Справа № 640/20694/20
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2021-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2021 року м. Київ № 640/20694/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

секретаря судових засідань Гарбуз К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Фармлізинг»
до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов`язання вчинити дії
за участі представників:

- від позивача - Борецька О.Л.;

- від відповідача - Кокиза Н.В.;

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фармлізинг» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, в якому просило суд:

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 10 серпня 2020 року;

-зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у м. Києві внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування у розмірі 1 457 803,00 грн у зв`язку з визнанням протиправним та скасуванням податкового повідомлення-рішення №№ від 10 серпня 2020 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 18 травня 2020 року позивачем подано декларацію з ПДВ за квітень 2020 року, в додатках 3 та 4 до якої позивач заявив до бюджетного відшкодування на поточний рахунок у банку 4 141 203 грн від`ємного значення ПДВ.

У період з 25 червня 2020 року по 09 липня 2020 року відповідачем проведено виїзну позапланову документальну перевірку позивача з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування ПДВ на поточний рахунок платника податків за квітень 2020 року. За результатами перевірки складено Акт документальної позапланової виїзної перевірки №652/26- 15-05-04-01/41006590 від 15 липня 2020 року, в якому відповідач дійшов висновку про порушення позивачем пункту 185.1 статті 185, пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту 200.1, пункту 200.4 статті 200, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення суми бюджетного відшкодування ПДВ за квітень 2020 року на суму 1 457 803,00 грн.

Заперечення позивача на Акт перевірки №652/26- 15-05-04-01/41006590 від 15 липня 2020 року залишені відповідачем без задоволення.

На підставі Акту перевірки податковий орган 10 серпня 2020 року виніс податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування на 1 457 803,00 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 364 450,75 грн.

Такий висновок відповідача побудований на припущеннях щодо нереальності господарських операцій між позивачем та його контрагентом Товариством з обмеженою відповідальністю «Гранітіс».

Не погоджуючись із висновком податкового органу позивач вказує, що ним виконані встановлені статтею 198 Податкового кодексу України вимоги для декларування податкового кредиту по взаємовідносинам з контрагентом: послуги контрагента придбані для будівництва основних засобів: будівлі медичної промисловості по вул. Чигиринській 21/11, м. Черкаси , що підтверджено відповідачем в Акті перевірки; позивач сплатив повну вартість послуг контрагента з урахуванням встановленої на загальних умовах ставки ПДВ, що підтверджується платіжними дорученнями позивача; контрагент склав та зареєстрував відповідно до вимог Податкового кодексу України (ПК України) податкові накладні по правовідносинам з позивачем. Крім того, передбачені статтею 200 ПК України умови для отримання бюджетного відшкодування дотримані позивачем в повному обсязі, оскільки: 18 травня 2020 року разом з Декларацією з ПДВ за квітень 2020 року позивач подав Додатки 3 та 4 до такої декларації, зазначив суму бюджетного відшкодування, напрям відшкодування та банківські реквізити позивача, індивідуальні податкові номери постачальників товарів та послуг; звітні періоди формування заявленого до бюджетного відшкодування від`ємного значення ПДВ, його суми (в тому числі сплачені постачальником до державного бюджету України); заява та розрахунок були подані позивачем не пізніше 1095 дня, що настає за днем отримання права на бюджетне відшкодування, оскільки відповідне від`ємне значення ПДВ було сформовано в період з січня 2018 року по березень 2020 року; заявлена до відшкодування сума ПДВ фактично сплачена позивачем у попередніх податкових періодах контрагенту, що підтверджується платіжними дорученнями; заявлене до відшкодування ПДВ в розмірі 4 141 203 грн (рядок 2..2 Декларації, Таблиця Додатку 3, Додаток 4) не перевищило суми податку, на яку позивач має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в ЄРПН, яка становила 31 542 053 грн; у позивача був відсутній податковий борг.

Позивачем зауважено, що твердження відповідача щодо неможливості формування податкового кредиту за податковими накладними по операціях з контрагентом не узгоджується з автоматичним порядком розрахунку суми ПДВ, на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунок коригування в ЄРПН в СЕА ПДВ. Реєстрація жодної із податкових накладних, яка була складена за наслідком здійснення господарських операцій позивача з контрагентом не була зупинена в ЄРПН. Вказане підтверджується квитанціями про прийняття ДПС України вказаних податкових накладних. Податковий орган не вбачав будь-яких критеріїв ризиковості в господарських операціях між позивачем та його контрагентом. Вся первинна документація, складена за наслідком господарських операцій між позивачем та його контрагентом, оформлена відповідно до вимог чинного законодавства та надана була до перевірки відповідачу. Позивач дотримався принципу «належної (розумної) обачності» під час вибору контрагента: в публічних джерелах відсутня негативна інформація про ТОВ «Гранітіс», а в своєму листі ТОВ «Гранітіс» підтвердило факт залучення субпідрядників для надання послуг позивачу, що дозволено положеннями договору з позивачем.

