Справа № 140/4269/21
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2021-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року ЛуцькСправа № 140/4269/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі відповідач, ГУ ПФУ у Волинській області) про визнання протиправним рішення від 22.07.2020 №13, яким йому відмовлено у призначенні пенсії за віком; зобов`язання призначити йому пенсію за віком.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 15.07.2020 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Листом за №0300-0315-8/29386 від 15.09.2020 відповідач повідомив про відмову в призначенні пенсії за віком, яку мотивував тим, що статтею 26 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 60 років за наявності страхового стажу у період з 01.01.2020 - не менше 27 років. Наявність необхідного страхового стажу визначається на дату досягнення відповідного віку. Згідно наданих ним документів та даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку, його страховий стаж складає 15 років 6 місяців 10 днів, у зв`язку з чим рішенням від 22.07.2020 №13 відмовлено в призначенні пенсії за віком.

Позивач зазначає, що спірне рішення отримав в грудні 2020 року. Крім того, посилається на те, що 05.03.2021 ГУ ПФУ у Волинській області на його адресу був надісланий лист за №1793-962/К-02/8-0300/21, згідно з яким його додатково повідомлено, що при визначенні права на призначення пенсії за віком до його стажу не зараховано періоди: з 01.09.1981 по 01.10.1982 - підстава внесення запису про звільнення дописана іншим чорнилом; з 05.10.1988 по 21.05.1989 - відсутня підстава запису про звільнення; з 25.05.1989 по 22.12.1998 - відсутня підстава внесення запису про звільнення; з 22.12.1998 по 10.03.2000 - запис засвідчений печаткою, яка не читається. Відповідно зарахувати вищевказані періоди роботи на підставі записів трудової книжки законних підстав не вбачається. Поряд з цим, в переліку доданих до заяви на призначення пенсії документів трудова книжка серії НОМЕР_1 не значиться.

З такою позицією відповідача ОСОБА_1 не погоджується, оскільки вважає її такою, що звужує і порушує його права і законні інтереси, відповідно вважає рішення ГУ ПФУ у Волинській області №13 від 22.07.2020, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком, протиправним. При цьому зазначає, що Інструкція про порядок ведення трудових книжок не забороняє записи в трудовій книжці вчиняти різними чорнилами, записи під №№3 та 4 трудової книжки НОМЕР_2 від 02.04.1979 вчинені акуратно, без виправлень та перекреслень, кульковою ручкою синього кольору. Запис про звільнення завірений печаткою. Крім того зазначає, що повідомляв працівників Пенсійного фонду, що факт його роботи у Будівельно-реставраційному кооперативі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та у кооперативі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в періоди з 05.10.1988 по 21.05.1989, з 25.05.1989 по 22.12.1998 та з 22.12.1998 по 10.03.2000 можуть підтвердити свідки, які в той час з ним працювали на вказаних підприємствах, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Проте, відповідач не запросив цих свідків з метою підтвердження вищезазначених обставин. Враховуючи наведене, позивач вважає, що відповідач неправомірно не зарахував до страхового стажу періоди його роботи, про які у трудовій книжці НОМЕР_3 від 02.04.1979 зроблені записи під №№10, 11, 12, 13, 14 та 15.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 27.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.37).

Відповідач у відзиві на позовну заяву (а.с.40-42) позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав та просив відмовити в їх задоволенні з тих підстав, що необхідними умовами для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення, відповідно до частини другої пункту 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є досягнення 60 річного віку та наявність 27 років страхового стажу. Дослідивши подану позивачем трудову книжку, встановлено, що деякі записи зроблені недбало, в порушення п.4.1. вищевказаної Інструкції. Зокрема, запис №4, період роботи на посаді завідувача ФАПом з 01.09.1981 по 01.02.1982, підстава внесення запису про звільнення дописана іншим чорнилом; записи №11 та №13, періоди роботи в будівельно-реставраційному кооперативі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з 05.10.1988 по 21.05.1989 та в будівельному кооперативі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з 25.05.1989 по 22.12.1998 не вказана підстава звільнення; записи №14 та №15, період роботи в будівельному кооперативі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з 22.12.1998 по 10.03.2000, відбиток печатки, якою завірені ці записи, не читається.

Враховуючи наведене, оскільки записи в трудовій книжці є неправильними та неточними, інших документів, які б підтверджували його роботу в спірні періоди позивачем не надані, відповідач не мав законних підстав для зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу роботи позивача ОСОБА_1 .

