Справа № 320/1894/21
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2021-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2021 року м.Київ № 320/1894/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області , у якому просить суд:

- визнати недійсним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київський області № 77 від 27.08.2020 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київський області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з моменту звернення - 20 серпня 2020 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка досягла 50-річного віку, має стаж за списком №1 - 8 років 2 місяці та 18 днів, за вислугу років відповідно до п.е ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як лікар - 10 років 9 місяців 8 днів, загальний страховий стаж - 31 рік 6 місяців 28 днів. Враховуючи взаємне зарахування періодів роботи, передбаченими ст.ст. 13, 14 «Про пенсійне забезпечення», фактично позивачка мала на момент звернення до відповідача стаж за списком №1 - 10 років 09 місяців та 8 днів, що цілком достатньо для призначення пенсії відповідно до п.а ст. 13 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Під час звернення до відповідача за призначенням пенсії нею були надані всі необхідні документи, які підтверджують наявність стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, проте відповідач необґрунтовано відмовив у призначенні пенсії на пільгових умовах. Позивачка вважає таке рішення відповідача протиправним, яке підлягає скасуванню.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.02.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_1 , подав відзив на позовну заяву, у якій зазначив, що відповідно до довідок від 05.08.2020 №764 КНП «Васильківської центральної районної лікарні» та від 18.08.2020 №86/20 КНП «Вишгородської центральної районної лікарні» та наказів про атестацію робочих місць, стаж роботи позивачки за Списком №1 становить 5 років 8 місяців 24 дні, що дає їй право на зниження пенсійного віку на 6 років 8 місяців. За наданими документами страховий стаж заявниці з урахуванням стажу роботи за Списком №1 становить 37 років та 3дні. Відтак, за наявного страхового стажу право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 позивачка набуде по досягненню 53 роки 4 місяці. Також, відповідач зазначав, що відповідно до п.4.2 Порядку застосування Списків № 1 та 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах результати атестації застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , код РНОКПП - НОМЕР_1 , є громадянином України, з 16.07.2020 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_2 , виданого Васильківського РВ УДМС України в Київській області 07.04.2016 (а.с.22-24, 60-62).

Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_3 (а.с. 12-21, 63-72) позивачка з:

01.09.1987-25.06.1993 - навчалась у Луганському медичному інституті;

11.08.1993 - лікар-інтерн по онкології Вишгородської центральної районної лікарні;

01.07.1996 - переведена на посаду лікаря-рентгенолога Вишгородського центральної районної лікарні;

16.07.1999 - звільнена з посади лікаря рентгенолога рентген-кабінету за власним бажанням;

19.07.1999 - прийнята на посаду рентгенолога Поліклініка № 1 Дарницького ТМО м.Києва;

20.10.2001 - звільнена з посади за власним бажанням за ст.38 КЗпП України;

24.09.1999 - Поліклініка №1 Дарницького ТМО м.Києва реорганізована у Поліклініку сімейного лікаря «Русанівка»;

09.07.2001 - переведена на посаду зав. рентгенологічним відділенням;

20.10.2001 - звільнена з посади за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України;

21.10.2001 - прийнята на посаду лікаря-консультанта ТОМ «Променева Діагностика»;

01.10.2002 - звільнена з займаної посади за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України;

01.02.2003 - прийнята на роботу до ПП ОСОБА_2 менеджером зі збуту за трудовою угодою №3, зареєстрованою центром зайнятості м.Чернігова;

01.09.2003 - звільнена з займаної посади за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України;

15.09.2003 - прийнята на посаду директора ТОВ «Креатор»;

01.01.2004 - звільнена з займаної посади за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України;

01.06.2004 - прийнята на посаду менеджера зі збуту ЗАТ «Лізоформ»;

23.02.2005 - звільнена з посади за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України;

01.03.2005 - прийнята на посаду комерційного директора ТОВ «Юнайтед Медікал Сервіс Лтд»;

03.10.2008 - звільнена з посади комерційного директора за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України;

01.11.2008 - прийнята на посаду провідного спеціаліста відділу продажу ТОВ «Модем 1»;

22.03.2013 - звільнена з посади провідного спеціаліста відділу продажу за власним бажанням за ст.38 КЗпП України;

01.04.2013 - прийнята на посаду директора ТОВ «Діатех-Україна»;

30.04.2016 - переведена на посаду керівника відділу променевої діагностиці;

01.07.2016 - переведена на посаду комерційного директора;

11.07.2016 - звільнена з посади за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України;

03.10.2016 - прийнята на посаду комерційного директора ТОВ «Євромедпроект»;

12.02.2019 - звільнена з посади комерційного директора за згодою сторін згідно п.2 ст. 36 КЗпП України;

04.03.2019 - прийнята на посаду лікаря-рентгенолога рентгенологічного відділення Васильківської центральної районної лікарні;

23.07.2019 - Васильківську центральну районну лікарню реорганізовано в КПП ВРР «Васильківська ЦРЛ».