Таким чином реальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Гранітіс» підтверджена належними первинними документами, всі необхідні умови для податкового кредиту та права на бюджетне відшкодування позивачем дотримані, а відтак висновки податкового органу є хибними, а тому прийняті рішення підлягають скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 вересня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, поставивши під сумнів реальність господарських операцій між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гранітіс».

Так, за доводами відповідача, відповідно до актів приймання-виконання робіт послуги ТОВ «Гранітіс» надавались позивачу протягом листопада 2019 року, грудня 2019 року, січня 2020 року, лютого 2020 року, березня 2020 року, тобто 80 робочих днів. Для виконання вказаних робіт в кількості 63 663,98 людино-годин при 8-ми годинному робочому дні протягом 80 днів потрібно 99,47 працівників. За таких обставин ТОВ «Гранітіс» не міг виконувати зазначені в актах виконаних робіт послуги ні власними силами, ні залучати третіх осіб.

За результатами аналізу наявної інформації встановлено нереальність здійснення господарських операцій з ремонту приміщень ТОВ «Гранітіс». Оскільки реальність та можливість вчинення даних господарських операцій відсутня, а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері, у ТОВ «Фармлізинг» не було підстав для податкового обліку вказаних операцій.

Фактично ТОВ «Фармлізинг» здійснено безпідставне документальне оформлення господарських операцій, всупереч норм частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пунктів 2.1 і 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88.

Як наслідок позивач не набув права на податковий кредит та бюджетне відшкодування ПДВ.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У судовому засіданні були допитані в якості свідків: інспектор-ревізор ОСОБА_1 , директор з розвитку ТОВ «Фармлізинг» ОСОБА_2 , директор ТОВ «Гранітіс» ОСОБА_3 , директор ТОВ «Таурус-7» ОСОБА_4.

Інспектор-ревізор ОСОБА_1 повідомив, що особисто здійснював перевірку ТОВ «Фармлізинг». Досліджував всі документи, які були надані позивачем під час перевірки, а також використовував дані з системи «Податковий блок» щодо ТОВ «Гранітіс». Згідно отриманих даних на підприємстві ТОВ «Гранітіс» значиться 1 особа, а для задекларованих з ТОВ «Фармлізинг» робіт, шляхом проведеного розрахунку, необхідно до 100 осіб. Звіти до контролюючого органу ТОВ «Гранітіс» подавало, утім у звітах мали б бути відомості і про третіх осіб, які залучались до виконання робіт/послуг. Під час проведення перевірки ТОВ «Фармлізинг» останнім не надавались документи, в яких би йшлось посилання на третіх осіб. Щодо зазначення в умовах господарського договору вимоги з приводу погодження на залучення контрагентом позивача третіх осіб для виконання робіт - не пам`ятає. Крім того свідок вказував, що при виконанні таких робіт завжди має складатись форма КБ-2, КБ-3. Заборгованості по виконаних роботах не було.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 повідомив, що працює директором з розвитку ТОВ «Фармлізинг». Для проведення певних робіт у м. Черкаси було залучено ТОВ «Гранітіс». Черкаси місто мале, а такі підприємства самі пропонують роботу. Про такі підприємства відома інформація. Зокрема ТОВ «Гранітіс» якісно працює, вчасно виконує роботу. Всі документи підписані. Безпосередньо виконувало роботи ТОВ «Гранітіс» і обізнаний, що залучались і інші особи. «Таурус» залучався. Свідок знайомий з керівником «Тауруса» ОСОБА_4. Виконувались роботи з реконструкції приміщення, а не капітальне будівництво. Форма КБ-2 не обов`язкова. Необхідні для виконання робіт матеріали закуповувались товариством «Фармлізинг». Роботи були оплачені. Особисто він не погоджував залучення товариством «Гранітіс» субпідрядних організацій. На вході до території приміщення, де виконувались роботи є прохідна, куди подавались списки осіб хто буде проходити до будівництва. В різні дні були в списках і 10, і 20, і 25 осіб, по мірі виконання робіт. Журналів не вели. Інструктаж по техніці безпеки з працівниками відомо, що проводили керівники тих фірм, що залучались до проведення робіт. ТОВ «Фармлізинг» інструктажу не проводило.

