Справа № 140/15431/20
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2021-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 рокуЛьвівСправа № 140/15431/20 пров. № А/857/4961/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Хобор Р.Б.,

за участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 січня 2021 року, прийняте суддею Денисюк Р.С. у місті Луцьку у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Держане підприємство «Волиньвугілля» про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (надалі ГУПФУ у Волинській області, відповідач 1), Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області (надалі відповідач 2) про визнання відмови ГУПФУ у Волинській області протиправною та зобов`язання зарахувати час роботи у ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» періоди роботи з 01.11.2010 року по 31.12.2010 року та з 01.11.2017 року по 31.07.2020 року до страхового стажу; визнання відмови Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області протиправною та зобов`язання поновити право позивача на належне матеріальне забезпечення в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування шляхом зобов`язання ДП«Волиньвугілля» направити до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області заяву-розрахунок невиплаченої частини допомоги по тимчасовій непрацездатності з розрахунку 100% середньої заробітної плати по листкам непрацездатності серія АДФ № 150266 від 20.03.2019, серія АДФ № 150933 від 17.05.2019, серія АДФ № 214921 від 03.01.2020, серія АДФ № 139356 від 20.01.2020, серія АДМ № 340367 від 17.09.2020.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 15 січня 2021 року позов задоволено частково: визнано протиправною відмову ГУПФУ у Волинській області у зарахуванні ОСОБА_1 стажу роботи на Відокремленому підрозділі «Шахта №9 «Нововолинська» Державного підприємства «Волиньвугілля» за період: з 01.11.2010 року по 31.12.2010 року та з 01.11.2017 року по 31.05.2020 року до страхового стажу для здійснення права на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та зобов`язано зарахувати стаж роботи; визнано протиправною відмову Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області у поновленні права позивача на належне матеріальне забезпечення в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у разі тимчасової непрацездатності, а саме, на отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності у зв`язку із захворюванням у розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати та зобов`язано поновити таке право, а саме: зобов`язати ДП «Волиньвугілля» направити до Управління виконавчої дирекції ФСС у Волинській області заяву-розрахунок невиплаченої частини допомоги по тимчасовій непрацездатності з розрахунку 100 відсотків середньої заробітної плати по листам непрацездатності. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФУ у Волинській області та Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1840,80 грн. з кожного відповідача.

Задовольняючи частково позов, суд виходив з того, що в силу вимог статті 26 Закону № 2464-IV обов`язок щодо сплати єдиного внеску покладено саме на ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля», який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

Внаслідок невиконання ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та страхового стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту, що узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а.

Відтак, наявність заборгованості ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» перед Пенсійним фондом України по страховим внескам не може бути підставою для відмови у зарахуванні періоду роботи позивача до страхового стажу, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа.

У задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача 1 зарахувати час роботи у ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» за періоди роботи з 01.06.2020 року по 31.07.2020 року до страхового стажу, належить відмовити, позаяк з рішення відповідача вбачається, що питання зарахування періоду роботи з 01.06.2020 року по 31.07.2020 року, відповідач не розглядав.

Суд стягнув витрати на правничу допомогу на рівні мінімальної ставки гонорару адвоката в сумі 2000 грн., та сплачений судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1681,6 грн. пропорційно з кожного відповідача.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що згідно даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування сплата єдиного внеску ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» проведена по 31.10.2017 року.

У ситуації з позивачем, страхові випадки настали по листках непрацездатності від 20.03.2019 року, 17.05.2019 року, 03.01.2020 року, 20.01.2020 року, 17.09.2020 року, а згідно відомостей з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування остання сплата внесків проведена включно по 31.10.2017 року за розрахунковий період 2018, 2019 роки страхові внески не сплачені, тому на підставі п.4 ст.19 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та п.29 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою КМУ від 26.09.2001 року №1266 середня заробітна плата для розрахунку допомоги по тимчасовій непрацездатності визначається не вище за розмір мінімальної заробітної плати.

