Справа № 826/17045/18
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Кузьмишиної О.М.,

суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач), в якому просив:

- зобов`язати відповідача включити в страховий стаж для обчислення пенсії період роботи позивача в Малому підприємстві «Онікс» (далі - МП «Онікс») згідно даних трудової книжки з 11.04.1995 року по 31.12.1996 року;

- зобов`язати відповідача зробити перерахунок розміру пенсії з моменту її призначення у зв`язку із збільшенням трудового стажу та провести доплату, починаючи з моменту призначення пенсії;

- стягнути з відповідача завдану моральну шкоду у розмірі суми нарахованих заробітних плат та премій працівникам Пенсійного фонду України, задіяних у неправомірному нарахуванні позивачу пенсії, за період з моменту подання документів на призначення пенсії до вирішення спору по суті, але не менше 300000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 16.05.2018 року позивачу призначено пенсію за віком, при цьому, при призначенні пенсії не враховано період роботи з 11.04.1995 року по 31.12.1996 року, оскільки на документі проставлена печатка підприємства невстановленого зразка. Позивач 18.06.2018 року звернувся до пенсійного органу із заявою щодо зарахування вказаного стажу роботи, проте, згідно з відповіддю ГУ ПФУ в м. Києві, стаж за період з 11.04.1995 року по 31.12.1996 року знов не враховано до розрахунку пенсії з тих підстав, що оскільки у записі про звільнення підпис керівника засвідчений печаткою старого зразка (колишня УРСР), на печатці відсутній ідентифікаційний код підприємства, це є порушенням положень наказу Міністерства праці України від 29.07.1993 року №58.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 січня 2021 року позов задоволено частково, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо незарахування до трудового стажу періоду роботи ОСОБА_1 з 11.04.1995 до 31.12.1996 року в Малому підприємстві «Онікс», зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 період роботи з 11.04.1995 до 31.12.1996 року в Малому підприємстві «Онікс» з 16.05.2018 року, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату призначеної пенсії за віком ОСОБА_1 з урахуванням трудового стажу у період з 11.04.1995 до 31.12.1996 року в Малому підприємстві «Онікс» з 16.05.2018 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішенням, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на відсутність підстав для врахування зазначеного періоду роботи позивача до трудового стажу, оскількиним не надана уточнююча довідка з підприємства із зазначенням підстав видачі.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.04.2021 року відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Позивачем відзив на апеляційну скаргу не подавався, що не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, в порядку писбьмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно довідки ГУ ПФУ в м. Києві від 06.06.2018 року №14654/02 з 16.05.2018 року позивачу призначено пенсію за віком у розмірі 4 833,58 грн. При цьому, при обчисленні пенсії не враховано період стажу з 11.04.1995 року по 31.12.1996 року, оскільки на відповідному записі проставлена печатка підприємства невстановленого зразка.

Позивач 18.06.2018 року звернувся до пенсійного органу із заявою, у якій просив включити до стажу період з 11.04.1995 року по 31.12.1996 року та здійснити перерахунок пенсії, проте листом від 17.07.2018 року №41289/03 ГУ ПФУ в м. Києві надано позивачу відповідь, згідно з якою, підстави для перерахунку пенсії та включення до стажу вказаного вище періоду відсутні, адже печатка підприємства, якою завірено записи №№13-14 трудової книжки позивача, старого зразка (колишня УРСР), також на печатці відсутній ідентифікаційний код підприємства.

З такими висновками та підставами позивач не погоджується, з чим звертається до суду з адміністративним позовом, за результатами розгляду якого судом першої інстанції ухвалено рішення від 27 січня 2021 року.

Переглядаючи зазначене рішення суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду враховує, що відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі по тексту - Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з пунктом 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Приписами пункту 18 Порядку №637 передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Відповідно до пунктів 23, 24 Порядку №637 документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності).

Для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі документів.

У підтвердження факту роботи в МП «Онікс» у період із 11.04.1995 року по 31.12.1996 року, окрім інших документів позивач надав копію трудової книжки серії НОМЕР_1 .

З огляду на відомості, наявні у трудовій книжці, позивач прийнятий на роботу до МП «Онікс» з 11.04.1995 року та звільнений з роботи 31.12.1996 року. Запис про звільнення позивача засвідчений печаткою старого зразка (колишня УРСР), яка не містить інформації про ідентифікаційний код підприємства.

Відповідно до пункту 1.1 розділу 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Пунктами 2.3, 2.4 розділу 2 вказаної Інструкції передбачено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Колегія зауважує, що надана позивачем трудова книжка оформлена згідно з вимогами законодавства, проте у ній наявна на записі про звільнення від 31.12.1996 року печатка старого зразка (колишня УРСР).

Разом з тим, відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР від 24.08.1991 року №1427-XII, проголошено 24.08.1991 року Україну незалежною демократичною державою. З 24.08.1991 року Українська РСР припинила своє існування та існує самостійна українська держава Україна.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.10.1993 року за №643 затверджена Інструкція про порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів, яка зареєстрована у Міністерстві юстиції України 28.10.1993 року.

Проте, використання МП «Онікс» печатки старого зразка при заповненні трудової книжки позивача не є підставою для незарахування періоду роботи на вказаному підприємстві під час призначення пенсії, оскільки невчинення підприємством дій для обміну печаток є порушенням безпосередньо вказаного підприємства, яке жодним чином не впливає на факт перебування позивача із вказаним підприємством у трудових відносинах.

Як зазначив суд першої інстанції, засвідчення запису про звільнення печаткою старого зразка не є достатнім та належним доказом для встановлення факту відсутності трудових відносин між підприємством та позивачем у спірний період. При цьому до позову додано докази, дослідивши які, суд дійшов висновку про наявність між позивачем та МП «Онікс» трудових відносин у відповідний період.

Також трудова книжка позивача окрім зазначеного вище запису, завіреного печаткою старого зразка, оформлена відповідно до вимог законодавства, містить всі необхідні записи, які вчинені в хронологічному порядку.

Формальні неточності не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується й колегія суддів апеляційного суду, а також аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25.04.2019 року у справі №593/283/17.

Окрім цього, згідно з підпунктом 4.2 пункту 4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Водночас, відповідач під час призначення пенсії позивачу не вчинив дій, спрямованих на отримання додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити обставини наявності відповідного стажу у позивача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції вірними, а обставини, викладені позивачем у позові належним чином підтвердженими, у зв`язку з чим судом першої інстанції правомірно зобов`язано відповідача до вчинення певніих дій.

В іншій частині, зокрема щодо відмови судом першої інстанції у задоволенні позовних вимог в частині відшкодуванн моральної шкоди судова колегія рішення не оскаржується, тому відсутні підстави для перегляду рішення в цій частині.

Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновки, викладені в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції, тому, виходячи з аналізу викладеного вище у сукупності, колегія суддів вважає, що підстави для зміни або скасування судового рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 січня 2021 року - без змін.

Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому, відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 січня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені статтями 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач О.М. Кузьмишина

Судді: Л.О. Костюк

О.Є. Пилипенко