Свідок ОСОБА_3 показав, що працює директором ТОВ «Гранітіс» з 2007 року. З ТОВ «Фармлізинг» були правовідносини. На вул. Чигиринській 21/11 у м. Черкаси виконували роботи згідно проектної документації. Залучали субпідрядників «Будмонтажсервіс», «Таурус» і інших. З цими підприємствами раніше мали відносини, а тому, знаючи про якість робіт, їх залучали. З субпідрядниками укладали договори. Всі документи підписувались належним чином. Матеріали надавало ТОВ «Фармлізинг». Свідок особисто здійснював прийом робіт від субпідрядників. Всі податкові накладні зареєстровані.

Свідок ОСОБА_4 повідомив, що працює директором ТОВ «Таурус - 7» з часу заснування товариства. З ТОВ «Гранітіс» співпрацювали. Укладали договір і підписували акти виконаних робіт, фотодокументація складалась. З боку ТОВ «Гранітіс» керівником був ОСОБА_3 . Виконувався невеликий обсяг робіт - ремонтні роботи. Заборгованість відсутня. Будматеріали купувались ТОВ «Фармлізинг». ТОВ «Таурус-7» не було платником ПДВ. На час здійснення господарських операцій у ТОВ «Таурус-7» була 1 особа, це особисто керівник. Однак залучались субпідрядники, про що складено відповідні документи, в яких чітко вказані всі реквізити. Зокрема залучався ОСОБА_6 , який має будівельну освіту. При складанні актів виконаних робіт враховували не людино/години, а об`єм виконаних робіт. На територію людям, які там постійно працювали, видавались пропуска, а якщо в неробочий час, то складались списки осіб. Чи були відповідні журнали щодо допуску осіб на територію свідок не пам`ятав. ТОВ «Таурус-7» не має ліцензії на будівельні роботи, але такі роботи, які потребують наявності відповідної ліцензії, товариством не проводились. Товариство виконували дрібні роботи (демонтаж стін, влаштування (ремонт) бетонних покриттів, ремонтні роботи, установка та демонтаж плінтусів, покриття підлоги, зняття штукатурки).

Заслухавши доводи та заперечення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

За приписами пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 цього Кодексу).

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11статті 201 цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК).

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

За правилами пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу;

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Абзацом 1 пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

У відповідності до абзаців 1, 2 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За приписами пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку. Згідно частини першої статті 9 вказаного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

За статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. № 996-XIV неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції.

Як визначено підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У відповідності до статті 1 Закону №996-XIV господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Отже правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод (витрат та податкового кредиту) виникають за таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності та належним чином складеної податкової накладної; ділової мети, розумних економічних причин для здійснення операції й подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) у межах господарської діяльності платника.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкових вигод.

Недоведеність наявності вказаних умов позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкових вигод, а покупця - права на їх формування та відображення у бухгалтерському та податковому обліку.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Недоведеність фактичного здійснення господарської операції позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з фактично вчиненою господарською операцією учасників правовідносин.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи позивач є українською компанією, що займається наданням в оренду й експлуатацію власного чи орендованого майна, виробництвом фармацевтичних препаратів і матеріалів, фінансовим лізингом, консультуванням з питань комерційної діяльності. Позивач зареєстрований платником податку на додану вартість.

За період з 01 листопада 2019 року по 30 березня 2020 року ТОВ «Фармлізинг» мало взаємовідносини з ТОВ «Гранітіс» на підставі Договору від 29 липня 2019 року №01/07.

Згідно умов вказаного Договору за завданням Замовника (ТОВ «Фармлізинг») Виконавець (ТОВ «Гранітіс») надає замовнику послуги з виконання ремонтних будівельних робіт в обсязі та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до пункту 3.1 Договору приймання-передача всіх виконаних (закінчених) робіт по об`єкту оформляється актом, який надається протягом 3 (трьох) робочих днів з дня завершення робіт та підписується уповноваженими представниками сторін та скріплюється печаткою.

ТОВ «Гранітіс» на виконання умов договору виписало на адресу ТОВ «Фармлізинг» податкові накладні за листопад 2019 року на суму 301 532,60 грн, за січень 2020 року на суму 579 983,40 грн, за лютий 2020 року на суму 330 176,80 грн, за березень 2020 року на суму 246 110,60 грн.