Крім того, суд покликався на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а, де надано оцінку та проведено аналіз норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і жодним чином не проводиться оцінка норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Апелянт звертає увагу на те, що не призначає допомог по тимчасовій непрацездатності та не відмовляє у їх призначенні, а проводить фінансування виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Питання щодо зарахування періодів роботи до страхового стажу, якщо страхувальник має борги зі сплати єдиного внеску розглядалося Міністерством соціальної політики України та Міністерством енергетики та вугільної промисловості, згідно відповіді яких для вирішення потрібно внесення змін до законодавчих актів.

Просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

На адресу суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що станом на 12.10.2020 року єдиний соціальний внесок, який нарахований на заробітну плату працівників підприємства, перерахований по липень 2020 року включно до Нововолинського відділення Володимир- Волинської ОДПІ ГУДФС у Волинській області в повному обсязі.

Звертає увагу на те, що апелянт перекладає свої завдання, обов`язки та відповідальність щодо контролю правильності витрат за соціальним страхуванням на створену у роботодавця комісію зі страхування у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності.

Повідомив, що ним понесено витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з оформленням відзиву на апеляційну скаргу в розмірі 1800 грн. Просить стягнути вказану суму з апелянта.

В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст.229, ст.313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 13.03.2007 року по теперішній час працює на ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» - гірником очисного забою 5-го розряду з повним робочим днем під землею, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 .

В період з 30.11.2018 року по 31.01.2020 року позивач перебував на лікарняному, що підтверджується листками непрацездатності серія НОМЕР_2 від 30.11.2018 року, серія АДФ №173330 від 20.12.2018 року, серія АДФ №177404 від 28.01.2019 року, серія АДФ № 150266 від 20.03.2019 року, серія АДФ № 150933 від 17.05.2019 року, серія АДФ № 151231 від 05.08.2019 року, серія АДФ № 151317 від 27.08.2019 року, серія АДМ № 186716 від 02.01.2020 року, серія АДФ № 214921 від 03.01.2020 року, серія АДФ № 139356 від 20.01.2020 року.

Підприємством виплачено ОСОБА_1 допомогу по тимчасовій непрацездатності у зв`язку із захворюванням, що розрахована з мінімальної заробітної плати.

Звернувшись із заявою про зарахування періоду роботи гірником очисного забою 5-го розряду, з повним робочим днем під землею, з листопада 2010 року по грудень 2010 року та з листопада 2017 року по травень 2020 року до страхового стажу позивач отримав відповідь від 17.08.2020 року № 0300-0218-8/26049 ГУ ПФУ у Волинській області, в якій його повідомлено, що ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля», з якою він перебуває у трудових відносинах, є боржником, як по сплаті страхових внесків так і єдиного соціального внеску. Функції з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснюють органи Державної податкової служби України і лише до їх компетенції входить контроль за дотриманням страхувальником вимог законодавства щодо нарахування та сплати єдиного внеску. Зарахування до страхового стажу періодів роботи з 01.11.2010 року по 31.12.2010 року та з 01.11.2017 року по даний час можливе за умови повної сплати страхових внесків роботодавцем.

На звернення ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Волинській області щодо можливих порушень трудового законодавства на ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля», Управлінням повідомлено, що ОСОБА_1 перебував за листком непрацездатності серія АДМ 186716 від 02.01.2020 року по 02.01.2020 року. Роботодавцем нарахована допомога за вищезазначеним листком непрацездатності, однак середньоденна заробітна плата обчислена з розрахунку від мінімальної заробітної плати та становила 155,16 грн за один день непрацездатності, сума до виплати мала становити 559,75грн та наступний листок непрацездатності було відкрито серія АДФ 214921 від 03.01.2020 року по 08.01.2020 року. На 6 календарних днів середньоденна заробітна плата обчислена з розрахунку від мінімальної заробітної плати та становила 155,16 грн за один день непрацездатності. За даним листком непрацездатності було нараховано суму за рахунок підприємства за 4 дні 620,64 грн, хоча з розрахунку від заробітної плати становила 2239,00грн, та два дні за рахунок ФСС 310,32 грн, дана сума з розрахунку від заробітної плати становила 1119,50 грн.

