Справа № 260/613/21
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2021-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 травня 2021 рокум. Ужгород№ 260/613/21

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Іванчулинця Д.В.,

при секретарі судового засідання - Костелей І.Ф.,

за участі сторін, та осіб, які беруть участь у розгляді справи:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Грицюка В.П.,

представника відповідача 1 - Федьо Т.М.,

представника відповідача 2 - Гомзи Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради (пл. Поштова, буд. 3, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ), Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради (пл. Поштова, буд. 3, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до ч. 3 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 21 травня 2021 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено та підписано (враховуючи перебування головуючого у відпустці з 26 травня 2021 року по 28 травня 2021 року) 02 червня 2021 року.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради (далі - відповідач 1), Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради (далі - відповідач 2), яким просив: 1) зобов`язати Виконавчий комітет Ужгородської міської ради ухвалити рішення про надання позивачу в постійне користування житлового приміщення відповідно до встановлених санітарних та технічних норм, а також з урахуванням кількості членів його сім`ї; 2) зобов`язати Департамент міського господарства Ужгородської міської ради вчинити дії з розподілу та надати позивачу у постійне користування житлове приміщення відповідно до встановлених санітарних та технічних норм, а також з урахуванням кількості членів його сім`ї (а.с.1-6).

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року було відкрито провадження даній адміністративній справі та призначено розгляд такої в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.16, 17).

17 березня 2021 року на електронну адресу Закарпатського окружного адміністративного суду надійшов від представника відповідача 2 відзив на позовну заяву згідно якого останній зазначив, що заперечує проти заявлених позовних вимог, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню (а.с.34-38).

Представником Виконавчого комітету Ужгородської міської ради було заявлено клопотання про закриття провадження в даній справі, як такій, що не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 травня 2021 року було частково задоволено вищезазначене клопотання в частині вимог щодо зобов`язання Виконавчого комітету Ужгородської міської ради ухвалити рішення про надання позивачу в постійне користування житлового приміщення та в частині вимог щодо зобов`язання Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради щодо вчинення дій по розподілу та наданні позивачу у постійне користування житлового приміщення провадження закрито.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі з мотивів наведених у позовній заяві та просили суд задовольнити позов повністю.

У судовому засіданні представники відповідачів заперечили проти заявлених позовних вимог у повному обсязі, з мотивів наведених у відзивах на позовну заяву та просили суд відмовити позивачеві в задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (стаття 17), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12), Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Згідно з пунктами 1, 5 частини другої статті 19 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, а також спори за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Судом встановлено, що позивач є учасником бойових дій, неодноразово брав безпосередню участь в бойових діях в зоні АТО, та отримав статус особи з інвалідністю 3 групи внаслідок війни бойовий дій 05.06.2018 року, що підтверджується копією посвідчення встановленого зразка та довідкою МСЕК щодо поранення отриманого/пов`язаного з із захистом Батьківщини.

У зв`язку із вищенаведеним позивач перебуває на квартирному обліку у виконавчому комітеті Ужгородської міської ради, як особа яка має право на пільги щодо черговості отримання житла особою з інвалідністю внаслідок війни.

Згідно з п.18 ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» особи з інвалідністю внаслідок війни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на позачергове забезпечення житлом, зокрема використовуючи житлову площу, що передається міністерствами іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями в розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій.

Такі особи забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, а особи з інвалідністю 1 групи з числа учасників бойових дій на території інших країн - протягом року.

Також згідно з частинами 1,3 ст.46 ЖК УРСР та підпункт 5.1.46 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм житлових приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 року за №470, поза чергою жиле приміщення надається особам з інвалідністю внаслідок війни й прирівняних до них у встановленому порядку особам протягом двох років з дати прийняття про включення їх до списку на позачергове одержання жилого приміщення.

Також Законом передбачено, що учасники бойових дій, які дістали поранення, контузію або каліцтво під час участі в бойових діях чи виконання обов`язків військової служби забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік.

У разі неотримання такого житла протягом двох років особа може звернутися до суду для відновлення її порушеного права.

Як вбачається з матеріалів справи позивач є особою з інвалідністю внаслідок війни 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни.