Згідно цих податкових накладних номенклатура визначена як ремонт приміщень та споруд ТОВ «Фармлізинг» за адресою вул. Чигиринська, 21/11 в м. Черкаси .

Суми податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними включено ТОВ «Фармлізинг» до податкового кредиту в листопаді 2019 року, січні - березні 2020 року і відображено в додатку 5 до податкових декларацій з ПДВ за листопад 2019 року, січень - березень 2020 року.

Відповідно Журналу-ордеру 3711заборгованість перед ТОВ «Гранітіс» відсутня.

ТОВ «Гранітіс» складено на адресу ТОВ «Фармлізинг» акти приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2 за: листопад 2019 року №0811/1, №0811/2, №0511/1, №0511/2; за грудень 2019 року, січень 2020 року №0912/1, №0912/2, №1601/1, №2201/1, №2201/2, №0901/1, №1012/1, №1012/2; за лютий 2020 року №1702/2, №1702/1, №1002/1; березень 2020 року №1003/1, №1003/2, №1703/2.

Відповідно до Договору: Генпідрядник ТОВ «Гранітіс», Субпідрядник - не зазначено.

Вартість робіт за листопад 2019 року: ПДВ 301 532,60 грн, всього з ПДВ - 1 809 195,6 грн; - за грудень 2019 року, січень 2020 року ПДВ 579 983,40 грн, всього з ПДВ 3 479 900,40 грн; за лютий 2020 року ПДВ 330 176,80 грн, всього з ПДВ 1 981 060,80 грн; за березень 2020 року ПДВ 246 110,60 грн, всього з ПДВ 1 476 663,60 грн.

З питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування ПДВ на поточний рахунок платника податків за квітень 2020 року, у період з 25 червня 2020 року по 09 липня 2020 року відповідачем проведено виїзну позапланову документальну перевірку позивача За результатами перевірки складено Акт документальної позапланової виїзної перевірки №652/26- 15-05-04-01/41006590 від 15 липня 2020 року, в якому відповідач дійшов висновку про порушення позивачем пункту 185.1 статті 185, пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту 200.1, пункту 200.4 статті 200, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення суми бюджетного відшкодування ПДВ за квітень 2020 року на суму 1 457 803,00 грн.

На підставі Акту перевірки податковий орган 10 серпня 2020 року виніс податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування на 1 457 803,00 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 364 450,75 грн.

Спірним питанням у межах цієї справи є нарахування позивачем податкового кредиту за листопад 2019 року - березень 2020 року.

Матеріалами справи підтверджується складання між позивачем та контрагентом всіх первинних документів на виконання господарських операцій, якими, в свою чергу, підтверджується факт того, що спірні правочини набули реального настання тих правових наслідків, на настання яких були спрямовані.

Суд погоджується з позивачем, що ним виконані встановлені статтею 198 Податкового кодексу України вимоги для декларування податкового кредиту по взаємовідносинам з контрагентом: послуги контрагента придбані для будівництва основних засобів: будівлі медичної промисловості по вул. Чигиринській 21/11, м. Черкаси , що підтверджено відповідачем в Акті перевірки; позивач сплатив повну вартість послуг контрагента з урахуванням встановленої на загальних умовах ставки ПДВ, що підтверджується платіжними дорученнями позивача; контрагент склав та зареєстрував відповідно до вимог Податкового кодексу України (ПК України) податкові накладні по правовідносинам з позивачем. Крім того, передбачені статтею 200 ПК України умови для отримання бюджетного відшкодування дотримані позивачем в повному обсязі, оскільки: 18 травня 2020 року разом з Декларацією з ПДВ за квітень 2020 року позивач подав Додатки 3 та 4 до такої декларації, зазначив суму бюджетного відшкодування, напрям відшкодування та банківські реквізити позивача, індивідуальні податкові номери постачальників товарів та послуг; звітні періоди формування заявленого до бюджетного відшкодування від`ємного значення ПДВ, його суми (в тому числі сплачені постачальником до державного бюджету України); заява та розрахунок були подані позивачем не пізніше 1095 дня, що настає за днем отримання права на бюджетне відшкодування, оскільки відповідне від`ємне значення ПДВ було сформовано в період з січня 2018 року по березень 2020 року; заявлена до відшкодування сума ПДВ фактично сплачена позивачем у попередніх податкових періодах контрагенту, що підтверджується платіжними дорученнями; заявлене до відшкодування ПДВ в розмірі 4 141 203 грн (рядок 2..2 Декларації, Таблиця Додатку 3, Додаток 4) не перевищило суми податку, на яку позивач має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в ЄРПН, яка становила 31 542 053 грн; у позивача був відсутній податковий борг.

