Справа № 420/4944/20
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2021-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/4944/20
Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г.П.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Зуєвої Л.Є.,

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

при секретарі Цехмейстренко Ю.В..,

за участі представника позивача Ткаченко А.О.,

представника відповідача Широкоборода С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційні скарги Державного підприємства Міністерства оборони України "Південьвійськбуд" та Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року у справі за позовом Головного управління ДПС в Одеській області до Державного підприємство Міністерства оборони України "Південьвійськбуд" про стягнення суми податкового боргу

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та з урахуванням уточнень до позову від 08.09.2020 р. просив стягнути з ДП МОУ «ПІВДЕНЬВІЙСЬКБУД»), а саме з усіх відкритих рахунків в банках, обслуговуючих ДП МОУ «ПІВДЕНЬВІЙСЬКБУД»), суму заборгованості:

- по земельному податку з юридичних осіб на суму 150 679,86 грн. на бюджетний рахунок №1015005, банк отримувача Казначейство України (ел.адм.подат.), МФО 899998, код 38016923, КБК 18010500, отримувач коштів УК у м. Одесі, Київський район/18010500;

- по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму - 1 056 925,26 грн. на бюджетний рахунок №0015008, банк отримувача Казначейство України (ел.адм.подат.), МФО 899998, код 38016923, КБК 14010100, отримувач коштів УК у м.Одесі, Приморський район/14010100.

В обґрунтування позову зазначалось, що у ДП МОУ «ПІВДЕНЬВІЙСЬКБУД» виник податковий борг по земельному податку з юридичних осіб, податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) та податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 1207605,12 грн. Відповідно до вимог п.59.1 ст.59 ПК України на адресу відповідача податковим органом направлено податкову вимогу форми «Ю» №28 від 04.01.2013р., однак сума податкового боргу ДП МОУ «ПІВДЕНЬВІЙСЬКБУД» самостійно не сплачена.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року, ухвалене у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження у м. Одесі о 10:16 год позов задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства Міністерства оборони України «Південьвійськбуд» (), а саме з усіх відкритих рахунків в банках, обслуговуючих Державне підприємтсво, суму заборгованості:

по земельному податку з юридичних осіб на суму 91988,51 грн. (дев`яносто одна тисяча дев`ятсот вісімдесят вісім гривень 51 коп.) на бюджетний рахунок №1015005, банк отримувача Казначейство України (ел.адм.подат.), МФО 899998, код 38016923, КБК 18010500, отримувач коштів УК у м.Одесі, Київський район/18010500;

по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму - 1 056 925,26 грн. (один мільйон п`ятдесят шість тисяч дев`ятсот двадцять п`ять гривень 26 коп.) на бюджетний рахунок №0015008, банк отримувача Казначейство України(ел.адм.подат.), МФО 899998, код 38016923, КБК 14010100, отримувач коштів УК у м.Одесі, Приморський район/14010100.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, Державне підприємство Міністерства оборони України "Південьвійськбуд" надало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині стягнення суми заборгованості по земельному податку з юридичних осіб на суму 91988,51 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Доводами апеляційної скарги зазначено, що судом встановлено, що із заявлених позивачем підстав позову позов є необгруптованим, проте, посилаючись на наявність в інтегрованій картці ДП МОУ «Південьвійськбуд» станом на 2017 рік сальдо з земельного податку з юридичних осіб, суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав стягнення з відповідача заборгованості із земельного податку. Оскільки позивачем не зазначено підстав виникнення боргу станом на 2017 рік, судом не вивчалися правові підстави виникнення такого боргу, то на думку апелянта, суд ухвалюючи в оскаржуваній частині рішення, безпідставно вийшов за межі позовних вимог. Крім того, оскільки позивачем не змінювались підстави позову, то відповідач був позбавлений права подати заперечення, докази па підтвердження заперечень, заявити про пропущений строк позовної давності та інших процесуальних прав.

Також, не погоджуючись з рішенням суду, Головне управління ДПС в Одеській області надало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та задовольнити апеляційну скаргу. Доводами апеляційної скарги зазначено, платнику була нарахована пеня відповідно до ст..129 ПК України у звязку з несвоєчасним погашенням боргу по податковій деклаації земельного податку № від 16.02.2018 р. на суму 58691,35 грн. Апелянт вважає, що нарахування на підставі на підставі податкової декларації № від 16.02.2018 р. на суму 91988,51 грн. та пені на суму 58691,35 грн. є обґрунтованими.

