Справа № 826/9398/18
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2021-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2021 року м. Київ № 826/9398/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фарма Стрім» до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

установив:

18.06.2018 до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Фарма Стрім» з позовною заявою до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 21.03.2018 №.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що податкове повідомлення-рішення від 21.03.2018 № прийняте на підставі необґрунтованих висновків акту перевірки від 13.03.2018 №0388/1000/14/39939911 про порушення Макарівською філією ТОВ «Фарма Стрім» вимог пункту 11 глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 №148 (Положення №148) шляхом неоприбуткування готівки у загальному розмірі 16126,21 грн.

Позивач зауважує, що в ході перевірки відповідачем не врахована вимога щодо обов`язку підприємства забезпечувати наявність у касі розмінної монети та не проаналізовано правильність заповнення залишків готівки у касовій книзі, що призвело до неправильних висновків щодо повноти оприбуткування готівки фактичних надходжень за день.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.06.2018 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників.

Відповідач подав відзив на адміністративний позов у якому вказав на необґрунтованість та відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Зауважив, що у ході перевірки ТОВ «Фарма Стрім» встановлено порушення позивачем вимог пункту 11 глави 2 Положення №148, а саме не здійснено облік готівки у повній сумі їх фактичних надходжень у касовій книзі на підставі фіскальних звітних чеків за період з 05.01.2018 по 11.03.2018, що мало наслідком неоприбуткування готівки у загальному розмірі 16126,21 грн. Перелік сум готівкових коштів, які в день їх надходження (згідно Z-звітів РРО) не оприбутковані в касовій книзі ТОВ «Фарма Стрім» додані до акту фактичної перевірки.

Керуючись нормою частини п`ятої статті 262 КАС України, суд здійснював розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд дослідив матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надав їм юридичну оцінку та встановив наступне.

12.03.2018 працівниками ГУ ДФС у Київській області на підставі наказу від 28.02.2018 №444 та направлень від 28.02.2018 №819, №820, проведена фактична перевірка господарської одиниці «Аптека №1», що розташована, за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 45, що належить суб`єкту господарювання ТOB «Фарма Стрім».

За результатом перевірки складено акт від 13.03.2018 за №0388/1000/14/39939911 у якому зафіксовано порушення ТОВ «Фарма Стрім» вимог пункту 11 глави 2 Положення №148, а саме не здійснено облік готівки у повній сумі їх фактичних надходжень у касовій книзі на підставі фіскальних звітних чеків за період з 05.01.2018 по 11.03.2018, що мало наслідком неоприбуткування готівки у загальному розмірі 16126,21 грн. Перелік сум готівкових коштів, які в день їх надходження (згідно Z-звітів РРО) не оприбутковані в касовій книзі ТОВ «Фарма Стрім» додані до акту фактичної перевірки.

На підставі вказаного висновку ГУ ДФС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 21.03.2018 №, яким до ТОВ «Фарма Стрім» за порушення пункту 11 глави 2 Положення №148 застосовано фінансові санкції у сумі 80631,05 грн на підставі абзацу 3 статті 1 Указу Президента України від 12.06.1995 №436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» (Указ №436/95).

ТОВ «Фарма Стрім» оскаржило податкове повідомлення-рішення від 21.03.2018 № в адміністративному порядку шляхом подання скарги до ДФС України. Однак, рішенням ДФС України від 06.06.2018 №19505/6/99-99-11-03-01-25 скаргу позивача залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 21.03.2018 № - без змін.

Не погодившись із результатом адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення від 21.03.2018 № та вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.

Пункт 11 глави 2 Положення №148, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, передбачав, що готівка, що надходить до кас, оприбутковується в день одержання готівки у повній сумі. Оприбуткуванням готівки в касах установ/підприємств/відокремлених підрозділів, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги/застосуванням РРО та КОРО (у разі застосування КОРО без застосування РРО), є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів/фіскальних звітних чеків (або даних розрахункових квитанцій).

Відповідно до підпункту 18 пункту 3 глави 1 Положення №148 оприбуткування готівки - проведення суб`єктами господарювання обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі/книзі обліку доходів і витрат.

28.07.1995 набрав чинності Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР (Закон №265/95-ВР), у преамбулі якого вказано, що він визначає правові засади застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на всіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі. Встановлення норм щодо незастосування РРО у інших законах, крім ПК, не допускається.