Позивачем зауважено, що твердження відповідача щодо неможливості формування податкового кредиту за податковими накладними по операціях з контрагентом не узгоджується з автоматичним порядком розрахунку суми ПДВ, на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунок коригування в ЄРПН в СЕА ПДВ. Реєстрація жодної із податкових накладних, яка була складена за наслідком здійснення господарських операцій позивача з контрагентом не була зупинена в ЄРПН. Вказане підтверджується квитанціями про прийняття ДПС України вказаних податкових накладних. Податковий орган не вбачав будь-яких критеріїв ризиковості в господарських операціях між позивачем та його контрагентом. Вся первинна документація, складена за наслідком господарських операцій між позивачем та його контрагентом, оформлена відповідно до вимог чинного законодавства та надана була до перевірки відповідачу.

Позивач дотримався принципу «належної (розумної) обачності» під час вибору контрагента: в публічних джерелах відсутня негативна інформація про ТОВ «Гранітіс», а в своєму листі ТОВ «Гранітіс» підтвердило факт залучення субпідрядників для надання послуг позивачу, що дозволено положеннями договору з позивачем.

Вчинення господарських операцій також підтвердили допитані у судовому засіданні свідки.

Таким чином реальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Гранітіс» підтверджена належними первинними документами, всі необхідні умови для податкового кредиту та права на бюджетне відшкодування позивачем дотримані

Твердження податкового органу про відсутність у контрагента позивача матеріальних та трудових ресурсів суд не приймає до уваги, оскільки вказане не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08.05.2018 року у справі №814/937/15 та від 08.05.2018 року у справі № 815/3526/17.

До того ж, як було наголошено вище, залучення субпідрядників підтверджено показами свідків та матеріалами справи.

Висновки про нереальність здійснення господарських операцій зроблені на підставі аналізу баз даних АІС «Податковий блок» та податкової інформації щодо контрагента позивача є неприйнятними, оскільки співставлення даних податкової звітності з даними внутрішніх баз даних контролюючого органу як етапу контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства і аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податку. Записи у інформаційних базах податкового органу до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків, не відносяться. А тому нарахування податків не може ґрунтуватися тільки на даних, які містяться в інформаційних базах контролюючого органу, без врахування даних первинних документів.

Стосовно певних недоліків в оформленні актів виконаних робіт, зокрема відсутності запису щодо субпідрядника, на переконання суду сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.

Зміст господарської операції може встановлюватися з урахуванням змісту цивільно-правових чи господарсько-правових зобов`язань сторін, але не вичерпується останнім, оскільки господарська операція може мати місце навіть за відсутності цивільно-правових чи господарсько-правових відносин між платниками податків. З метою податкового обліку господарські операції можуть оформлюватися будь-якими первинними документами, зміст яких відповідає наведеним вимогам податкового законодавства, та складення яких відповідає законодавчо установленим вимогам щодо оформлення такої операції або звичаєвій практиці. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені.

Вказане узгоджується з правовими позиціями Верховного суду, що викладені у постановах від 12.06.2018 року у справі №826/11879/13-а та від 30.03.2018 року у справі №821/2106/13-а.

Окрім того, відповідно до пункту 6.4.2 ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 «Правила визначення вартості будівництва» при визначені вартості виконаних обсягів робіт і проведені взаєморозрахунків за виконані роботи по об`єктах будівництва, зведення яких здійснюється за рахунок державних коштів, застосовуються примірні форми первинних облікових документів «Акт приймання виконаних будівельних робіт» (примірна форма № КБ-2в) і «Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати» (примірна форма № КБ-3), які наведено у додатку Т та у додатку У.

Водночас, згідно пункту 1.2 ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 цей стандарт носить обов`язковий характер при визначенні вартості будівництва об`єктів, що споруджуються за рахунок бюджетних коштів, коштів державних і комунальних підприємств, установ та організацій, а також кредитів, наданих під державні гарантії.

У відповідності до пункту 1.1 ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 цей стандарт установлює основні правила з визначення нового будівництва, реконструкції, капітального ремонту та технічного переоснащення будинків, будівель, споруд будь-якого призначення, їх комплексів, лінійних об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури, а також реставрації пам`яток архітектури та містобудування.