Відзиви на апеляційні скарги позивачем та відповідачем до суду не надано.

02.06.2021 р. Головне управління ДПС в Одеській області надали додаткові пояснення по справі.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, ДП МОУ «ПІВДЕНЬВІЙСЬКБУД» (65063, Одеська область, м. Одеса, вул. Армійська, буд. 18; ) зареєстровано як юридичну особу 10.03.1998 р. (дата запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 21.07.2005р. номер запису: 0009735).

ДП МОУ «ПІВДЕНЬВІЙСЬКБУД» перебуває за основним місцем обліку як платник податків у Приморській ДПІ Головного управління ДПС в Одеській області.

Станом на 07.09.2020р. відповідно до розрахунку заборгованості, довідки-розрахунку заборгованості та інтегрованої картки платника (ІКП), податкова заборгованість ДП МОУ «ПІВДЕНЬВІЙСЬКБУД» перед бюджетом становить 1056 925,26 грн.

Позивач зазначив, що заборгованість по земельному податку з юридичних осіб виникла в результаті нарахування по податковій декларації № від 16.02.2018р. з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності на загальну суму 91 988,51 грн. (основний платіж).

ДП МОУ «ПІВДЕНЬВІЙСЬКБУД» нараховано пеню на загальну суму 58691,35 грн., відповідно до п.п. 129.1.1 ст.129 ПК України та ч.4 гл.2 розділу ІІІ Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №422 від 07.04.2016р..

Таким чином за розрахунками податкового органу заборгованість по земельному податку з юридичних осіб склала 91 988,51 грн. (основний платіж) + 58 691,35 грн. (пеня) = 150 679,86 грн.

Так, підставою для стягнення зазначеної суми боргу податковий орган зазначив нарахування згідно податкової декларації № від 16.02.2018 р. з плати за землю на загальну суму 91988,51 грн. та 58 691,35 грн. (пеня).

Судом встановлено, що відповідно до інтегрованої картки ДП МОУ «ПІВДЕНЬВІЙСЬКБУД», сальдо за 2017 рік з земельного податку з юридичних осіб складало 91 988,51 грн.

ДП МОУ «ПІВДЕНЬВІЙСЬКБУД» було подано податкову декларацію з плати за землю земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) № від 16.02.2018 р., яку отримано ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області 16.02.2018 р.

Згідно зазначеної декларації ДП МОУ «Південьвійськбуд» самостійно визначено зобов`язання із сплати земельного податку у розмірі 202 431,60 грн.

Проте, 27.12.2019р. ДП МОУ «Південьвійськбуд» подано уточнюючу податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2018 рік №, згідно якої зменшено податкове зобов`язання на загальну суму 202431,60 грн.

Згідно матеріалів справи, заборгованість по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) виникла в результаті:

нарахування по податкових деклараціях

№ від 20.06.2018 р. з податку на додану вартість на загальну суму 29384,00 грн. (основний платіж);

№ від 27.08.2018 р. з податку на додану вартість на загальну суму 3154,00 грн. (основний платіж);

№ від 20.08.2018 р. з податку на додану вартість на загальну суму 22778,00 грн. (основний платіж);

№ від 19.09.2018 р. з податку на додану вартість на загальну суму 31059,00 грн. (основний платіж);

№ від 16.10.2018 р. з податку на додану вартість на загальну суму 5497,00 грн. (основний платіж) + 275,00 грн. (штрафні/санкції) =5 772,00 грн.;

№ від 27.12.2018 р. з податку на додану вартість на загальну суму 2169,00 грн. (основний платіж);

№ від 19.02.2019 р. з податку на додану вартість на загальну суму 2920,00 грн. (основний платіж);

№ від 15.03.2019 р. з податку на додану вартість на загальну суму 24669,00 грн. (основний платіж);

№ від 16.04.2019 р. з податку на додану вартість на загальну суму 20066,00 грн. (основний платіж);

№ від 16.05.2019 р. з податку на додану вартість на загальну суму 38044,00 грн. (основний платіж);

№ від 20.06.2019 р. з податку на додану вартість на загальну суму 4414,00 грн. (основний платіж);

№ від 12.07.2019 р. з податку на додану вартість на загальну суму 16825,00 грн. (основний платіж);

№ від 21.07.2019р. з податку на додану вартість на загальну суму 1 846,00 грн. (основний платіж);

№ від 18.08.2019р. з податку на додану вартість на загальну суму 34 854,00 грн. (основний платіж);

№ від 12.09.2019 р. з податку на додану вартість на загальну суму 30085,00 грн. (основний платіж);

№ від 21.10.2019 р. з податку на додану вартість на загальну суму 38081,00 грн. (основний платіж);

№ від 19.11.2019 р. з податку на додану вартість на загальну суму 46 284,00 грн. (основний платіж);

№ від 16.12.2019 р. з податку на додану вартість на загальну суму 53679,00 грн. (основний платіж);

№ від 16.01.2020 р. з податку на додану вартість на загальну суму 61255,00 грн. (основний платіж);

№ від 15.03.2019 р. з податку на додану вартість на загальну суму 29466,00 грн. (основний платіж);

№ від 16.03.2020 р. з податку на додану вартість на загальну суму 57460,00 грн. (основний платіж);

№ від 17.04.2020 р. з податку на додану вартість на загальну суму 69406,00 грн. (основний платіж),

№ від 01.12.2017р. з податку на додану вартість на загальну суму 3 153,00 грн. (основний платіж) + 158,00 грн. (штрафні санкції) = 3 311,00 грн. (т.2, а.с. 50-115);

нарахування згідно уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок № від 27.08.2018 р. з податку на додану вартість на загальну суму 158,00 грн. (основний платіж);

нарахування податкової декларації № від 15.05.2020 р. з податку на додану вартість на загальну суму 56 976,00 грн. (основний платіж);

перевірки своєчасності сплати податку на додану вартість ДП МОУ «Південьвійськбуд» код 24968798, протягом звітних (податкових періодів 2016 - 2017 роки, за результатами якої складено акт №169/15-32-50-06/24968798 від 13.12.2018 р. та винесено податкове повідомлення рішення № від 22.01.2019 р. на суму 17366,58 грн. (штрафні санкції) (т.1, а.с. 241- 243);

перевірки своєчасності реєстрації податкових накладних ДП МОУ «Південьвійськбуд», за результатами якої складено акт №25251/15-32/12-12/24968798 від 17.08.2018 р. та винесено податкове повідомлення-рішення № від 22.08.2018 р. на суму 4 018,08 грн. (штрафні санкції) (т.1, а.с. 245-248);

камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість ДП МОУ «Південьвійськбуд», за звітний (податковий період) червень 2019 р., за результатами проведення якої складено акт №1393/15-32-50- 04/24968798 від 19.11.2019 р., на підставі якого було винесено податкове повідомлення-рішення № від 27.12.2019 р. на суму 92,30 грн. (штрафні санкції) (т.2, а.с. 3-5);

перевірки своєчасності реєстрації податкових накладних ДП МОУ «Південьвійськбуд», за результатами якої складено акт №1520/15-32-50-04/24968798 від 25.11.2019 р. та винесено податкове повідомлення-рішення від 27.12.2019 р. № на суму 4 524,88 грн. (штрафні санкції) (т. 2, а.с. 6-9);

перевірки своєчасності сплати податку на додану вартість ДП МОУ «Південьвійськбуд» протягом звітних (податкових) періодів 2017-2019 рр., за результатами проведення якої складено акт №1359/15-32-50-04/24968798 від 15.11.2019 р. та винесено податкове повідомлення рішення № від 26.12.2019 р. на суму 96 790,25 грн. (штрафні санкції) (т.2, а.с. 10-15).

Також, платнику податків нараховано пеню на загальну суму - 250018,17 грн., відповідно до п.п. 129.1.1 ст.129 ПК України та ч.4 гл.2 розділу III Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 422 від 07.04.2016р. Також суд встановив, що постановою Одеського окружного адміністративного суду суду від 19.05.2014р. у справі №815/1092/14 адміністративний позов Одеського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області до ДП МОУ «Південьвійськбуд» стягнуто в розмірі 323741,38 грн. з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків задоволено; стягнуто з розрахункових рахунків ДП МОУ «Південьвійськбуд» на користь держави в особі Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області податковий борг з податку на додану вартість в розмірі 323741, 38 грн.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 18.07.2014р. у справі №815/1092/14 розстрочено ДП МОУ «Південьвійськбуд» виконання постанови суду від 19.05.2014 р. по справі № 815/1092/14 р. строком на п`ять років з помісячною сплатою суми податкового боргу з податку на додану вартість в розмірі 5395,69 грн., починаючи з жовтня 2014р.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи, що ДП МОУ «Південьвійськбуд» подано уточнюючу податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2018 рік №, згідно якої зменшено податкове зобов`язання на загальну суму 202431,60 грн., посилання позивача як на підставу виникнення заборгованості по земельному податку на декларацію № від 16.02.2018 р. є безпідставним та не відповідає вимогам чинного законодавства. Проте, враховуючи, що відповідно до інтегрованої картки ДП МОУ «ПІВДЕНЬВІЙСЬКБУД» сальдо за 2017 рік з земельного податку з юридичних осіб складало 91 988,51 грн., наявні підстави для стягнення з ДП МОУ «ПІВДЕНЬВІЙСЬКБУД» заборгованості по земельному податку з юридичних осіб у розмірі 91988,51 грн. Також, суд зазначив, що розмір податкового боргу з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 1056925,26 грн. та податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 91988,51 грн., що підтверджується матеріалами справи, а саме приєднаною до справи роздруківкою інтегрованої картки платника податків, яка за правилами ст.ст. 73, 74 КАС України та Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 422 від 07.04.2016 р., зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 20 травня 2016 року за №751/28881, є належним та допустимим доказом невиконання податкового обов`язку з боку відповідача.