Представник відповідача зазначає, що страховий стаж позивача становить 15 років 6 місяців та 10 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до частини другої пункту 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Таким чином, позов ОСОБА_1 є безпідставним та необґрунтованим, а рішення відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за віком не можна вважати протиправним, оскільки прийняте виключно в межах, визначених нормами чинного законодавства. З наведених підстав просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.

Враховуючи вимоги статті 263 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто після досягнення 60-ти річного віку, звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою та документами про призначення йому пенсії за віком (а.с.46).

Рішенням відповідача від 22.07.2020 №13 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Тривалість страхового стажу роботи, розрахована відповідачем, склала 15 років 6 місяців 10 днів (а.с.44).

При цьому листом від 05.03.2021 №1793-962/К-02/8-0300/21 відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що згідно наданих позивачем документів та даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку, його страховий стаж склав 15 років 6 місяців та 10 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. … При визначенні права на призначення пенсії за віком до стажу не зараховано періоди: з 01.09.1981 по 01.10.1982 - підстава внесення запису про звільнення дописана іншим чорнилом; з 05.10.1988 по 21.05.1989 - відсутня підстава запису про звільнення; з 25.05.1989 по 22.12.1998 - відсутня підстава внесення запису про звільнення; з 22.12.1998 по 10.03.2000 - запис засвідчений печаткою, яка не читається. Відповідно, зарахувати вищевказані періоди роботи на підставі записів трудової книжки законних підстав не вбачається. Поряд з цим, в переліку доданих до заяви на призначення пенсії документів, трудова книжка серії НОМЕР_1 не значиться (а.с.11-12).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом шостим частини першої статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, який набув чинності з 01.01.2004 (далі Закон №1058-IV), цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Частиною 1 статті 9 Закону №1058-ІV визначено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія за віком.

За правилами частини першої статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Отже, право на призначення пенсії за віком протягом 2020 року мали особи, які досягнули віку 60 років та за умови наявності у таких осіб страхового стажу не менше 27 років.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Таке ж визначення містить і частина 1 статті 24 Закону №1058-IV, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, до 01.01.2004 стаж роботи підтверджується в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV.

Так, приписами статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ) визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів.

Так, спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку з відмовою пенсійного органу у зарахуванні окремих періодів роботи позивача до страхового стажу на підставі трудової книжки, яка заповнена з недоліками.

Проте, суд не погоджується з таким твердженням відповідача з огляду на наступне.

З наявних в матеріалах справи копій трудових книжок ОСОБА_1 НОМЕР_3 та НОМЕР_1 (а.с.14-25) слідує, що позивач працював:

- з 22.03.1979 року по 02.04.1979 року на посаді завідувача ФАП у с.Череваха Маневицького району Волинської області;

- з 24.04.1979 року по 31.05.1981 року проходив строкову військову службу;

- з 01.09.1981 року по 01.10.1982 року на посаді завідувача ФАП у с.Будки Маневицького району Волинської області;

- з 31.10.1982 року по 29.03.1983 року на посаді фельдшера швидкої допомоги Маневицької центральної районної лікарні Волинської області;

- з 22.04.1983 року по 03.08.1984 року робітником будівельної бригади в Колгоспі імені ОСОБА_4 ;

- з 06.08.1984 року по 14.07.1988 року на посаді фельдшера-диспетчера швидкої допомоги Маневицької центральної районної лікарні Волинської області;

- з 05.10.1988 року по 21.05.1989 року на посаді каменяра у Будівельно-реставраційному кооперативі « ІНФОРМАЦІЯ_1 »;

- з 25.05.1989 року по 22.12.1998 року на посаді каменяра у Кооперативі «Гарант»;

- з 22.12.1998 року по 10.03.2000 року на посаді муляра-бетонника 4 розряду у Кооперативі «Гарант»;

- з 22.03.2000 року по 23.11.2000 року на посаді муляра 4-го розряду у ВКФ «Віта-Авто»;

- з 24.12.2003 року по 16.05.2005 року на посаді муляра-штукатура 6-го розряду у ТзОВ «НЕП»;

- з 15.02.2013 року по 08.04.2013 року на посаді муляра 5-го розряду у ПАТ «Луцьксантехмонтаж №536»;

- з 18.05.2015 року по 08.06.2018 року на посаді муляра 5-го розряду у ПрАТ «Луцький домобудівельний комбінат».