Таким чином, форма № КБ-2, КБ-3, про які наголошував відповідач та допитаний свідок ОСОБА_1 , є обов`язковою лише для оформлення робіт, що виконуються за державні кошти.

В той же час, якщо будівельні роботи виконують не за державні кошти, то може складатися інший документ, форма якого зазначається у договорі підряду та який містить інформацію про дату, види, обсяги та вартість виконаних робіт, обчислення прибутку, з обґрунтуванням вартості та підтвердженням витрат матеріальних ресурсів. Крім того, сторони договору можуть визначити у самому договорі про застосування ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 «Правила визначення вартості будівництва».

Крім того, не встановлено ознак фіктивності, ані щодо позивача, ані щодо його контрагента чи інших осіб, які залучались до проведення ремонтно-будівельних робіт по вул. Чигиринській 21/11 у м. Черкаси .

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою цієї статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача

Враховуючи все вище викладене відповідачем не доведено порушення позивачем вимог податкового законодавства, а тому спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

В свою чергу, позивачем доведено належними та допустимими доказами його право на податковий кредит.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків встановлені статтею 200 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту б) пункту 200.4 статті 200 при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.

Пунктом 200-1.3 статті 200-1 ПК України визначено формулу розрахунку суми податку, на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в ЄРПН.

Відповідно до пункту 102.5 статті 102 ПК України заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених ПК України, можуть бути подані не пізніше 1095 днів, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

Згідно пункту 200.7 статті 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Відповідно до підпункту 200.7.1 пункту 200.7 цієї статті формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування здійснюється на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Внесення даних до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування посадовими особами відповідних органів здійснюється з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги".

Порядок ведення та форма Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з підпунктом 200.7.2 заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження.

Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

За нормами пункту 200.12 статті 200 Кодексу зазначена у заяві сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та перераховується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Як зазначено позивачем та не спростовано відповідачем, позивачем виконані всі вимоги та вчинені дії, передбачені чинним законодавством, задля отримання бюджетного відшкодування.

Тому, з огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, зобов`язання відповідача вчинити дії щодо внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування у розмірі 1457803,00 грн у зв`язку з визнанням протиправним та скасуванням податкового повідомлення-рішення № від 10 серпня 2020 року, за своєю суттю не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, а є належним способом захисту порушеного права позивача.

Так, поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 №1380/5, передбачено, що дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах такими способами:

1) за допомогою оціночних понять, наприклад: «за наявності поважних причин орган вправі надати …», «у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити…», «рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам…» тощо;

2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав;

3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів;

4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.

Стосовно дискреційних повноважень, суд, за наслідками аналізу вказаних положень, зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

Разом з тим, суд зазначає, що такий спосіб захисту, як зобов`язання відповідача вчинити конкретні дії, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

При цьому адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

З урахуванням наведеного, з метою захисту порушеного права позивача ефективним та належним, за встановлених обставин, є такий спосіб захисту порушених прав позивача як зобов`язання відповідача внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування у розмірі 1457803,00 грн у зв`язку з визнанням протиправним та скасуванням податкового повідомлення-рішення № від 10 серпня 2020 року.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, згідно із загальною правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в рішеннях у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v.Croatia, «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» PincovdandPine v.The Czech Republic), «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv.Croatia), «Трго проти Хорватії» (Trgo v.Croatia) щодо застосування принципу «належного урядування», державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Беручи до уваги вищевикладене позовні вимоги ТОВ «Фармлізинг» є обґрунтованими та підлягають задоволенню судом у повному обсязі.

Позивач також просив суд зобов`язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

З огляду на норми частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком адміністративного суду, і на етапі ухвалення судового рішення судом не встановлено обставин, за яких відповідач може ухилятися від виконання судового рішення за наслідками набрання останнім законної сили.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 242- 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармлізинг» задовольнити.

Визнати протиправним, скасувати податкове повідомлення-рішення № від 10 серпня 2020 року.

Зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у м. Києві внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування у розмірі 1457803,00 грн у зв`язку з визнанням протиправним та скасуванням податкового повідомлення-рішення № від 10 серпня 2020 року.

Стягнути з Головного управління Державної податкової служби у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармлізинг» понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 21020,00 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295- 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Шейко Т.І.

Повний текст рішення складено 04.06.2021.