Пунктом 3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону №265/95-ВР визначено, що до приведення чинного законодавства у відповідність із цим Законом чинні закони та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з пунктом 13 статті 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані забезпечувати відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій, а у випадку використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб-підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Абзац 3 статті 1 Указу №436/95 (який втратив чинність згідно з Указом Президента України від 20.06.2019 №418/2019) визначав, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб`єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу: за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п`ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Згідно пункту 1 частини першої статті 17 Закону №265/95-ВР за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів доходів і зборів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: у разі встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту: за встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту проведення розрахункових операцій з використанням РРО або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через РРО з фіскальним режимом роботи; невідповідності у юридичних осіб на місці проведення розрахунків суми готівкових коштів сумі коштів, зазначеній у денному звіті, більше ніж на 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, а в разі використання юридичною особою розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня; нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання, вчинене вперше - 1 гривня; за кожне наступне вчинене порушення - 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим підпунктом, товарів (послуг).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що як норма пункту 13 статті 3 Закону №265/95-ВР, так і норма пункту 11 глави 2 Положення №148 встановлюють для суб`єкта підприємницької діяльності, який здійснює розрахункові операції готівкою із застосуванням РРО, обов`язок забезпечення обліку отриманих готівкових коштів в повній сумі надходжень від розрахункових операцій, тобто оприбуткування готівки. При цьому такий облік згідно з пунктом 13 статті 3 Закону №265/95-ВР здійснюється в денному звіті (за визначенням, наведеним у статті 1 цього Закону, денний звіт - це документ встановленої форми, надрукований РРО, що містить інформацію про денні підсумки розрахункових операцій, проведених з його застосуванням), а згідно з пунктом 11 глави 2 Положення №148 - у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів/фіскальних звітних чеків (або даних розрахункових квитанцій).

До того ж, за неоприбутковання готівки передбачена відповідальність як абзацом 3 статті 1 Указу №436/95 так і пунктом 1 частини першої статті 17 Закону №265/95-ВР у розмірах зазначених у санкціях вказаних норм, тобто об`єктивна сторона обох порушень, як того, що визначено абзацом третім статті 1 Указу №436/95, так і того, що визначене пунктом 1 частини першої статті 17 Закону №265/95-ВР, фактично полягає у одних і тих самих діях.

Суд вважає, що оскільки шляхом прийняття Закону №265/95-ВР дані правовідносини врегулював законодавчий орган, то Указ №436/95 припинив дію як у частині визначення складу такого правопорушення як неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки, так і в частині встановлених за таке правопорушення санкцій, вказані положення Указу №436/95 не можуть застосовуватися з часу набуття чинності Закону №265/95-ВР, тобто з 28.07.1995.

Відповідно частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З метою встановлення чіткого критерію при розгляді спорів щодо застосування фінансових санкцій, встановлених абзацом третім статті 1 Указу №436/95, за порушення норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, вчинених після набрання чинності Законом №265/95-ВР, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.05.2020 у справі №1340/3510/18 відступила від правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 02.04.2013 №2-77а13, та зазначила про незастосовність до спірних правовідносин положень абзацу третього статті 1 Указу №436/95, та про неможливість їх застосування у правовідносинах, що виникли після набрання чинності Законом №265/95-ВР, тобто з 28.07.1995.

Аналогічний висновок щодо неможливості застосування санкції абзацу третього статті 1 Указу №436/95 за порушення пункту 11 глави 2 Положення №148 висловлено Верховним Судом у постанові від 31.03.2021 у справі №400/373/19. У вказаній постанові Верховний Суд вказав, що беручи до уваги, що Товариство притягнуто до відповідальності на підставі норми абзацу третього статті 1 Указу №436/95, яка не підлягала застосуванню, висновок судів першої та апеляційної інстанції про протиправність податкових повідомлень-рішень, яких стосується спір у цій справі, є правильним.

З урахуванням наведеного, а також враховуючи, що згідно податкового повідомлення-рішення від 21.03.2018 № до ТОВ «Фарма Стрім» застосовано штраф на підставі абзацу третього статті 1 Указу №436/95, суд дійшов висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення від 21.03.2018 №.

При розгляді даної справи суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України», «Проніна проти України» та «Серявін та інші проти України»: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії».

З огляду на наведені правові позиції Верховного Суду, які є обов`язковими до врахування, суд дійшов про те, що застосування до ТОВ «Фарма Стрім» штрафу передбаченого абзацом 3 статті 1 Указу №436/95 згідно податкового повідомлення-рішення від 21.03.2018 № є безумовним свідченням протиправності такого рішення. Тому, відсутність у даному рішенні правової оцінки висновків відповідача щодо встановлених у ході перевірки порушень та заперечень позивача у цій частині жодним чином не відобразилось на повноті та об`єктивності дослідження судом обставин справи та не вплинуло на результат розгляду даної справи.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

З урахуванням наведеного у сукупності, суд вважає, що контролюючим органом не доведено правомірності застосування до ТОВ «Фарма Стрім» штрафу згідно податкового повідомлення-рішення від 21.03.2018 №, а встановлені судом обставини даної справи свідчать про протилежне, що вказує на наявність підстав для визнання протиправним та скасування спірного податкового повідомлення-рішення.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Частинами першою, сьомою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Оскільки даний позов сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, підлягає задоволенню повністю, а згідно наявного в матеріалах справи платіжного доручення від 18.06.2018 №2842, позивачем за його подання сплачено судовий збір у розмірі 1762 грн, то вказана сума підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фарма Стрім» задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 21.03.2018 №.

Стягнути з Головного управління ДФС у Київській області за рахунок бюджетних асигнувань на корись Товариства з обмеженою відповідальністю «Фарма Стрім» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фарма Стрім» (місцезнаходження юридичної особи: 08150, Київська область, Києво-Святошинський район, місто Боярка, вулиця Горького, будинок 3, квартира 3; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 39939911).

Відповідач - Головне управління ДФС у Київській області (місцезнаходження юридичної особи: 03151, місто Київ, вулиця Народного ополчення, будинок 5А; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 39393260).

Суддя О.М. Чудак