З матеріалів пенсійної справи вбачається, що згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії від 18.08.2020 №86/20, виданої КНП «Вишгородська центральна районна лікарня», ОСОБА_1 працювала повний робочий день у Вишгородській центральній районній лікарні на посаді:

- лікаря-рентгенолога з 20.03.1995, наказ №211 к від 20.03.1995;

- лікаря-рентгенолога з 01.07.1996 (наказ №207к від 10.07.1996) по 16.07.1999 (наказ №203к від 07.07.1999).

За період з 20.03.1995 по 16.07.1999 стаж роботи позивачки складає 4 роки 3 місяці 27 днів. Згідно постанови КМУ №162 від 11.03.1994 та на основі проведеної у Вишгородській ЦРЛ атестації робочих місць (протокол №1 від 11.01.1997) та про підсумки атестації робочих місць (наказ №6 від 13.01.1997) дана професія лікаря-рентгенолога відноситься до Списку №1 розділ ХІХ (позиція 1426) виробництв, робіт, професій, посад та показників зі шкідливими умовами праці, зайнятість в яких дає право ОСОБА_1 на пенсію за віком на пільгових умовах (а.с. 49, 50, 51).

Довідкою Васильківської ЦРЛ від 05.08.2020 №764 підтверджено, що ОСОБА_1 працює в КНП ВРР «Васильківська центральна районна лікарня» на посаді лікаря-рентгенолога рентгенологічного відділення і за період з 04.03.2019 по теперішній час (05.08.2020), виконує роботу лікаря-рентгенолога рентгенологічного відділення в шкідливих умовах праці, отримує 15 % надбавки за шкідливість, тривалість робочого дня складає 5 годин за професією, посадою лікаря-рентгенолога рентгенологічного відділення, що передбачена Списком №1 розділ ХІХ підрозділ 19, код КП 2229.2 підстава Класифікатор професій ДК 003:2010 за період з 04.03.2019 по теперішній час 1 рік 3 місяці (а.с. 52)

Судом також встановлено та матеріалами справи підтверджується, що наказом Головного лікаря Васильківської Центральної районної лікарні від 05.03.2019 №24 затверджені результати атестації робочих місць за умовам праці, а саме затверджено право на пільгове пенсійне забезпечення працівників професій та посад за списком №1 розділу ХІХ «Охорона здоров`я» та списку №2 згідно розділу ІІІУ «Охорона здоров`я та соціальна допомога», затверджено список професій і посад із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість працівників на роботах, які дають право на щорічну додаткову відпустку згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 17.11.1997 №1290 «Про затвердження списку виробництв, цехів, професій і посад із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість працівників на роботах, в яких дає право на щорічну додаткову відпустку», встановлено скорочену тривалість робочого тижня, підтверджено право на підвищення посадових окладів у розмірі відсотків посадового окладу (ставки), установлено список професій і посад на щорічну додаткову відпустку 4 календарних днів за особливий характер праці, згідно із списком посад, робіт та професій, визначених постановою КМУ від 13.05.2003 №679 (а.с. 56-58).

Згідно Додатку № 1 до Наказу № 24 від 05.03.2019, посада лікаря-рентгенолога рентгенологічного відділення віднесено до переліку професій та посад, працівникам яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за віком згідно Списків № 1 (а.с.53-55).

Позивачка досягла 50 річного віку ІНФОРМАЦІЯ_2 .

20.08.2020 позивачка звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії відповідно Списку №1 по досягненню 50 річного віку, про що свідчить заява від 20.08.2020 (а.с. 11-12).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 27.08.2020 №77 в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV ОСОБА_1 відмовлено (а.с.10).

У рішенні зазначено, що відповідно до довідок від 05.08.2020 №764 КНП «Васильківської центральної районної лікарні» та від 18.08.2020 №86/20 КНП «Вишгородської центральної районної лікарні» та наказів про атестацію робочих місць, стаж роботи позивачки за Списком №1 становить 5 років 8 місяців 24 дні, що дає їй право на зниження пенсійного віку на 6 років 8 місяців. За наданими документами страховий стаж заявниці з урахуванням стажу роботи за Списком №1 становить 37 років та 3дні. Відтак, за наявного страхового стажу право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 позивачка набуде по досягненню 53 роки 4 місяці. Також, відповідач зазначав, що відповідно до п.4.2 Порядку застосування Списків № 1 та 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах результати атестації застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Вважаючи таку відмову необґрунтованою, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України), Законами України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-ХІІ), «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), Порядком застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383), Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637)

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону № 1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років.

Згідно з пунктом «а» частини 1 статті 13 Закону № 1788-XII, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи: з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 22 років у чоловіків.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": жінкам - на 1 рік та 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.

Крім того, згідно з частиною 1 та частиною 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.

На пільгових умовах пенсія за віком призначається:

1) працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 22 років у чоловіків.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи;

2) працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років у чоловіків.

Відповідно до ч.5 ст.114 Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі призначення пенсій на пільгових умовах відповідно до частин другої і третьої цієї статті проводиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цією статтею, за умови що роботи, які зараховуються, дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.

Так, відмовляючи у призначенні пенсії позивачу на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку відповідач зазначив, що загальний стаж ОСОБА_1 складає 37 років 3 днів, стаж за Списком № 1 - 5 років 8 місяців 24 дні, що дає позивачці право на зниження пенсійного віку на 6 років 8 місяців.

З оспорюваного рішення слідує, що до стажу роботи на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до трудової книжки не зараховані такі періоди роботи позивачки:

- з 19.07.1999 по 09.04.2001 на посаді лікаря-рентгенолога у Поліклініці №1 Дарницького ТМО м.Києва;

- з 09.04.2001 по 20.10.2002 на посаді завідуючої рентгенологічним відділенням у клініці сімейного лікаря «Русанівка»;

- з 30.04.2016 по 01.07.2016 на посаді керівника відділу променевої діагностики у ТОВ «Діатех-Україна».

Вказане рішення вмотивоване відповідачем у відзиві на позов тим, що позивачкою документально не підтверджено наявний в неї пільговий стаж.

Суд не погоджується з такими твердженнями відповідача, з огляду на наступне.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов`язком держави.

Згідно ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV ( далі - Закон №1058-ІV) визначено, що цей Закон регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління від 22.12.2014 №28-2 передбачено, що управління у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також постановами правління Фонду, у тому числі цим Положенням, та наказами Фонду і головних управлінь Фонду.

Законом №1058-ІV запроваджено поняття і визначення страхового стажу та встановлено для періоду роботи чи іншої діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, починаючи з 1 січня 2004 року.

Зокрема, стаття 24 Закону №1058-ІV передбачає, що страховий стаж - період (строк), - протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону №1058-ІV закріплено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом

У той же час, періоди роботи після призначення пенсії зараховуються до страхового стажу на загальних підставах.

Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 3 статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

В силу ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

За приписами статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, у відповідності до ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Згідно з п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п. 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Перелік документів, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком, який не є виключним та вичерпним, наведено у п.п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 за №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (з наступними змінами), зокрема: 2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Таким чином, з викладених правових норм вбачається, що основним документом, який підтверджує наявність в особи відповідного стажу роботи, є трудова книжка, а за відсутності відомостей в ній - уточнюючі первинні документи.

Орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (пункт 4.1 Порядку №22-1).

При прийманні документів територіальний орган ПФУ: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності); 4) видає пам`ятку пенсіонеру, копія якої зберігається у пенсійній справі (пункт 4.2 Порядку №22-1)

Територіальний орган ПФУ здійснює всебічний, повний і об`єктивний розгляд всіх поданих документів (пункт 4.7 Порядку №22-1)

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що нарахування пенсії в повному обсязі, тобто в належному розмірі покладається на відповідний територіальний орган ПФУ, а тому у протилежному випадку даний орган буде діяти не на підставі, не в межах повноважень і не в порядку, передбаченому чинним законодавством. Тому такі дії мають бути визнані протиправними та вчиненими з вини органу - суб`єкта владних повноважень.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110, затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція №58).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.11 Інструкції №58 передбачено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Відповідно до п. 2.12 Інструкції №58 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Отже, з наведених норм вбачається, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній відповідних записів.

В трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 від 18.08.1993 (а.с. 63-72) містяться, зокрема, такі записи про роботу у поліклініці №1 Дарницького ТМО м.Києва:

- запис №6: 19.07.1999 - прийнята на посаду рентгенолога у поліклініці №1 Дарницького ТМО м.Києва (наказ №47к від 16.07.1999);

- запис №7: 20.10.2001 - звільнена з посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (наказ №103к від 19.10.2001);

- запис №7: 24.09.1999 у зв`язку з реорганізацією Поліклініки № 1 Дарницького ТМО м.Києва, останнього перейменовано на Клініку сімейного лікаря «Русанівка» (Розпорядження Київської міської державної адміністрації №1173 від 17.09.1999, наказ №1 від 24.09.1999);

- запис №8: 09.07.2001 переведена на посаду завідуючої рентгенологічним відділенням у Клініці сімейного лікаря «Русанівка» (наказ №53к від 09.07.2001);

- запис №9: 20.10.2001 звільнена з посади за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (наказ №103к від 19.10.2001).

Стаж роботи позивачки у поліклініці №1Дарницького ТМО м.Києва, перейменованого в подальшому на Клініку сімейного лікаря «Русанівка», складає 2 роки 3 місяці 2 дні.

В трудовій книжці позивачки також містяться такі записи про роботу в ТОВ «Діатех-Україна»:

- запис 22: 01.04.2013 прийнята на посаду директора ТОВ «Діатех-Україна»;

- запис 23: 30.04.2016 переведена на посаду керівника відділу променевої діагностики (наказ №112-к від 29.04.2016);

- запис 24: 01.07.2016 переведена на посаду комерційного директора (наказ №131-к від 30.06.2016);

- запис 25: 11.07.2016 звільнена з основного місця роботи за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (наказ 135-к від 11.07.2016);

Стаж роботи позивачки в ТОВ «Діатех-Україна» на посаді за списком №1 складає 2 місяці 2 дні.

Так, посади позивачки передбачені Списком 1 розділу ХІХ - Заклади охорони здоров`я розділу 12300000 п.426, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів СРСР № 10 від 26.01.1991 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення», постановами КМУ від 11.03.1994 №162, від 16.01.2003 №36 та від 24.06.2016 №461.

Загалом, згідно записів трудової книжки пільговий стаж позивачки, разом із визнаним відповідачем, становить понад 8 років, який є достатнім для призначення пенсії за віком.

Отже, у трудовій книжці позивачки наявні всі необхідні записи, які підтверджують, що позивачка працювала на роботах з особливо шкідливими умовами праці, тому вказані періоди роботи з 19.07.1999 по 20.10.2001 та з 30.04.2016 по 01.07.2016 підлягають зарахуванню до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 №1451/11731 (далі - Порядок №383) встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

За правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 06.03.2018 року у справі №754/14898/15-а, слідує, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Аналіз наведеної правової норми свідчить про те, що однією із умов зарахування до пільгового стажу певного періоду роботи на відповідній посаді або за професією є включення цієї посади або професії до Списків, що діяли в період такої роботи. Вимога щодо обов`язкового підтвердження документами умов праці до 21 серпня 1992 року та проведення атестації після цієї дати є похідними від основної умови про внесення цієї професії до діючих Списків.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний суд у своїй постанові від 31.03.2020 по справі № 127/16245/17.

Крім того, соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей. Тобто в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28 серпня 2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17, від 27 лютого 2019 року у справі № 423/3544/16-а та від 11 липня 2019 року у справі №242/1484/17.

Відтак, враховуючи, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує трудовий стаж, і трудова книжка позивача оформлена належним чином, відповідач протиправно не врахував вказані періоди роботи до пільгового стажу позивача за Списком №1, при цьому в трудовій книжці позивача вказані відомості про умови праці та характер виконуваної роботи.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442 (далі - Порядок №422) та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 №41 (далі-Методичні рекомендації №41).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим органом і працівником у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з п. 4 Порядку №442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій №41 атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства.

Проте, жодні причини, з яких атестація не була проведена, не є підставою для відмови в зарахуванні відповідного стажу позивачеві, оскільки особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №1 або Списку №2, робоче місце якої підлягає атестації відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення такої атестації.

Отже, проведення атестації робочих місць за умовами праці не залежить від працівників і не може позбавити їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання надання пенсій за віком на пільгових умовах.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, який зазначений у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19) особи, зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1 та Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 та Списком №2, відповідно до пункту "б" статті 13 Закону №1788-ХІІ.

