законодавством як рахунки зі спеціальним режимом використання, оскільки на такі рахунки можуть надходити будь-які зарахування, а не виключно заробітна плата, пенсія, соціальні виплати тощо.

Зазначені рахунки є звичайними поточними рахунками, що у свою чергу дає підстави для висновку про відсутність обмежень для накладення арешту на кошти на таких рахунках.

Відповідач наголосив, що в матеріалах справи відсутні будь-які договори, які укладені з банком - АТ КБ «ПриватБанк» та клієнтом - ОСОБА_1 про те, що рахунок відкритий виключно для виплати заробітної плати.

За наведених обставин відповідач вважає свої дії правомірними щодо винесення оскаржуваної постанови та такими, що відповідають нормам чинного законодавства, а твердження позивача безпідставними.

Вирішуючи спір суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до частини першої статті 5 цього Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно пункту 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини п`ятої цієї статті виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому, у відповідності зі статтею 10 Закону заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з частиною третьою статті 18 Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

За змістом статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

Водночас, відповідно до частини третьої статті 52 Закону не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до частини другої статті 48 Закону 1404-VIII забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання відкритих відповідно до статей 191 та 261 Закону України "Про теплопостачання", статті 151 Закону України "Про електроенергетику", та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 59 Закону 1404-VIII у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Як вбачається із матеріалів справи та було встановлено судом, Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяною Леонідівною 19 лютого 2021 року відкрито виконавче провадження ВП №64589969 з примусового виконання виконавчого напису №777, виданого 30 січня 2021 року приватним нотаріусом КМНО Буждиганчук Є.Ю. про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» заборгованості в розмірі 15832,77 грн.

19 лютого 2021 року відповідачем винесено постанову у ВП №64589969 про арешт коштів боржника, в якій, керуючись статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження», приватний виконавець постановив накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику, у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, 19916,05 грн.

Зважаючи на положення статей 18, 56 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець у виконавчому провадженні ВП №64589969, ухвалюючи постанову про арешт коштів боржника від 19 лютого 2021 року, діяв у відповідності з цими нормами з метою забезпечення реального виконання виконавчого документа.

Постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року №22 затверджено Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, пунктом 9.1 якої визначено, що виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою про арешт коштів державного виконавця/приватного виконавця (далі - виконавець), судовим рішенням (у тому числі рішенням, ухвалою, постановою суду) чи ухвалою слідчого судді, постановленою під час здійснення кримінального провадження (далі - документ про арешт коштів).

Банк приймає до виконання документ про арешт коштів, який доставлено до банку самостійно виконавцем (представником/повіреним, помічником приватного виконавця), слідчим, представником суду, слідчого судді, прокурора, контролюючого органу або які надійшли рекомендованим або цінним листом, відправником якого є виконавець, суд, слідчий суддя, прокурор, контролюючий орган.

Згідно пункту 9.3 Інструкції №22 арешт на підставі документа про арешт коштів може бути накладений на всі кошти, що є на всіх рахунках клієнта банку, без зазначення конкретної суми , або на суму, що конкретно визначена в цьому документі.

Банк здійснює арешт коштів на рахунку клієнта, операції за якими були зупинені відповідно до статті 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», на підставі постанови виконавця, яка надійшла до банку після повідомлення банком виконавця про відкриття клієнтом цього рахунку. Банк здійснює дії щодо арешту коштів відповідно до пункту 9.6 глави 9 Інструкції.

Суд погоджується з відповідачем, що наведеними вище нормами регламентовано і дії банку у разі вчинення дій по арешту коштів, а положеннями другого речення частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок дій банку у разі отримання постанови виконавця про накладення арешту у разі, якщо такі кошти не підлягають арешту.

Як наголошує відповідач, постанова виконавця про арешт коштів боржника від 19 лютого 2021 року у ВП №64589969 АТ КБ «ПриватБанк» не повернута приватному виконавцю.

Суд звертає увагу на те, що в оскаржуваній постанові виконавець, накладаючи арешт на кошти боржника, вніс застереження щодо накладення арешту на кошти, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.

Верховний Суд в ухвалі від 07 лютого 2019 року у справі у справі №727/6404/18 зазначив, що у разі коли банком при виконанні постанови державного виконавця не було враховано вказане в постанові застереження щодо непоширення арешту на кошти на рахунках, накладення арешту та/або звернення на які заборонено законом, державний виконавець не може відповідати за такі дії іншої юридичної особи.

З огляду на викладене суд також погоджується з відповідачем, що відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» банківська установа повинна визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та у разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно з частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Окрім того, відповідно до «Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 11 вересня 2017 року №89, рахунки 2620 відносяться до класу 2 «Операції з клієнтами» («Кошти на вимогу фізичної особи»). Планом рахунків не обмежено використання рахунків 2620 виключно для отримання виплат заробітної плати, пенсії та інших соціальних виплат.

Відповідно до пунктів 68, 69 розділу V Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України 12 листопада 2003 року №492 (у редакції постанови Правління Національного банку України від 01 квітня 2019 року №56), банк відкриває поточні рахунки фізичним особам для здійснення деяких видів виплат (заробітної плати, дивідендів, стипендій, пенсій, соціальної допомоги, повернення надлишково сплачених сум, інших виплат) за зверненням суб`єкта господарювання, який укладає з банком договір про відкриття поточних рахунків на користь фізичних осіб.

Банк відкриває фізичній особі окремий поточний рахунок для зарахування виключно заробітної плати, стипендії, пенсії, соціальної допомоги та інших передбачених законодавством України соціальних виплат у порядку, визначеному пунктом 62 розділу V цієї Інструкції, або використовує вже відкритий для цих цілей рахунок.

Клієнт зобов`язаний під час відкриття окремого рахунку в заяві про відкриття поточного рахунку (додаток 3) у рядку «Додаткова інформація» зазначити, що рахунок відкривається для зарахування заробітної плати, стипендії, пенсії, соціальної допомоги та інших передбачених законодавством України соціальних виплат. Така інформація для діючого поточного рахунку зазначається в додатковому договорі до договору банківського рахунку.

В матеріалах справи наявна Довідка АТ КБ «ПриватБанк» від 22 лютого 2021 року №G4H429BPLQ8KTL9E про те, що ОСОБА_1 «…станом на 22.02.2021 має в АТ КБ «ПриватБанк» картку НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ), на яку отримує зарплатні виплати. Також, на вказану картку (рахунок) може бути зарахована будь-яка виплата (переказ).».

Отже, з вказаної довідки банку вбачається, що рахунок НОМЕР_1 є поточним рахунком, на який, окрім заробітної плати можуть надходити і інші виплати.

Верховний Суд у постанові від 03 лютого 2021 року у справі №756/1927/16-ц зазначив зокрема, що арешт на рахунок боржника не унеможливлює отримання ним заробітної плати, за його бажанням отримання заробітної плати може бути готівкою через касу роботодавця або поштовими переказами на вказаний боржником рахунок (адресу).

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих учасниками справи доказів суд дійшов висновку про виконання відповідачем свого обов`язку щодо доведеності перед судом правомірності прийнятого ним рішення.

Ухвалюючи у виконавчому провадженні ВП№64589969 постанову про арешт коштів боржника від 19 лютого 2021 року, відповідач діяв у відповідності до норм статті 19 Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження», підзаконних актів.

Відтак позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом.

Судові витрати відсутні.

Керуючись статтями 2, 77, 241-246, 287, 251 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни про визнання протиправною та скасування постанови ВП№64589969 від 19 лютого 2021 року про накладення арешту на картковий рахунок в АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 287, 296 - 297, з урахуванням перехідних положень, Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко