Справа № 460/2440/21
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2021-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

29 квітня 2021 року м. Рівне №460/2440/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду в Рівненській області, оформлену листом від 10.03.2021 № 1378-1075/П-02/8- 1700/21 щодо відмови у виплаті підвищення до пенсії, як реабілітованій особі, у розмірі, передбаченому п. "г" ст. 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" із розрахунку 25 % мінімальної пенсії за віком встановленої ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зобов`язання Головного управління Пенсійного Фонду України у Рівненській області здійснити перерахунок пенсії відповідно до п. г ст. 77 Закону України Про пенсійне забезпечення з підвищенням її на 25 % мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та провести відповідні виплати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та отримує пенсію за віком та підвищення до пенсії як реабілітований. Зазначає, що його батьків у примусовому порядку виселили на спецпоселення, майно конфіскували. Таким чином, він народився під час перебування репресованих батьків на засланні на спецпоселенні в ОСОБА_2 . 05.12.2019 Національна комісія з реабілітації, розглянувши на засіданні пропозиції Регіональної комісії з реабілітації при Рівненській обласній державній адміністрації, вирішила визнати озивача потепілим від репресії. Таким чином, він є членом сім`ї репресованої особи та потерпілий від репресій, має право на підвищення доплати до пенсії згідно п. «г» ст. 77 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» у розмірі 25% мінімальної пенсії за віком. Але Головне управлінні Пенсійного Фонду України у Рівненській області в порушення цього закону і надалі керується постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» № 654 від 16.07.2008 і проводить доплату до пенсії в розмірі 43,52 грн. Позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою щодо невиплати йому надбавки до пенсії як реабілітованій особі в розмірі, передбаченому п. г ст. 77 Закону України Про пенсійне забезпечення із розрахунку 25% мінімальної пенсії за віком. Пенсійний орган надав відповідь, в якій відмовив йому у задоволені заяви, пояснюючи це тим, що позивачу як реабілітованому пенсіонеру виплачується підвищення до пенсії у розмірі 43,52 грн. Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 01.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №460/2440/21; ухвалено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач позов не визнав, у встановлений судом строк подав відзив на позов. На обґрунтування заперечення зазначає, що позивач є особою реабілітованою на підставі ст. 3 Закону України Про реабілітацію жертв політичних репресій України, перебуваючи на обліку отримує пенсію за віком з врахуванням підвищення до пенсії примусово переселених членів сім`ї реабілітованих у розмірі 43,52 грн. на підставі постанови Кабінету Міністрів від 16.07.2008 року № 654 Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян. Тому, призначення та виплата підвищення як примусово переселеному члену сім`ї та згодом реабілітованому здійснюється відповідно до чинного пенсійного законодавства. На підставі викладеного відповідач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до вимог статті 263 КАС України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку у органах Пенсійного фонду України, отримує пенсію за віком.

Відповідно до висновку Національної комісії з реабілітації про визнання потерпілою від репресій особи, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (батьків заявника) виселили на спецпоселення під нагляд МВС, майно конфіскували. Згідно копій довідок, батьки перебували на спецпоселенні в Хабаровському краї, звідки в 1958 р. були звільнені на підставі Указу ПВР СРСР від: 19.05.1958 р. Відповідно до копії ухвали Верховного суду УРСР від 31.01.1989 р. постанову особливої наради при Міністерстві державної безпеки СРСР від 19.07.1950 р. про висилку на спецпоселення скасували, за відсутністю підстав, також постановили повернути чи компенсувати вартість конфіскованого майна. Згідно з копією свідоцтва про народження, ОСОБА_1 народився 1954 р. в Хабаровському краї (РРФСР), батьки - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Таким чином, заявник народився на засланні під час перебування його репресованих батьків на засланні. З огляду на це, Національна комісія з реабілітації приходить до висновку, що ОСОБА_1 , 1954 р.н. підлягає визнанню потерпілим від репресій (а.с.9-12).

Рішенням Національної комісії з реабілітації від 05.12.2019 визнано ОСОБА_1 , 1954 р.н. потерпілим від репресій (а.с.8).

Листом від 10.03.2021 №1378-1075/П-02/8-1700/21 відповідач відмовив позивачу у виплаті підвищення до пенсії, як реабілітованій особі, у розмірі, передбаченому п. "г" ст. 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" із розрахунку 25 % мінімальної пенсії за віком встановленої ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Вважаючи таку відмову протиправною та такою, що порушує його права, позивач звернувся до суду за їх захистом.

Вирішуючи адміністративний спір по суті, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Нормою статті 1 Закону України Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні від 17.04.1991 № 962-XII (в редакції, чинній на час реабілітації позивача, далі Закон № 962-XII) визначено, що метою цього Закону є відновлення історичної справедливості, встановлення порядку реабілітації репресованих осіб та осіб, які потерпіли від репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, відновлення їхніх політичних, соціальних, економічних та інших прав, визначення порядку відшкодування шкоди, завданої таким особам унаслідок репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, недопущення повторення злочинів тоталітарних режимів.

Статтею 1-2 Закону № 962-XII визначено, що реабілітованими визнаються особи:

1) які до 24 серпня 1991 року були обвинувачені або яким було призначено покарання за рішенням позасудового органу незалежно від діяння або мотивів обвинувачення чи призначення покарання;

2) стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів;

3) стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено недоведеність вини таких осіб у скоєнні злочину або адміністративного правопорушення;

4) які до 24 серпня 1991 року були арештовані, перебували під вартою і яким було пред`явлено обвинувачення за статтями законодавчих актів, передбачених пунктами 1-5, за законодавчими актами, передбаченими пунктами 6-14, за діяння, передбачені пунктами 15-22 статті 3 цього Закону, якщо справи проти таких осіб були припинені під час слідства, попереднього (досудового) слідства або закриті за відсутності події злочину, відсутності складу злочину, недоведеності участі особи у вчиненні злочину;

5) стосовно яких до 24 серпня 1991 року за рішенням іншого репресивного органу були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за недонесення (неповідомлення) про вчинення або підготовку до вчинення іншою особою діяння, за яке законодавством, що діяло до 24 серпня 1991 року, було передбачено кримінальну або адміністративну відповідальність, за умови що особа, якій призначено покарання за вчинення або підготовку до вчинення такого діяння, була реабілітована в установленому порядку.

Відповідно до статті 1-3 Закону № 962-XII, потерпілими від репресій визнаються:

1) чоловік або дружина репресованої особи, який/яка на момент здійснення репресії перебували у шлюбі з репресованою особою;

2) діти репресованої особи, у тому числі усиновлені, які у віці до 18 років залишилися без батька, матері (усиновлювача) внаслідок здійснення репресій проти батька, матері (усиновлювача) або які народилися не пізніше ніж через 10 місяців з дня арешту батька, матері, або які народилися у місці позбавлення волі, на засланні, висланні під час перебування репресованої особи у місці позбавлення волі, на засланні, висланні, залишення репресованої особи для роботи у таборах Народного комісаріату внутрішніх справ у становищі вільнонайманого без права виїзду з прикріпленням до районів табору-будівництва, закріплення репресованої особи за будівництвом згідно з директивою Народного комісара внутрішніх справ та Прокурора СРСР від 29 квітня 1942 року № 185, або які народилися у матері, яку було примусово безпідставно поміщено до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, під час перебування матері у такому психіатричному закладі, або які у віці до 18 років перебували, незалежно від тривалості, у спецприймальниках чи розподільниках, спеціальних будинках малюка чи дитячих будинках репресивних органів, або які внаслідок здійснення репресії проти батька, матері були примусово позбавлені імен, включаючи родові імена;

3) інші особи, які на момент здійснення репресії спільно проживали, були пов`язані спільним побутом з репресованою особою або перебували на утриманні репресованої особи.

Згідно з статтею 1-4 Закону № 962-XII, цей Закон у частині визнання реабілітованими, потерпілими від репресій поширюється на осіб, які належать до однієї з таких категорій осіб:

1) особи, зазначені у статтях 1-2, 1-3 цього Закону, якщо репресії стосовно таких осіб були здійснені на території України;

2) особи, зазначені у статтях 1-2, 1-3 цього Закону, які проживали на території України, незалежно від тривалості проживання, і виїхали або з незалежних від їхньої волі обставин були переміщені за межі території України, де стосовно них були здійснені репресії;

3) особи, зазначені у статтях 1-2, 1-3 цього Закону, інформація щодо здійснення репресій стосовно яких міститься в архівних кримінальних справах, інших носіях архівної інформації репресивних органів комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, архівних документах, що зберігаються в архівних установах України;

4) особи, зазначені у статтях 1-2, 1-3 цього Закону, які є громадянами України.