Наступний листок непрацездатності було відкрито за серією АДФ 139356 від 20.01 -2020 року по 31.01.2020 року. На 12 календарних днів середньоденна заробітна плата обчислена з розрахунку від мінімальної заробітної плати та становила 155,16 грн, за один день непрацездатності за даним листком непрацездатності було нараховано суму за рахунок підприємства за 5 днів 775,80 грн., хоча з розрахунку від заробітної плати становила 2798,75 грн. та за 7 днів за рахунок ФСС 1086,12 грн., дана сума з розрахунку від заробітної плати становила 3918,25 грн.

Роботодавцем нарахована допомога за вищевказаним листком непрацездатності, однак середньоденна заробітна плата обчислена з розрахунку від мінімальної заробітної плати та становила 155,16 грн за один день непрацездатності.

Станом на 12.10.2020 року єдиний соціальний внесок, який нарахований на заробітну плату працівників підприємства, перерахований по липень 2020 року включно до Нововолинського відділення Володимир-Волинської ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області в повному обсязі. Із-за нарахованих штрафних санкцій та пені за несвоєчасну сплату за попередні періоди, єдиний соціальний внесок в Пенсійному фонді зарахований по листопад 2017 року включно. Оскільки на підприємстві виникла заборгованість по сплаті єдиного соціального внеску у працівників підприємства з листопада 2017 року відсутній страховий стаж, що і позбавляє працівників даного підприємства проводити нарахування допомоги по тимчасовій непрацездатності відповідно до страхового стажу.

Правильність розрахунку матеріального забезпечення по вищевказаних листках непрацездатності підтверджено листом Управління виконавчої дирекції ФСС у Волинській області від 11.08.2020 року № 01-24/К-25з-33.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України від 08.07.2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI).

Статтею 4 цього Закону встановлено перелік осіб, які є платниками єдиного внеску це, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний пред`являти на вимогу застрахованої особи, на користь якої він сплачує єдиний внесок, повідомлення про взяття на облік як платника єдиного внеску та надавати інформацію про сплату єдиного внеску, в тому числі у письмовій формі.

З цим правом кореспондується обов`язок такого платника своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (пункт 1 частини другої статті 6 Закону №2464-VI), який підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина дванадцята статті 9 Закону №2464-V).

Водночас у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (частина одинадцята статті 9 Закону №2464-VI)

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №2464-VI адміністративну відповідальність за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску несуть посадові особи платників єдиного внеску.

Пенсійний фонд України є органом, уповноваженим відповідно до цього Закону вести реєстр застрахованих осіб Державного реєстру та виконувати інші функції, передбачені законом (стаття 1 Закону №2464-VI).

Виходячи зі змісту наведених норм, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи, підлягають обов`язковій сплаті, незалежно від фінансового стану платника, і є гарантією матеріального забезпечення особи на випадок її безробіття. Відповідальність за порушення умов та порядку сплати таких внесків покладено на платника єдиного внеску та його посадових осіб.

Водночас особи, які сплачують такі внески через роботодавця, без сприяння державних органів позбавлені можливості безпосередньо і оперативно впливати на повноту і своєчасність такої сплати, що, фактично, у випадку неповної чи несвоєчасної сплати, означатиме порушення їх прав на отримання соціальних гарантій.

Таким чином, несплата підприємством страхових внесків не може бути підставою для позбавлення права застрахованої особи на отримання соціальних гарантій, оскільки це призведе до порушення принципу рівності перед законом.

Також механізм державного соціального страхування передбачає відповідні державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх прав.

Відомості про те, що Пенсійний фонд України у вказаний період вживав заходів на усунення порушень з боку ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» стосовно несплати підприємством страхових внесків за спірний період, в матеріалах справи відсутні, що свідчить про відсутність контролю з боку уповноваженого органу, який в силу своїх повноважень був зобов`язаний вжити відповідних заходів щодо усунення порушень з боку роботодавця.