Спірні періоди роботи позивача завідувачем ФАП у с.Будки Маневицького району з 01.09.1981 по 01.10.1982, каменярем на Будівельно-реставраційному кооперативі «Ренесанс» з 05.10.1988 по 21.05.1989, каменярем на Будівельно-реставраційному кооперативі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з 25.05.1989 по 22.12.1998 та мулярем-бетонником 4 розряду в даному кооперативі з 22.12.1998 по 10.03.2000, що в сукупності становить більше 12 років, до його страхового стажу не зараховані у зв`язку з неправильними та неточними записами, вчиненими у трудовій книжці.

Суд зазначає, що згідно з пунктом 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до пункту п.2.4 зазначеної вище Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується «05.01.1993».

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Пунктом 2.27 Інструкції №58 передбачено, що запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.

Як слідує з матеріалів справи, підставою для не зарахування періоду роботи з 01.09.1981 по 01.10.1982 слугувало внесення запису підстави про звільнення іншим чорнилом. Разом з тим, Інструкція №58 не забороняє вносити записи до трудової книжки чорним, синім або фіолетовим чорнилом. Отже, в цій частині твердження відповідача є безпідставними.

Крім того, періоди роботи позивача з 05.10.1988 по 21.05.1989 та з 25.05.1989 по 22.12.1998 не зараховані до страхового стажу з огляду на відсутність у трудовій книжці підстави внесення запису про звільнення, а період з 22.12.1998 по 10.03.2000 з огляду на нечитабельність печатки, якою засвідчено відповідний запис.

Із дослідженої трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_3 слідує, що запис №10 від 05.10.1988 про прийом на роботу внесений на підставі «трудового договору від 05.10.88», запис №11 від 21.05.1989 про звільнення в роботи внесений на підставі «згідно поданої заяви», запис №12 від 25.05.1989 про прийом на роботу внесений на підставі «наказ №21 від 25.05.89», запис №13 від 22.12.1998 про звільнення з роботи внесений на підставі «згідно поданої заяви».

Отже, в графі 4 трудової книжки записи №№10, 12, 13 внесені не у відповідності до вимог Інструкції №58.

Разом з тим, період роботи позивача з 22.12.1998 по 10.03.2000 не зарахований до страхового стажу, оскільки запис №17 від 10.03.2020 про звільнення з роботи засвідчений печаткою, яка не читається.

Вирішуючи даний спір, суд враховує, що в силу пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. При цьому трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків за порушення порядку заповнення його трудової книжки.

При цьому суд зауважує, що спірні періоди роботи позивача завірені печатками підприємств, отже є підтвердженими, записи, внесені до трудової книжки, між собою пов`язані хронологічно та не мітять ознак підчисток чи підробок.

Суд також зазначає, що позивач вжив усіх можливих заходів для підтвердження свого трудового стажу шляхом витребуванням додаткових документів на його підтвердження.

Зокрема, позивачем надано лист Головного управління статистики у Волинській області від 14.05.2020 №02.3-16/130, з якого слідує, що станом на 13 травня 2020 року з ЄДРПОУ вилучено Кооператив «Гарант»; дата державної реєстрації припинення - 06.09.2017 року; причина ліквідації - за спрощеною процедурою шляхом її ліквідації (а.с.29). Водночас відповідно до листа Головного управління статистики у Волинській області від 14.05.2020 №02.3-16/129 вбачається, що станом на 13 травня 2020 року за даними державного реєстратора щодо Кооперативу «Ренесанс» внесено судове рішення про скасування державної реєстрації (№06/89-70 від 22.01.2004 року) (а.с.30).

Також з листа Державного архіву Волинської області від 20.05.2020 №497/01.21 слідує, що документи Будівельно-реставраційного кооперативу «Ренесанс», кооперативу «Гарант» (м.Ківерці) на зберігання в Державний архів Волинської області не надходили, тому надати відомості про підтвердження стажу ОСОБА_1 у цих кооперативах у період з 1988 року по 1998 рік немає змоги. В свою чергу, Комунальна установа «Об`єднаний трудовий архів територіальних громад сіл, селищ і міста Ківерцівського району Волинської області» своїм листом від 14.05.2020 №198/02-05 повідомила, що документи з кадрових питань (особового складу) кооперативу «Гарант» на зберігання не надходили. Також згідно з архівної довідки Комунальної установи Луцький міський трудовий архів від 18.06.2020 №102/1-12 документи з особового складу Будівельно- реставраційного кооперативу «Ренесанс» та кооперативу «Гарант» на зберігання в Луцькій міський трудовий архів не надходили (а.с.31, 32).

При цьому з довідки про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області управління обслуговування громадян Ківерцівський відділ обслуговування громадян від 09.11.2020 року вбачається, що Кооператив «Гарант» (код 13362673) в період з 01.01.1991 року по 31.07.1995 року сплачував страхові внески до Пенсійного фонду України (а.с.34).

Згідно з пунктом 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Позивач повідомляв працівників пенсійного фонду, що факт його роботи у Будівельно-реставраційному кооперативі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та у кооперативі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в період з 05.10.1988 по 21.05.1989, в період з 25.05.1989 по 22.12.1998 та в період з 22.12.1998 по 10.03.2000 можуть підтвердити свідки, які в той час з ним працювали на вказаних підприємствах, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .. Проте, відповідач не запросив цих свідків з метою підтвердження вищезазначених обставин, при цьому з приводу даного факту відповідач не вказує на протилежне.

Суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не взято до уваги, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Крім того, позивач не може нести відповідальності за правильність заповнення його трудової книжки.

Аналогічний висновок вказаний і в постановах Верховного Суду від 17 липня 2018 року у справі №220/989/17, від 19 грудня 2019 року у справі №307/541/17.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Відтак, враховуючи вищенаведене, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності. Однак, ГУ ПФУ в Волинській області таким правом не скористалося.

Верховний Суд у постановах від 30.09.2019 в справі №638/18467/15-а та від 25.04.2019 в справі №593/283/17 зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду України для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 15.07.2020, тобто в межах трьох місяців, особисто звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, що відповідачем не оспорюється.

Матеріалами справи підтверджується та обставина, що на момент подання заяви на призначення пенсії позивач досяг віку 60 років та у нього був наявний страховий стаж не менше 27 років, відтак у відповідача були відсутні правові підстави для відмови у призначенні пенсії за віком.

Приймаючи рішення у даній справі, суд зазначає, що обставини, які підлягали встановленню судом у даній справі і доказуванню, значно віддалені у часі та враховує ступінь вини позивача у відсутності повного об`єму необхідних для реалізації його прав документів та повноті записів у наявних підтверджуючих загальний стаж документах, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб. Крім цього, згідно вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, відповідач ГУ ПФУ у Волинській області як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх та беззаперечних доказів, які б свідчили, що дії щодо не зарахування періодів роботи позивача з 01.09.1981 по 01.10.1982, з 05.10.1988 по 21.05.1989, з 25.05.1989 по 10.03.2000 до страхового стажу при призначенні пенсії за віком та відмови у призначенні пенсії за віком за вказаних обставин вчинені відповідно до норм законодавства, з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення для їх вчинення.

З урахуванням встановлених обставин справи, наведених норм чинного законодавства України та правових висновків Верховного Суду, виходячи із наданих частиною другою статті 245 КАС України повноважень, суд у даній справі дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є прийняття судом рішення про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 22.07.2020 №13 щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком, зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області призначити з 15.07.2020 пенсію за віком ОСОБА_1 , зарахувавши до його страхового стажу періоди роботи з 01.09.1981 по 01.10.1982 на ФАП у с.Будки Маневицького району Волинської області, з 05.10.1988 по 21.05.1989 на Будівельно-реставраційному кооперативі «Ренесанс», з 25.05.1989 по 10.03.2000 на Кооперативі «Гарант».

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів судовий збір в розмірі 908,00 грн, сплачений згідно з квитанцією 22.04.2021 (а.с.5).

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 22.07.2020 №13 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити ОСОБА_1 з 15.07.2020 пенсію за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до його страхового стажу періоди роботи з 01.09.1981 по 01.10.1982 на ФАП у с.Будки Маневицького району Волинської області, з 05.10.1988 по 21.05.1989 на Будівельно-реставраційному кооперативі «Ренесанс», з 25.05.1989 по 10.03.2000 на Кооперативі «Гарант».

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області судові витрати у сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська обл., м.Луцьк, вул.Кравчука, 22В, ).

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій