Справа № 480/1805/21
Суддя: Н.В. Савицька
Дата ухвалення: 2021-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 травня 2021 року Справа № 480/1805/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Савицької Н.В.,
за участю секретаря судового засідання - Байдак С.М.,
представника позивача - Береговця Р.М.,
представника відповідача - Семерні І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу №480/1805/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області про скасування вимоги,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 ( далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області і, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.57-59), просить суд скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби у Сумській області № Ф-513-23 від 16.02.2021 про стягнення з ОСОБА_1 185741,61 грн.
В обгрунтування позовних вимог у позовній заяві, відповіді на відзив та додаткових поясненнях по справі позивач посилається на те, що сума спірної вимоги складається з 182441,61 грн недоїмки, яку відповідач вимагав сплатити у 2018 році на підставі вимоги №Ф-513-23 від 09.03.2016 та 3300,00 грн єдиного соціального внеску за 4 квартал 2020 року, який позивач сплатив 18.01.2021 у строки, визначені законодавством. Зазначає, що при винесенні оскаржуваної вимоги контролюючим органом безпідставно не було враховано, зокрема те, що оскільки виконавчий документ про стягнення недоїмки в сумі 182441,61 грн, яку відповідач вимагав сплатити у 2018 році на підставі вимоги № Ф-513-23 від 09.03.2016 повернуто без виконання і повторно пред`явити його немає законних підстав через пропуск тримісячного строку, що підтверджено рішенням суду від 21.09.2018 у справі №1840/3414/18, вказана недоїмка, на переконання позивача, мала бути списана відповідачем та вилучена з інтегрованої картки платника податків. Також наголошує на тому, що відповідачем безпідставно не було враховано те, що 12.10.2018 позивач подав уточнений ліквідаційний Звіт щодо суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми єдиного страхового внеску за 2015 рік, в якому виправив помилково вказані дані, допущені в ліквідаційному Звіті щодо суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми єдиного страхового внеску за 2015 і сплатив їх, що підтверджується випискою з особового рахунку позивача від 20.01.2016. За вказаних обставин, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Ухвалою суду від 30.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №480/1805/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області про скасування вимоги. Ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
У відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях по суті справи відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що у зв`язку з наявністю у позивача станом на 16.02.2019 недоїмки зі сплати єдиного внеску, ГУ ДПС у Сумській області було сформовано та надіслано оскаржувану вимогу № Ф-513-23 від 16.02.2021 на загальну суму 185741, 61 грн.
Відповідач також звертає увагу суду на те, що у справі №1840/3414/18 оскаржувалася постанова Сумського районного відділу Державної виконавчої Головного територіального управління юстиції у Сумській області про відкриття виконавчого провадження і вимога №Ф-513-23 від 09.03.2016 судом протиправною не визнавалася і не скасовувалася. Зауважує, що позивач не скористався своїм правом на оскарження вимоги від 09.03.2016 №Ф-513-23 ні в адміністративному, ні в судовому порядку, а отже і підстав для самостійного коригування інтегрованої картки ОСОБА_1 у контролюючого органу не було.
Зауважує, що контролюючий орган не визначає суму єдиного внеску до сплати при формуванні вимоги, оскільки такі суми попередньо визначаються на підставі відповідної звітності. Фактично, вимога формується внаслідок наявності в картці платника інформації про нараховані суми єдиного внеску, в тому числі нараховані самим платником, але не сплачені у строки, встановлені Законом № 2464.
Щодо подання позивачем у жовтні 2018 року уточненої звітності з єдиного внеску відповідач зауважує, що ОСОБА_1 міг подати уточнену звітність з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування лише до закінчення терміну подання такого звіту, тобто ще в 2016 році.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях по суті справи.
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 13.02.2013 по 17.12.2015 та з 19.10.2020 по теперішній час здійснює діяльність на спрощеній системі оподаткування, обліку і та звітності.
У подальшому позивач подав відповідачеві уточнений ліквідаційний Звіт щодо суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми єдиного страхового внеску за 2015 рік від 12.10.2018 (а.с.56), в якому виправив помилково вказані дані, допущені в ліквідаційному Звіті щодо суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми єдиного страхового внеску за 2015 рік і вказав суму, на яку нараховується єдиний соціальний внесок в розмірі мінімального страхового внеску (1218,00 грн самостійно визначена сума, на яку нараховується єдиний внесок, але не менша за розмір мінімальної заробітної плати *6 місяців зайняття підприємницькою діяльністю у 2015 році) = 7308,00 грн. Таким чином, усього нараховано до сплати самостійно позивачем єдиного страхового внеску за 2015 рік, згідно уточненого Звіту (7308,00 грн. * 34,7 %) 2535,90 грн.
16.02.2021 ГУ ДПС у Сумській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-513-23, якою позивача, на підставі ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VІ (далі Закон від 08.07.2010 №2464-VІ), зобов`язано сплатити заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 185 741,61 грн. (а.с.24).
Вважаючи, що відповідачем, при винесенні оскаржуваної вимоги, протиправно не було враховано уточнений ліквідаційний Звіт та самостійну сплату ним 2535,90 грн єдиного внеску за 2015 рік, а також те, що 3300 грн єдиного соціального внеску за 4 квартал 2020 року позивач сплатив 18.01.2021, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами і задовольняючи позовні вимоги, суд виходить з наступного.
Згідно статті 2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464 V-І (далі - Закон №2464) його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
За приписами п.4 ч.2 ст.6 Закону №2464, платник єдиного внеску, зокрема, зобов`язаний подавати звітність та сплачувати до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Наказом Мінфіну № 435 від 14.04.2015 затверджений Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі по тексту Порядок №435), який визначає процедуру, форму, строки подання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Звіт) до Державної фіскальної служби України.
Так, відповідно до п. 1 Розділу ІІ Порядку №435, звіт до органів доходів і зборів подається страхувальником або відповідальною особою страхувальника за основним місцем взяття на облік як платника єдиного внеску в органах доходів і зборів в один із таких способів:
- засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації ЕЦП відповідальних осіб у порядку, визначеному законодавством;
- на паперових носіях, завірений підписом керівника страхувальника та скріплений печаткою (за наявності), разом з електронною формою на електронних носіях інформації;
- на паперових носіях, якщо у страхувальника кількість застрахованих осіб не перевищує п`яти;
- надсилання поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення за умови, що у страхувальника кількість застрахованих осіб не перевищує п`яти.
Пунктом 2 Розділу ІІ Порядку №435 визначено, що ФО - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік. Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску подається за формою № Д5 згідно з додатком 5 до цього Порядку із зазначенням типу форми "початкова".
Відповідно до п.6 Розділу ІІ Порядку №435, звіт має містити, зокрема, такі обов`язкові реквізити: тип форми ("додаткова", "початкова", "ліквідаційна", "скасовуюча", "призначення пенсії").
Згідно п.13. Розділу ІІ Порядку № 435, фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства зобов`язані подавати самі за себе Звіт незалежно від того, чи ведуть вони підприємницьку діяльність, крім ФО - підприємців, зазначених у пункті 3 розділу III цього Порядку.
Згідно п. 2 Розділу IV Порядку № 435, звіт має містити основні дані про страхувальника та перелік таблиць Звіту. Звіт формується страхувальником або відповідальною особою страхувальника та включає таблиці, наведені у додатках 4 - 7 до цього Порядку.
Пунктом 10 Розділу IV Порядку № 435 визначено, що фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства формують та подають самі за себе до органів доходів і зборів Звіт згідно з додатком 5 до цього Порядку.
12.10.2018 позивачем подано уточнюючий ліквідаційний Звіт щодо суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2015 рік, згідно якого нараховано до сплати самостійно позивачем єдиного страхового внеску за 2015 рік 2535,90 грн і сплачено у повному обсязі.
Однак, при формуванні оскаржуваної вимоги від 16.02.2021 № Ф-513-23, вищезазначений звіт позивача не було взято до уваги. У судовому засіданні та письмовх поясненнях, представник відповідача зауважила, що законодавством взагалі не передбачена можливість подання "уточненого" звіту щодо суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми єдиного страхового внеску після закінчення терміну подання такого звіту, а тому контролюючий орган правомірно не врахував такий звіт при формуванні оскаржуваної вимоги.
Проте суд не погоджується із такими висновками відповідача, з огляду на наступне.
Способи та порядок виправлення помилок у Звіті визначений Розділом V Порядку №435. Разом з тим, суд зазначає, що даний Розділ Порядку №435 взагалі не містить механізму виправлення помилок у Звіті (форма №Д5) до цього Порядку.
Так, Розділом І Порядку № 435 визначено, що початковий документ - Звіт страхувальника із зазначенням типу форми "початкова", на підставі якого створюється відповідний електронний звіт у базі даних органу доходів і зборів; скасовуючий документ - Звіт страхувальника із зазначенням типу форми "скасовуюча", який є підставою для повного скасування інформації, що попередньо була подана до органів доходів і зборів у формі "початкова".
Разом з тим, із додатку 5 до Порядку № 435, суд вбачає, що Звіт форми №Д5 містить типи форми як «початкова», «ліквідаційна», «призначення пенсії» та не містить такої форми як «скасовуюча».
Суд зазначає, що відсутність механізму виправлення помилок або скасування інформації, що попередньо була подана до органів доходів і зборів у формі Звіту №Д5, не може бути підставою для фактичного позбавлення позивача можливості її уточнити.
При цьому суд враховує, що позивач з метою виправлення допущеної помилки 12.10.2018 подав податковому органу в паперовому вигляді Звіт форми №Д5 за 2015 рік із виправленими показниками, але останній безпідставно не був врахований відповідачем. Суд вважає, що залишення поза увагою такої інформації свідчить про необ`єктивність зі сторони суб`єкта владних повноважень.
Так, норми Порядку №435 не визначають порядок дій суб`єкта господарювання у разі, якщо він помилково подав звітність форми Д5 до контролюючого органу. Разом з тим, на переконання суду, врахування відповідачем Звіту форми №Д5 за 2015 рік з виправленими показниками не призвело б до порушення основних засад податкового законодавства, оскільки позивач самостійно нарахував і сплатив єдиний внесок у визначених чинним законодавством розмірах.
Суд також зауважує, що посилання представника відповідача на те, що Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування містить положення щодо виправлення помилок у поданій звітності лише до закінчення терміну подання, суд вважає безпідставними, оскільки даним Порядком передбачено виправлення помилок у вказаний строк додатку до таблиці 1 додатка 4, а позивачем подано Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску форми №Д5 згідно із додатком 5.
Вирішуючи спір, суд також враховує положення статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", яка встановлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Згідно з ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 № 457/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
За змістом пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини "Стретч проти Сполученого Королівства" від 24 червня 2003 року майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. Зазначеним вище рішенням Європейського суду також встановлено, що, оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції", отже визнання недійсним договору, згідно якого покупець отримав майно від держави, та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим. Тобто, слідуючи практиці Європейського суду, самі по собі допущені органами публічної влади порушення не можуть бути безумовною підставою для визнання договорів недійсними, повернення майна державі в порушення права власності покупця, якщо вони не допущені в наслідок винної, протиправної поведінки самого покупця.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема у справах "Жовнер проти України" від 29 червня 2004 року, " Меллахер та інші проти Австрії" від 19 грудня 1998 року та "Пайн Велі Девелопмент Лтд" та інші проти Ірландії" від 23 жовтня 1991 року, визначив, що під поняттям "майно" розуміється не лише майно, яке належить особі на праві власності згідно із законодавством країни, в якій виник спір, а також під даним поняттям можуть бути прибутки, що випливають з власності, кошти, належні заявникам на підставі судових рішень, "активи", які можуть виникнути, "правомірні очікування"/"законні сподівання" особи. При цьому, у змісті рішення у справі "Пайн Велі Девелопмент Лтд" та інші проти Ірландії" від 23 жовтня 1991 року Європейський суд з прав людини зазначив, що "правомірні очікування" виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати, що таке рішення є дійсним та розраховувати на певний стан речей.
Враховуючи вищезазначене, а також те, що позивачем вжито всіх заходів щодо виправлення допущеної помилки при поданні Звіту щодо суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2015 рік, він може вважатись таким, що набув права "правомірного очікування", яке б підлягало судовому захисту.
У той же час, суд вважає необґрунтованими посилання позивача на те, що вказана недоїмка мала бути списана відповідачем та вилучена з інтегрованої картки платника податків на підставі рішення суду від 21.09.2018 у справі №1840/3414/18, оскільки вимога №Ф-513-23 від 09.03.2016 судом протиправною не визнавалася і не скасовувалася.
Щодо включення до спірної вимоги 3300,00 грн єдиного соціального внеску за 4 квартал 2020 року, який позивач сплатив 18.01.2021, то вказана обставина не заперечувалася відповідачем, а тому включена останнім до спірної вимоги протиправно.
Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Виходячи з викладеного вище, суд вважає, що відповідач діяв без врахування усіх обставин, що мають значення та без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямована дія, а тому вимога Головного управління Державної податкової служби у Сумській області № Ф-513-23 від 16.02.2021 про стягнення з ОСОБА_1 185741,61 грн є протиправною і такою, що підлягає скасуванню.
Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи зазначене, суд вважає, що відповідач не довів суду правомірності його дій при винесенні спірної вимоги і позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи задоволення позовних вимог, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму судового збору в розмірі 1857,42 грн.
Керуючись ст.ст. 2,77, 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області про скасування вимоги задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Сумській області від 16.02.2021 № Ф-513-23 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 185741,61 грн.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено і підписано 04.06.2021.

Суддя Н.В. Савицька