Таким чином, працюючи у Поліклініці №1 Дарницького ТМО м.Києва (Клініка сімейного лікаря «Русанівка»), ТОВ «Діатех-України», позивачка мала законні очікування на пільги та компенсації, передбачені чинним законодавством, в тому числі на пенсійне забезпечення на пільгових умовах.

Виходячи з наведеного, позивачкою було надано відповідачеві всі необхідні документи, які підтверджують наявність спірного пільгового стажу роботи зі шкідливими умовами праці, який для обчислення пенсії підлягав зарахуванню як стаж роботи за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, проте відповідач цього не зробив, допустивши протиправність у своїх діях.

Наслідком таких неправомірних дій відповідача є відмова у призначенні позивачці пенсії на пільгових умовах та обмеження його відповідного права, зокрема права на мирне володіння майном, передбаченого ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція).

Так, стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-ІV передбачає застосування національними судами Конвенції та практики Європейського суду з прав людини (далі -ЄСПЛ) як джерела права.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

У справі "Сук проти України" (заява №10972/05) ЄСПЛ зазначає, що поняття "майно" в першій частині статті 1 Першого протоколу має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Певні інші права та інтереси, що складають активи, наприклад, борги, можуть також вважатися "майновими правами" і, відповідно, "майном" у розумінні цього положення. Держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні зміни законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх паданні, доки законодавче положення залишається чинним (пункти 22, 23).

Якщо у договірній державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, зумовлені або не обумовлені попередньою сплатою внесків, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, для осіб, що відповідають вимогам такого законодавства (пункт 41 справи ЄСПЛ "Пічкур проти України", заява №10441/06 ).

Таким чином, право на пенсію підпадає під сферу дії ст. 1 Протоколу першого Конвенції, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовляти у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством.

З юридичною природою соціальних виплат, в тому числі пенсій, пов`язані також принцип захисту "законних очікувань" та принцип правової визначеності, які є елементами правової держави та передбаченого частиною 1 статті 8 Конституції України принципу верховенства права.

Так, ЄСПЛ у своєму рішенні "Суханов та Ільченко проти України" (заява №68385/10 та №71378/10) у пункті 35 зазначив, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є чинний Закон, який передбачає таке право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування.

Щодо принципу правової визначеності ЄСПЛ у справі "Брумареску проти Румунії" (заява № 28342/95) вказав, що цей принцип є складовою верховенства права (п. 61) та у справі "Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови" (заява №45701/99) зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку.

Таким чином, відповідач прийняв протиправне рішення про незарахування стажу роботи, який дає право на пільги, чим обмежив її право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 27.08.2020 №77 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Отже, позивачка, яка на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), досягла віку 50 років, має страховий стаж більше 20 років, а також пільговий стаж роботи за Списком №1 понад 8 років, має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що слід визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 27.08.2020 №77 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

З урахуванням тієї обставини, що оскаржуване рішення відповідача не ґрунтується на дискреційних повноваженнях, оскільки судом викладено висновки щодо протиправності не зарахування позивачці пільгового стажу за періоди роботи Поліклініці №1 Дарницького ТМО м.Києва (Клініка сімейного лікаря «Русанівка») та у ТОВ «Діатех-Україна» з 19.07.1999 по 20.10.2001, з 30.04.2016 по 01.07.2016 за професією лікаря-рентгенолога та керівника відділу променевої діагностики, і відповідач не міг діяти в іншій спосіб, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з дати її звернення до відповідача - 20.08.2020.

Суд зауважує, що в ході розгляду справи позивачкою доведено ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги, в той час, як відповідач не довів правомірності прийнятого ним рішення.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з`ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оцінюючи наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні на предмет належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, як того вимагає процесуальне законодавство, проаналізувавши норми матеріального права, які належить застосувати до спірних правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачкою був сплачений судовий збір на суму 1816,00 грн., що підтверджується квитанцією №ПН10481 від 11.02.2021 (а.с. 9).

Отже сплачений позивачкою судовий збір у сумі 1816,00 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати недійсним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київський області (код ЄДРПОУ - 22933548) № 77 від 27.08.2020 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 (код РНОКПП - НОМЕР_1 ).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київський області (код ЄДРПОУ - 22933548) призначити ОСОБА_1 (код РНОКПП - НОМЕР_1 ) пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 згідно Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» з моменту звернення - 20 серпня 2020 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (код РНОКПП - НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області () судовий збір у розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лисенко В.І.