Справа № 400/425/21
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2021-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 червня 2021 р. № 400/425/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Устинова І.А., розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , Військової частини НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ,

про:визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач 1), Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач 2) з вимогами:

1. визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 06 07 2017 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року;

2. зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 06 07 2017 року :ю 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року в сумі 31359 гривень 63 копійки із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44;

3. визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 03.2018 року по 18 09 2018 року включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 3733 гривні 85 копійок відповідно до абзацу 4 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 07 2003 року №1078;

4. зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 встановити ОСОБА_1 щомісячну фіксовану суму індексації грошового забезпечення у березні 2018 року в розмірі 3733 гривні 85 копійок;

5. зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 3733 гривні 85 копійок за період з 01.03 2018 року по 18.09.2018 року включно в сумі 24643 гривні 41 копійка відповідно до абзацу 4 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими га особами рядового начальницького складу» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 01.2004 року №44;

6. визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 21.09.2018 року по 15.02.2019 року включно із застосуванням щомісячної фіксованої суми індексації грошового забезпечення 3733 гривні 85 копійок;

7. зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок і доплату на користь ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 21.09.2018 року по 15 02 2019 року включно в загальній сумі 18180 гривень 29 копійок із застосуванням щомісячної фіксованої суми індексації грошового забезпечення 3733 гривні 85 копійок;

8. зобов`язати військову частину НОМЕР_2 та військову частину НОМЕР_1 подати звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем у період з 06.07.2017 року по 28.02.2018 року протиправно не нараховувалась та не виплачувалась індексація.

Відповідач-2 Військова частина НОМЕР_1 , подав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач не проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , а був включений до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 із зарахуванням на всі види грошового забезпечення (в тому числі й фінансового). Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 21.09.2018р. № 261, позивач перебував на всіх видах грошового забезпечення при військовій частині НОМЕР_3 , та був зарахований лише на котлове забезпечення при військовій частині НОМЕР_1 . Таким чином, вимоги позивача до військової частини НОМЕР_1 є безпідставними.

Відповідач-1 відзиву до суду не надав, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч. 9 ст.205 КАС України, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач у період з 06.07.2017 року по 18.09.2018 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 , а в період з 21.09.2018р. по 15.02.2019р. у військовій частині НОМЕР_3 та був зарахований на грошове забезпечення саме до Військової частини НОМЕР_3 , що підтверджується витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_3 від 21.09.2018р. № 261.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 245 від 18.09.2018 року позивач виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та всіх видів забезпечення та направлений для подальшого проходження військової лужби до військової частини НОМЕР_3 .

Відповідно до Довідки від 15.02.2019р. № 122, виданої позивачу Військовою частиною НОМЕР_3 , вбачається, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_3 в період з 21.09.2018 по 15.02.2019р.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_3 від 21.09.2018р. № 261 вбачається, що ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 та на всі види грошового забезпечення, а лише на котлове забезпечення позивач зарахований був до Військової частини НОМЕР_1 .

Як зазначив позивач в позові, при звільненні з військової служби, позивачу не виплачена військовою частиною НОМЕР_2 індексація грошового забезпечення за період з 06.07.2017 року по 28.02.2018 року та військовою частиною НОМЕР_1 за період з 21.09.2018р. по 15.02.2019р.

З відповіді Військової частини НОМЕР_2 від 30.10.2020 року на звернення позивача щодо не нарахування індексації грошового забезпечення за період з 16.07.2017 року по 28.02.2018 року, відповідач зазначає, що в нього не має підстав для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за час проходження служби позивача.

З урахуванням наявних матеріалів справи, а саме - відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_3 від 21.09.2018р. № 261 вбачається, що ОСОБА_1 був зарахований лише на котлове забезпечення до Військової частини НОМЕР_1 на період з 21.09.2018р. до звільнення зі служби.

Отже, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги до військової частини НОМЕР_1 є безпідставними, оскільки на фінансовому забезпеченні (матеріальному) ОСОБА_1 не перебував при військовій частині НОМЕР_1 .

Зокрема, позивачем до справи не надано жодного доказу, який би підтверджував перебування останнього на матеріальному забезпеченні при військовій частині НОМЕР_1 .

Таким чином, в задоволенні позовних вимог 6, 7 до військової частини НОМЕР_1 слід відмовити.

Щодо позовних вимог заявлених до військової частини НОМЕР_2 , суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 03.07.1991 року № 1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" (далі - Закон № 1282-ХІІ) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

За приписами статті 2 Закону № 1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Статтею 4 Закону № 1282-ХІІ передбачено підстави для проведення індексації, зокрема, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078).