Норми статей 5 і 6 цього Закону поширюються на громадян України, крім випадків, передбачених частиною дев`ятою статті 6 цього Закону.

У статті 4 Закону №962-XII зазначено, поновити реабілітованих в усіх громадянських правах, у тому числі в праві проживання в населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, поширивши це право на членів їх сімей.

Згідно з пунктом г частини першої статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) призначені пенсії підвищуються громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до пункту 6 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV), до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України Про пенсійне забезпечення. Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Підпунктом 2 пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян №654 від 16.07.2008 визначено, що з 1 вересня 2008 року репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,4 гривні, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 гривні.

Прожитковий мінімум, відповідно до вимог частини першої статті 2 Закону України Про прожитковий мінімум від 15.07.1999 №966-XIV, застосовується для встановлення розмірів мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, встановленими ст. 28 Закону №1058-IV, згідно з якою, мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, яких було примусово переселено, слід керуватися нормами Закону №1788-XII, який має вищу юридичну силу, а не підпунктом 2 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654 Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян, зважаючи на те, що останній звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить наведеним нормам Закону.

Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом в постановах від 10.10.2018 у справі №446/1549/16-а, від 27.11.2018 у справі №446/1515/16-а та від 06.02.2019 у справі №446/1848/16-а.

Аналізуючи співвідношення підпункту 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 № 654 та пункту г частини першої статті 77 Закону №1788-XII, суд виходить з пріоритетності застосування до спірних правовідносин положень Закону №1788-XII, як нормативно-правового акту вищої юридичної сили.

Судом встановлено, що позивач є репресованою особою, який реабілітований, що надає йому право на підвищення призначеної пенсії відповідно до вимог пункту г частини першої статті 77 Закону №1788-XII.

Підвищення до пенсії, яке виплачується позивачу в обсягах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654, звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить Закону №1788-XII, який має вищу юридичну силу.

Враховуючи зазначене суд дійшов висновку про наявність у позивача права на підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому пункту г частини першої статті 77 Закону №1788-XII, із розрахунку 25% мінімальної пенсії за віком.

Зі змісту листа від 10.03.2021 №1378-1075/П-02/8-1700/21 з`ясовано, що позивач з 01.01.2021 отримує підвищення до пенсії в розмірі 43,52 грн.

Оскільки позивачу пенсію призначено з 01.01.2021, то перерахунок підвищення до пенсії слід здійснити з 01.01.2021.

З огляду на наведене, вимога позивача про визнання протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 підвищення до пенсії, як реабілітованій особі, у розмірі, передбаченому пунктом г частини першої статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення із розрахунку 25 % мінімальної пенсії за віком, встановленої статтею 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування підлягає до задоволення.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області здійснювати нарахування та виплату підвищення до пенсії у розмірі 25% мінімальної пенсії за віком згідно з пунктом г частини першої статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення, то вона підлягає до задоволення починаючи з часу призначення пенсії.

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене вище, позовні вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, суд присуджує на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (Код , вулиця Короленка, 7, місто Рівне, 33028) задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду в Рівненській області у виплаті ОСОБА_1 підвищення до пенсії, як реабілітованій особі, у розмірі, передбаченому п. "г" ч.1 ст. 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" із розрахунку 25 % мінімальної пенсії за віком встановленої ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка оформлена листом від 10.03.2021 №1378-1075/П-02/8-1700/21.

Зобов`язати Головного управління Пенсійного Фонду України у Рівненській області здійснити перерахунок т виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до п. г ч.1 ст. 77 Закону України Про пенсійне забезпечення з підвищенням її на 25 % мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням виплачених сум.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складений 29 квітня 2021 року

Суддя Н.В. Друзенко