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.1-2 ст.308 КАС України, в редакції Закону на момент вчинення процесуальної дії).

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України (в цьому випадку й далі - у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду і розгляду справи), встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В цій справі суд апеляційної інстанції досліджує рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про стягнення з ДП МОУ «ПІВДЕНЬВІЙСЬКБУД») суми заборгованості по земельному податку з юридичних осіб на суму 150 679,86 грн., щодо решти позовних вимог Державне підприємство Міністерства оборони України "Південьвійськбуд" та Головне управління ДПС в Одеській області рішення суду першої інстанції не оскаржували.

Надаючи правову оцінку доводам апеляційних скарг сторін в частині обґрунтованості висновків суду щодо стягнення земельного порядку судова колегія встановила наступне.

Відповідно до ч. ч. 1.2 ст. 159 КАС України при розгляді справи судом за правилами загального позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Згідно із ч. 1. п. п. 4). 5) ст. 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. В позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем у позовній заяві в обґрунтування вимоги щодо стягнення заборгованості по земельному податку з юридичних осіб на суму - 91988,51 грн. зазначено що підставою для стягнення вказаної заборгованості є самостійно визначене зобов`язання з земельного податку у розмірі 202431,60 грн., яке визначене на підставі податкової декларації №.

Разом з тим, у додаткових поясненнях позивачем вказано, що відповідно до інтегрованої картки з земельного податку з юридичних осіб сальдо за 2017 рік складало 91988,51 грн. ДП МОУ «ГІівдепьвійськбуд» згідно п. 286.2. ст. 286 ІІК України самостійно задекларувало суму земельного податку за 2018 рік згідно податкової декларації з плати за землю № від 16.02.2018 року, яке було подано до Київської ДПІ у м. Одесі та відображено податкове зобов`язання в інтегрованій картці платника земельного податку з юридичних осіб за 2017-2020 р.р. та у зв`язку із поданням уточненої декларації № від 27.12.2019р. відбувалось зменшення боргу, але згідно черговості погашення податкового боргу було погашено спершу борг минулих років.

Колегія суддів звертає увагу, що будь-яких інших підстав позову в цій частині позовних вимог відносно стягнення суми заборгованості по земельному податку з юридичних осіб позивачем не наведено та відповідно до вимог ч. 1 ст. 47 КАС України в цій частині возивач підстав позову не змінював.

Разом з тим, суд першої інстанції в своєму рішенні правильно встановив обставини щодо безпідставності посилань позивача як на підставу виникнення заборгованості по земельному податку на декларацію № від 16.02.2018 року, та вказав, що таке обґрунтування позову не відповідає вимогам законодавства.

Таким чином, суд першої інстанції встановив, що заявлені позивачем підстави позову є необгрунтованим.

Однак, посилаючись на наявність в інтегрованій картці ДП МОУ «Південьвійськбуд» станом на 2017 рік сальдо з земельного податку з юридичних осіб, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав стягнення з ДП МОУ «ГІівденьвійськбуд» заборгованості із земельного податку.

З огляду на викладені обставини колегія суддів дійшла висновку, що оскільки позивачем не зазначено підстав виникнення боргу станом на 2017 рік, а судом першої інстанції не вивчалися правові підстави виникнення такого боргу, тому ухвалюючи в цій частині рішення, суд безпідставно вийшов за межі позовних вимог.