Згідно із пунктом 1-1 Порядку № 1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 року № 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення". Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до п. 5 Порядку №1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Враховуючи вищенаведене вбачається, що підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення, зокрема, посадових окладів особи.

На момент виникнення оскаржуваних правовідносин визначення розміру посадових окладів військовослужбовців здійснювалося відповідно до постанови Кабміну України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 року №1294, якою затверджено нові схеми посадових окладів військовослужбовців.

Відповідно до п. 13 постанови №1294 вона набрала чинності з 01 січня 2008 року.

Вищевказана постанова діяла до дати набрання чинності постанови Кабміну України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 р. № 704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме 01 березня 2018 року.

Проаналізувавши постанову Кабміну України №1294 в період її дії з 01.04.2010 року по 01.03.2018 року, тобто періоду який охоплює період оскаржуваних правовідносин, суд вбачає незмінність розмірів посадових окладів військовослужбовців.

Військовою частиною НОМЕР_2 жодним чином не доведено наявність обставин зміни посадового окладу позивача станом на дату виникнення оскаржуваних правовідносин.

Суд зазначає, що вищезазначеними нормами чинного законодавства передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України які не мають разового характеру, в тому числі грошове забезпечення військовослужбовців.

В даному випадку, як встановлено судом та не заперечується суб`єктом владних повноважень, при виплаті позивачу грошового забезпечення у спірному періоді не здійснювались нарахування та виплата індексації грошового забезпечення.

При цьому, як встановлено судом, позивач, який проходив військову службу в період з 06.07.2017р. по 28.02.2018р. у військовій частині НОМЕР_2 , мав право на проведення індексації свого грошового забезпечення у спірному періоді.

Крім того, суд зазначає, що суб`єктом владних повноважень не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується військова частина, відсутні кошти на індексацію грошового забезпечення у спірному періоді.

Також, суд наголошує, що відповідно до правової позиції Європейського суду у справі Кечко проти України (рішення від 08 листопада 2005 року), органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Таким чином, суд приходить до висновку про зобов`язання військової частини НОМЕР_2 нарахувати та виплати індексацію позивачу без зазначення конкретної суми, яка підлягає виплаті.

В даному випадку, суд вважає, що розрахунок розміру спірної індексації є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення.

Так, згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі Педерсен і Бодсгор проти Данії зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02 червня 2006 року у справі Волохи проти України (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є передбачуваною, якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. …надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання.

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

В даному випадку, індексація належним чином не нарахована та не виплачена позивачеві, а тому суб`єкт владних повноважень у межах наданих йому повноважень має виконати свій обов`язок по нарахуванню та виплаті індексації грошового забезпечення позивачу.

З аналогічних підстав суд вважає, що питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації є передчасним, оскільки у цій частині права позивача ще не порушені та спору у цій частині на час звернення позивача у цій справі до суду не існувало.

Враховуючи викладене, суд виходить з того, що обов`язок визначення базового місяця для такого нарахування, у відповідності до положень Порядку № 1078 та ЗУ Про індексацію грошових доходів населення покладається на відповідача, а тому підстави для зобов`язання останнього здійснити розрахунок індексації позивача з урахуванням бажаного ним базового місяця відсутні.

В даному випадку, вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, що викладена в постанові від 15 жовтня 2020 року (справа № 240/11882/19), а також постанови від 23 вересня 2020 року (справа № 620/3282/18).

Таким чином, ненарахування та невиплата позивачу індексації грошового забезпечення з 06.07.2017 року по 28.02.2018 року є порушенням військовою частиною НОМЕР_2 вимог Закону № 1282, Порядку № 1078 та порушує права позивача.

Крім того, в позовній заяві позивач просить застосувати судовий контроль за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання відповідачів подати, у встановлений судом строк, звіт про його виконання.

Відповідно ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З огляду на вищезазначену статтю, встановлення судового контролю є правом суду, а не обов`язком, суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю.

Відповідачем в порушення ч. 2 ст. 77 КАС України не доведено, а позивачем та наявними у матеріалах справи доказами спростовано правомірність дій відповідача щодо не виплати індексації грошового забезпечення, а тому позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат судом не вирішувалось, так як позивач на підставі ст. 5 ч. 1 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору, а доказів понесення інших судових витрат сторони суду не подали.

Керуючись статтями 2, 9, 19, 77, 241-243, 246, 250, 255, 260 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) , Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) щодо невиплати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) індексації грошового забезпечення у період з 06.07.2017 року по 28.02.2018 року.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) індексацію грошового забезпечення за період з 06.07.2017 року по 28.02.2018 року.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. А. Устинов