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 22 квітня 2021 року у справі №752/20612/17.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що наявність заборгованості ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» перед Пенсійним фондом України по страховим внескам не може бути підставою для відмови у зарахуванні періоду роботи позивача до страхового стажу, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа, відтак, позовна вимога про визнання протиправною відмову ГУПФУ у Волинській області у зарахуванні ОСОБА_1 стажу роботи на Відокремленому підрозділі «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» за період: з 01.11.2010 року по 31.12.2010 року та з 01.11.2017 року по 31.05.2020 року до страхового стажу для здійснення права на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та зобов`язання зарахувати стаж роботи підлягає до задоволення.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 року № 1105-XIV (надалі - Закон № 1105-XIV).

Згідно статті 1 цього Закону страховиком є Фонд соціального страхування України, а терміни «застрахована особа», «страхувальники» та «роботодавці» вживаються у цьому Законі у значеннях, наведених у Законі України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яким визначено, що: застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Одним з принципів соціального страхування, згідно статті 3 Закону №1105-XIV є обов`язковість фінансування Фондом витрат, пов`язаних із наданням матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом.

Частиною першою статті 4 Закону № 1105-XIV визначено, що Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

Як визначено пунктом 1 частини першої статті 20 Закону № 1105-XIV за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності надаються такі види матеріального забезпечення та соціальних послуг, як зокрема, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною).

Статтею 19 Закону № 1105-XIV передбачено право громадян на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності.

Згідно із пунктом 1 частини четвертої статті 19 Закону № 1105-XIV застраховані особи, які протягом дванадцяти місяців перед настанням страхового випадку за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців, мають право на допомогу по тимчасовій непрацездатності виходячи з нарахованої заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, але не більше за розмір допомоги, обчислений із мінімальної заробітної плати, встановленої на час настання страхового випадку.

Пунктами 4, 5 частини першої статті 24 Закону № 1105-XIV передбачено, що допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам залежно від страхового стажу в таких розмірах: 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж понад вісім років; 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - донорам, які мають право на пільгу, передбачену статтею 10 Закону України «Про донорство крові та її компонентів».

Відповідно до ст. 33 вказаного Закону при обчисленні середньої заробітної плати (доходу) для забезпечення допомогою по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах враховуються всі види заробітної плати (доходу) в межах граничної суми місячної заробітної плати (доходу), на яку нараховуються страхові внески на страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності.

Порядок обчислення середньої заробітної плати для надання допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 34 Закону №№ 1105-XIV передбачено, що фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам здійснюється робочими органами Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду.

Підставою для фінансування страхувальників робочими органами Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами.

Робочі органи Фонду здійснюють фінансування страхувальників протягом десяти робочих днів після надходження заяви.

У разі якщо сума отриманих страхувальником від Фонду страхових коштів перевищує фактичні витрати на надання матеріального забезпечення, невикористані страхові кошти повертаються до робочого органу Фонду, що здійснив фінансування, протягом трьох робочих днів.

Страхувальник відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у банках у порядку, встановленому Національним банком України.

Правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності 19.07.2018 року прийнято постанову № 12 «Про затвердження Порядку фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та окремих виплат потерпілим на виробництві за рахунок коштів Фонду соціального страхування України» (надалі Порядок).

Цей Порядок визначає механізм та умови фінансування страхувальників для надання за рахунок коштів Фонду соціального страхування України (далі - Фонд): матеріального забезпечення у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, передбаченого статтею 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон), за такими видами, зокрема, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною).

Пунктом 2 Порядку передбачено, що у разі настання у застрахованої особи страхового випадку, пов`язаного з тимчасовою втратою працездатності, комісія (уповноважений) із соціального страхування підприємства, з урахуванням вимог Положення про комісію (уповноваженого) із страхування з тимчасової втрати працездатності, на підставі поданих документів, передбачених статтею 31 Закону, приймає рішення про призначення матеріального забезпечення застрахованій особі.

На підставі рішення комісії (уповноваженого) із соціального страхування підприємства про призначення матеріального забезпечення (далі - комісія) страхувальник нараховує суми матеріального забезпечення та оформлює заяву-розрахунок, яка повинна бути передана до робочих органів виконавчої дирекції Фонду не пізніше 5 робочих днів з дати прийняття комісією такого рішення.

Згідно з Порядком фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам та окремих виплат потерпілим на виробництві здійснюється робочими органами виконавчої дирекції Фонду або їх відділеннями .

Підставою для фінансування страхувальників робочими органами виконавчої дирекції Фонду або їх відділеннями є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення та окремих виплат потерпілим на виробництві за їх видами. Форма заяви-розрахунку наведена у додатку 1 до цього Порядку (абз. 1,2 п.4 Порядку)

Згідно з п.5 Порядку страхувальник подає заяву-розрахунок до робочого органу виконавчої дирекції Фонду або його відділення за своїм місцезнаходженням чи місцем проживання.

Заява-розрахунок надається страхувальником в паперовому вигляді особисто до робочого органу виконавчої дирекції Фонду або його відділення, або надсилається в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису (п.6 Порядку).

Відповідно до п.7 Порядку заява-розрахунок готується у двох примірниках, один з яких разом із наданими застрахованими особами документами, на підставі яких призначається матеріальне забезпечення та окремі виплати потерпілим на виробництві (членам їх сімей), зберігається у страхувальника, а другий подається до робочого органу виконавчої дирекції Фонду або його відділення.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що робочий орган виконавчої дирекції Фонду або його відділення після надходження заяви-розрахунку здійснює перевірку інформації, наведеної у ній, перевіряє правильність заповнення реквізитів, наявність даних про страхувальника в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, дані про сплату ним єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, наявність у Фонді зареєстрованого нещасного випадку або профзахворювання (у разі проведення виплат потерпілим на виробництві (членам їх сімей), правильності нарахування виплат та у разі відсутності зауважень протягом десяти робочих днів здійснює фінансування сум, зазначених у заяві-розрахунку.

Робочий орган виконавчої дирекції Фонду або його відділення у разі потреби має право здійснювати обмін інформацією зі страхувальником шляхом направлення запиту щодо уточнення інформації, наведеної у заяві-розрахунку.

У разі виявлення помилок та/або недостовірних відомостей заява-розрахунок повертається страхувальнику з відповідними рекомендаціями щодо їх усунення.

Перевірка заяви-розрахунку, надання рекомендацій за її результатами, фінансування заяви-розрахунку або надання обґрунтованої відмови у її прийнятті здійснюється робочими органами Фонду або їх відділеннями протягом десяти робочих днів після надходження заяви-розрахунку.

Після надходження коштів, зазначених у заяві-розрахунку, на рахунок страхувальника, останній зобов`язаний здійснити виплату відповідного матеріального забезпечення не пізніше, ніж у строки, визначені у частині другій статті 32 Закону (п.9 Порядку).

Аналіз зазначених правових норм свідчить, що під час прийняття рішення про матеріальне забезпечення застрахованої особи, нараховане страхувальником, страховик протягом десяти робочих днів має вчинити не одну, а ряд послідовних дій у межах своїх повноважень.

Зазначене відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 20 травня 2020 року у справі №754/6256/16.

Із матеріалів справи не вбачається, що комісією (уповноважений) із соціального страхування підприємства вчинялися дії, передбачені вищенаведеними нормами Порядку, за наслідками яких Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області повинен був здійснити виплату відповідного матеріального забезпечення, відтак позовна вимога про визнання відмови у поновленні права позивача на належне матеріальне забезпечення у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у разі тимчасової непрацездатності, а саме: на отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності у розмірі 100 % середньої заробітної плати незалежно від стажу роботи є передчасною та задоволенню не підлягає.

Відтак, в цій частині оскаржене рішення суду слід скасувати та прийняти постанову про відмову у задоволенні зазначеної позовної вимоги.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання ДП «Волиньвугілля» направити до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області заяву-розрахунок невиплаченої частини допомоги по тимчасовій непрацездатності з розрахунку 100% середньої заробітної плати по листкам непрацездатності, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Суб`єктом владних повноважень згідно зі статтею 4 Кодексу адміністративного судочинства України є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Наведені норми узгоджуються з положеннями ст. 2, 4 та 19 КАС України , якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких була перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

ДП «Волиньвугілля» не є суб`єктом владних повноважень в розумінні ст. 4 КАС України та не виконує управлінські функції.