Разом з тим слід звернути увагу, що оскільки позивачем підстави позову не змінювались, ДП МОУ «ГІівденьвійськбуд» було позбавлено права подати заперечення, докази на підтвердження заперечень, заявити про пропущений строк позовної давності та інших процесуальних прав.

Слід зазначити, що підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстава. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Колегія суддів звертає увагу, що суд не може в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Наведене означає, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до адміністративного суду. Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і за загальним правилом, не повинен виходити за межі цих вимог. Тобто суд обмежений предметом і обсягом заявлених вимог.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі № 824/399/17-а).

Як зазначає Верховний Суд у постанові від 07 лютого 2020 року у справі №826/11086/18, такі повноваження суду щодо визначення меж розгляду адміністративної справи є субсидіарними, не можуть змінювати предмет спору, а лише стосуються обсягу захисту порушеного права.

Принцип диспозитивності в адміністративному процесі має своє специфічне змістове наповнення, пов`язане з публічно-правовим характером адміністративного позову та активною участю суду в процесі розгляду адміністративних справ, тому адміністративний суд може та зобов`язаний в окремих випадках вийти за межі позовних вимог, якщо спосіб захисту, який обрав позивач, є недостатнім для захисту його прав, свобод і законних інтересів.

Відповідно до ст.. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Разом з тим, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, при ухваленні рішення в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по земельному податку з юридичних осіб, в оскаржуваній частині позовних вимог не були досліджені підстави виникнення такого боргу, не було встановлено обставини, які мають значення для справи, що призвело до невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, тому судова колегія вважає, що рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволнні позовних вимог в цій частині.

Крім того судова колегія суду апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що заходи відповідальності, які можуть бути застосовані до особи-порушника, необхідно визначати на підставі законодавства, яке є чинним на момент виявлення та застосування відповідних санкцій. Таким чином, оцінка правомірності поведінки платників податків здійснюється на підставі норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, що діяло на момент вчинення відповідних дій. Водночас заходи відповідальності, які підлягають застосуванню за вчинені платниками податків порушення, повинні визначатися згідно з нормативно-правовими актами, чинними на час виникнення відповідних правовідносин, тобто на час застосування відповідальності, зокрема винесення відповідних податкових повідомлень-рішень.

Схожі позиції викладені в рішеннях Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 р. у справі №822/2591/17, від 24.01.2019 р. у справі №820/3525/16. Також потрібно врахувати позицію Верховного Суду, яка викладена в рішенні від 12.02.2019 р. у справі №820/6468/17.

Одною з позовних вимог у цій є стягнення заборгованости по узгодженим податковим зобов?язанням, а саме земельну податку у сумі 91988,51 грн та 58691,35 грн. пені, нарахованої у зв?язку простроченням строків оплати земельного податку.

Згідно розрахунку заборгованості станом на 07.09.2020 р., який був надано 08.09.2020 року до суду разом з позовною заявою (арк.спр.16-18) відповідачем були нараховані по-перше зобов?язання по податковій декларації по земельному податку № від 16.02.2018 р., на яку позивачем було подано уточнюючи декларацію у 2019 році, а по- друге нараховано пеню за борги минулих періодів по сплаті земельного податку, починаючи з 12.02.2015 року.

Розміри та порядок плати за використання земельних ресурсів, а також відповідальність платників та контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку на час виникнення обов`язку щодо сплати узгодженого податкового зобов`язання визначав Закон України «Про плату за землю» від 03.07.1992, №2535-XII (далі - Закон №2535-XII).

Частиною першою статті 14 цього Закону визначалось, що платники земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності (крім громадян) самостійно обчислюють суму земельного податку та орендної плати щороку за станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою центральним податковим органом, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій.

Згідно статті 17 Закону №2535-XII податкове зобов`язання з орендної плати за землі державної та комунальної власності, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за базовий податковий (звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Відповідно до абзацу 1 пункту 5.1. статті 5 Закону "Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000 р. за № 2181-ІІІ (далі - Закон № 2181-ІІІ) податкове зобов`язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Узгоджена сума податкового зобов`язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків (пп. 5.4.1 п. 5.4 ст. 5 Закону № 2181-ІІІ).

Відповідно до підпункту 129.1.1. пункту 129.1 статті 129 ПК України, після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

При цьому, згідно пункту 95.1. статті 95 ПК України (в редакції на час звернення позивача до суду), контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності.

Відповідно до пункту 87.11. статті 87 ПК України, орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи.

Пункт 101.1 статті 101 ПК України визначає, що списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.