Як вбачається із матеріалів даної адміністративної справи та не заперечується сторонами, позивач перебуває на квартирному обліку у виконавчому комітету Ужгородської міської ради від 12.07.2017 року у загальній черзі за № 120 та у списку громадян, які користуються першочерговим правом отримання житлових приміщень за пільгою, передбаченою для інвалідів війни 11.

У списку осіб з інвалідністю внаслідок війни ОСОБА_1 значиться за №32. Як особа з інвалідністю з числа учасників АТО - № 11.

З 12 липня 2017 року по день розгляду справи по суті позивачу житло не надане. З даного приводу варто відзначити, що право позивача на отримання житла не є абсолютним, оскільки попереду позивача у черзі знаходиться значна кількість осіб, які потребують поліпшення житлових умов, а недотримання черговості становитиме порушення норм чинного законодавства та прав цих осіб.

Умови та порядок отримання позачергового житла ветеранами та інвалідами війни визначені нормами Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також ЖК Української РСР

Відповідно до статті 31 ЖК Української РСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР). як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.

Згідно з частиною першою статті 43 ЖК Української РСР громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Частиною першою етап і 46 ЖК Української РСР визначено перелік осіб, яким жилі приміщення можуть бути надані поза чергою, зокрема, до таких віднесено осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни і прирівняним до них у встановленому порядку особам протягом двох років з дати прийняття рішення про включення їх до списку на позачергове одержання жилого приміщення, а з них особам з інвалідністю першої групи з числа учасників бойових дій на території інших держав - протягом року з визначенням переважного права осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни і прирівняних до них у встановленому порядку осіб на одержання жилих приміщень перед всіма іншими категоріями позачерговиків.

Відповідно до частини третьої статті 46 ЖК Української РСР громадяни, які мають право на позачергове одержання жилих приміщень, включаються до окремого списку.

Вказане право на отримання житла поза чергою особами з числа учасників бойових дій також закріплено у пункті 14 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Згідно з абзацом 1 пункту 18 частини 1 статті 13 Закону України інваліди війни та прирівняні до них особи позачергово забезпечуються житлом, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік.

Аналіз приведеної норми, свідчить про те, що відповідні органи, уповноважені державою на виконання функцій з розподілу житла, протягом двох років від дня взяття на квартирний облік зобов`язані надати особі, на яку поширюється дія цієї норми, таке житло.

Таким чином, ненадання позивачу як інваліду війни житла протягом 2 років перебування на обліку є грубим порушенням його прав та охоронюваних законом інтересів.

Отже, забезпечення житлом таких осіб можливе лише згідно з існуючою черговістю з урахуванням часу взяття на облік та у порядку, передбаченому законодавством.

Іншого порядку, ніж дата взяття на облік у формуванні черговості забезпечення житлом осіб, які користуються певним правом (мають однакові пільги) в черговості одержання таких приміщень діючим законодавством не встановлено.

Так, позивач має право на позачергове отримання житла відповідно до вимог пункту 18 статті 13 Закону України ''Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", однак таке своє право він може реалізувати лише після забезпечення житлом осіб, які станом на час прийняття рішення включені до списку при виконавчому комітеті Ужгородської міської ради, перебувають в цьому списку в черзі перед позивачем та мають такі ж самі житлові права.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року № 6-87цс13, від 04 червня 2014 року № 6-50цс14. від 03 червня 2015 року № 6-390цс15.

Така ж сама позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 03.04.2020 року у справі №344/8248/17-ц.

Також суд звертає увагу і на той факт, що 25 вересня 2019 року, рішенням Виконавчого комітету Ужгородської міської ради за № 345 за рахунок коштів міського бюджету громадянину ОСОБА_1 було встановлено автономне електричне опалення в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

03 грудня 2020 року розпорядженням міського голови № 570 позивачеві - ОСОБА_1 було надано кошти в сумі 11295,00 грн на покриття витрат на оплату вартості збільшення абонованої потужності.

Також гр. ОСОБА_1 , як учаснику АТО з числа мешканців міста, надавалась грошова допомога.

Наведені вище обставини свідчать про те, що Ужгородська міська рада підтримує учасників АТО, однак забезпечити гр. ОСОБА_1 житлом в установлений законом термін в 1-2 роки виконком, як стверджував представник відповідача 1, не мав можливості у зв`язку з тим, що дана категорія черговиків забезпечується за рахунок коштів державного бюджету, і його житлове питання буде вирішуватись при надходженні коштів.

Також, позивач не довів існування підстав на одержання ним житла першочергово перед всіма іншими категоріями позачерговиків (стаття 46 ЖК України), не надав доказів наявності вільного житла, яке могло б бути йому розподілене, а також порушення, невизнання або оспорювання його права на отримання житла.

Як пояснив представник відповідача 1 у судовому засіданні, Виконавчий комітет Ужгородської міської ради та Департамент міського господарства Ужгородської міської ради не ухиляються від виконання покладених на них Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціальною захисту» обов`язків щодо надання житла гр. ОСОБА_1 , однак враховуючи, що попереду позивача у черзі знаходиться значна кількість осіб, які потребують поліпшення житлових умов, недотримання черговості становитиме порушення норм чинного законодавства та прав цих осіб.

Позивач у позовній заяві просить суд зобов`язати Виконавчий комітет Ужгородської міської ради ухвалити рішення про надання позивачу у постійне користування житлового приміщення відповідно до встановлених санітарних норм, з урахуванням кількості членів його сім`ї та зобов`язати Департамент міського господарства Ужгородської міської ради вчинити дії з розподілу та надати позивачу у постійне користування житлове приміщення відповідно до встановлених санітарних та технічних норм, а також з урахуванням кількості членів його сім`ї.

Щодо даних вимог, суд зазначає наступне.

До компетенції адміністративних судів не належить розглядати спір про право.

Однак надати аналіз діям суб`єктів владних повноважень суд вважає за доцільне та необхідне для створення можливості захисту та відновлення порушеного права.

Під бездіяльністю розуміється пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи чи інтереси фізичних або юридичних осіб, в тому числі не прийняття рішення у випадках, коли таке рішення повинно бути прийнято відповідно до вимог закону. Сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити.

В свою чергу дії - це юридичні факти, які пов`язані з волею суб`єктів правовідносини; це поведінка людей; зовнішнє вираження волі людини. Відмінна риса даного виду юридичних фактів полягають у тому, що норми права пов`язують з ними юридичні наслідки саме в силу вольового характеру юридичних дій.

Юридичні дії - це вчинки особи, акти державних органів, інших суб`єктів, що відбуваються за волевиявленням суб`єкта правовідносин.

Аналізуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що саме бездіяльністю відповідачів порушуються права позивача, оскільки відповідачами не вжито належних заходів для вирішення питання надання житла у користування позивача в період 2 роки з моменту взяття на квартирний облік, як це передбачено чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Ужгородської міської ради та Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради щодо не вжиття своєчасних заходів для належного забезпечення житловою площею ОСОБА_1 , а також зобов`язати Виконавчий комітет Ужгородської міської ради та Департамент міського господарства Ужгородської міської ради вжити заходів щодо своєчасного та належного забезпечення житловою площею Береній Руслана Олександровича.

Відповідно до статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу своїх дій на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України та зважаючи на доводи адміністративного позову, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та, відповідно, наявність правових підстав для часткового задоволення позову з мотивів, що вищезазначені.

Зважаючи на те, що позивача від сплати судового збору звільнено, підстави для вирішення питання щодо відшкодування судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 205, 241 - 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради (пл. Поштова, буд. 3, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ), Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради (пл. Поштова, буд. 3, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії- задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Ужгородської міської ради та Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради щодо не вжиття своєчасних заходів для належного забезпечення житловою площею ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Виконавчий комітет Ужгородської міської ради та Департамент міського господарства Ужгородської міської ради вжити заходів щодо своєчасного та належного забезпечення житловою площею ОСОБА_1 .

4. В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені пп. 15.5 п. 15 Розділу VII КАС України).

СуддяД.В. Іванчулинець