Частиною першою статті 19 ЦПК передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За таких обставин слід закрити провадження у справі, роз`яснивши позивачу, що дана позовна вимога підлягає до розгляду в порядку цивільного судочинства України.

Що стосується заявленого позивачем клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Для підтвердження понесених позивачем витрат на професійну допомогу адвоката в суді першої інстанції надано такі документи: копії договорів про надання професійної правничої допомоги адвокатом від 01.07.2020 року та від 07.12.2020 року , укладених між ОСОБА_1 та адвокатом Бондарчуком С.Ф., розрахунки витрат на падання професійної правничої допомоги від 22.10.2020 року та від 09.12.2020 року, квитанції до прибуткового касового ордера № 3 від 22.10.2020 року та № 4 від 09.12.2020 року.

Відповідно до розрахунків витрат на падання професійної правничої допомоги від 22.10.2020 року та від 09.12.2020 року позивачу були надані такі послуги: оформлення даного адміністративного позову 4 год/3700, 00грн. (950,00 грн. за 1 годину), оформлення відповіді на відзив відповідача 2 1,5 год/1500,00 грн. (1000,00 грн. за 1 год.) Сплату послуг з надання правничої допомоги відповідно до договорів підтверджує квитанціями до прибуткового касового ордера № 3 від 22.10.2020 на суму 3700,00 грн. та № 4 від 09.12.2020 на суму 1500,00 грн.

Для підтвердження понесених позивачем витрат на професійну допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції за подання відзиву на апеляційну скаргу надано квитанцію до прибуткового касового ордера № 1 від 22.04.2021 року, копію договору про надання професійної правничої допомоги адвокатом від 16.04.2021 року, розрахунок витрат на падання професійної правничої допомоги від 23.04.2021 року.

З огляду на викладені обставини, заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу за вказані послуги вартістю 5200 грн. в суді першої інстанції та 1800 грн. за подання відзиву на апеляційну скаргу є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг) та результатом розгляду справи. В свою чергу, враховуючи той факт, що адвокатом було проведено певну роботу з підготовки позову, який враховано судом при вирішенні справи, колегія суддів вважає, що розмір витрат на правничу допомогу щодо підготовки позову, який підлягає відшкодуванню позивачу у співмірності до наданих послуг становить 1000 грн.

Враховуючи результат розгляду апеляційної скарги та, виходячи із приписів ст.139 КАС України, апеляційний суд приходить до висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви пропорційно до задоволених вимог у розмірі 840 гривень 80 копійок та витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 1000 грн.

Додатково суд зазначає, що відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» позивач наділений правом звернутися до суду із клопотанням про повернення судового збору у зв`язку зі сплатою такого в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 січня 2021 року у справі № 140/15431/20 скасувати і прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області у зарахуванні ОСОБА_1 стажу роботи на Відокремленому підрозділі «Шахта №9 «Нововолинська» Державного підприємства «Волиньвугілля» за період: з 01.11.2010 року по 31.12.2010 року та з 01.11.2017 року по 31.05.2020 року до страхового стажу для здійснення права на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 стаж роботи на Відокремленому підрозділі «Шахта №9 «Нововолинська» Державного підприємства «Волиньвугілля» за період: з 01.11.2010 року по 31.12.2010 року та з 01.11.2017 року по 31.05.2020 року до страхового стажу для здійснення права на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 про зобов`язання ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» направити до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області заяву-розрахунок невиплаченої частини допомоги по тимчасовій непрацездатності з розрахунку 100% середньої заробітної плати по листкам непрацездатності - закрити.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області () на користь ОСОБА_1 (РКОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати в сумі 1840 (одна тисяча вісімсот сорок ) гривень 80 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Т. В. Онишкевич
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 04.06.2021 року.