Як зазначено в пункті 101.2 цієї статті, під терміном «безнадійний податковий борг» розуміється, зокрема, податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом.

Пунктом 102.1 статті 102 ПК України визначено строк давності - 1095 календарних днів, а пунктом 102.4 цієї статті передбачено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу.

Таким чином, в разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, у тому числі пеня та штрафні санкції, а відтак з того часу в податкового органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу.

Податковим кодексом України пеня визначена, як спосіб забезпечення погашення податкового боргу, самі норми щодо порядку нарахування та сплати пені встановлені окремою Главою 12, у той час як штрафні (фінансові) санкції, штрафи передбачені Главою 11 «Відповідальність». Пеня, як спосіб забезпечення податкового боргу нараховується на суму податкового боргу, починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання (при самостійному нарахуванні суми грошового зобов`язання платником податків) або від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні (при нарахуванні суми грошового зобов`язання контролюючими органами) та закінчується, зокрема, у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Як вбачається з матеріалів справи сума боргу по земельному податку, яка зазначена у інтегрованій картці позивача та обліковужться , як борг попередній періодів, є предметом стягнення у даній справі та складається з нарахованої пені на несвоєчасно сплачені відповідачем вищезазначені податкові зобов`язання, що самостійно визначені платником податку в деклараціях з орендної плати за землю, та набули статусу податкового боргу починаючи з 2015 року.

При цьому, строк звернення позивача з позовом про стягнення у цій частині суми боргу у відповідності до статті 102 КАС України сплив у 2018 році.

Оскільки в розрахунку суми боргу, який позивач надав по земельному податку, зазначена пеня на борг минулих років, а сам борг за минулі роки не відображено та не визначено у зв?зку з чим він був нарахований, тому для з?ясування обставин справи, які мають значення для справи у судовому засіданні 26.05.2020 року було оголошено перерву та представника ГУ ДПС було зобов?язано надати повний та обґрунтований розрахунок суми стяненення в частині земельного податку та пені по кожній декларації, з визначенням розміру боргу за минули роки, часу з якого періоду сума боргу набула статусу узгодженого податкового зобов?язання, на яку суму основного зобов?язання та за які конктрено періоди нараховувалась пеня.

Однак не зважаючи на вимогу суду, без поважних причин такий розрахунок та будь-які інші документи, докази щодо обґрунтуваності суми земельного податку та пені, які заявленні до стягнення ГУ ДПС, під час розгляду справи у суді надано не було.

Надані позивачем 02.06.2021 р. поясненя повністю повторюють текст позовної заявив цій частині, не містять витребуваного розрахунку, тому не можуть розглядатися судом як належні докази ,які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно з ч.2 ст.73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 6 ст.77 КАСУ якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Аналіз норми закону, які регулюють спірні правовідносини доводить, що стягнення коштів контролюючий орган має право ініціювати тільки в межах 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Податковий борг платника податків, стосовно якого минув цей строк давності, не може бути ініційований контролюючим органом до стягнення, оскільки безумовно вважається безнадійним, при цьому пеня нарахована за не сплату такого боргу, стягненню не підлягає.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції в оскаржуваній частині позовних вимог не були досліджені підстави виникнення податкового боргу з земельного податку, не було встановлено обставини, які мають значення для справи, що призвело до невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи та враховуючи те, що з наявних у матеріалах справи документів та доказів в межах спірних відносин не можливо встановити терміни коли виник податковий борг, за який період нарахована пеня та чи здійснено нарахування суми стягнення у межами 1095 днів, а докази, на вимогу суду, на підтвердження позовних вимог позивачем без поважних причини надано не було, судова колегія вважає позовні вимоги в частині стягнення земельного податку не доведеними та такими що задоволенню не підлягають, тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по земельному податку та пені.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги позивач апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до п.1, 4 ч.1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права в частині позовних вимог про стягнення суми заборгованості по земельному податку з юридичних осіб, а також судом неповне з`ясувано обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині позову, судова колегія вважає за необхідне рішення суду в цій частині скасувати, в решті рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України "Південьвійськбуд" задовольнити.

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року в частині стягнення з Державного підприємства Міністерства оборони України «Південьвійськбуд» суму заборгованості по земельному податку з юридичних осіб на суму 91988,51 грн. скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову Головного управління ДПС в Одеській області в цій частині відмовити.

В решті рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року залишити без змін.

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 04.06.2021 року

Головуюча суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.О. Кравець