Справа № 500/1798/21
Суддя: Баранюк Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2021-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1798/21

31 травня 2021 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Баранюка А.З.

за участю:

секретаря судового засідання Габрилецької С.Є.

представника позивача: Костишина В.М.;

представників відповідача: Стрілки В.Я., Бобровського С.Є.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі -відповідач), в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у непроведені ОСОБА_1 нарахування та виплати:

одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, відповідно до ч.2 ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та ч.1 розділу XXXII "Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та деяким іншим особам", який затверджено Наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260 у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 04.09.2014 до 12.09.2015 та з 01.04.2019 до 31.12.2019 виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби (03.11.2020.), відповідно до ст. 16-2 Закону України "Про відпустки";

індексації грошового забезпечення за період з 04.09.2014 до 12.09.2015 та з 01.04.2019 до 03.11.2020 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 04.09.2014 до 12.09.2015 - січень 2008 року, а в період з 01.04.2019 до 03.11.2020 - березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 нарахування та виплату:

одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, відповідно до ч.2 ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та ч.1 розділу XXXII "Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та деяким іншим особам", який затверджено Наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260 у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 04.09.2014 до 12.09.2015 та з 01.04.2019 до 31.12.2019 виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби (03.11.2020.), відповідно до ст. 16-2 Закону України "Про відпустки";

індексації грошового забезпечення за період з 04.09.2014 до 12.09.2015 та з 01.04.2019 до 03.11.2020 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 04.09.2014 до 12.09.2015 - січень 2008 року, а в період з 01.04.2019 до 03.11.2020 - березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 з 04.09.2014 до 12.09.2015 проходив військову службу по мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 , а з 01.04.2019 до 03.11.2020 проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 . Наказом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 03.11.2020 №223 його було звільнено у запас на підставі підпункту, "б" (за станом здоров`я) пункту 2 частини 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Однак, на думку позивача, під час звільнення йому не було проведено ряд виплат, а саме: не було проведено нарахування та виплату одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, відповідно до ч.2 ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та ч. 1 розділу XXXII "Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та деяким іншим особам", який затверджено Наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260 у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; не було проведено нарахування та виплату грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 04.09.2014 до 12.09.2015 та з 01.04.2019 до 31.12.2019 виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби (03.11.2020), відповідно до ст. 16-2 Закону України "Про відпустки"; не проведено нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 04.09.2014 до 12.09.2015 та з 01.04.2019 до 03.11.2020 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 04.09.2014 до 12.09.2015 - січень 2008, а в період з 01.04.2019 до 03.11.2020 - березень 2018 з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, що і слугувало підставою звернення до суду із відповідним позовом.

Ухвалою судді від 09.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №500/1798/21, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні)

Ухвалою сулу від 30.04.2021 постановлено розгляд даної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

06.05.2021 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву (аркуші справи 33-43), в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, та вказує, що позивач на момент повторного звільнення мав право на одноразову грошову допомогу, передбачену пунктом 2 статті 15 Закону за період його календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби (тому що набув право на отримання такої грошової допомоги при першому звільненні), який склав один рік. Вказану грошову допомогу позивачу нараховано у сумі 5552,40 грн, що склало 50% місячного грошового забезпечення та виплачено в повному обсязі.

Зазначає, що учасники бойових дій не мали права на одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати у 2014 році, а статус "учасника бойових дій" позивач отримав у 2015 році, що підтверджено його посвідченням серії НОМЕР_2 . При цьому позивачем не надано доказів неотримання ним такої пільги в період з 13.09.2015 по 31.12.2015.

Вказує, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації заробітної плати новоприйнятих працівників здійснюється з місяця прийняття працівника на роботу, тому його обчислення здійснювалося з місяця мобілізації позивача, тобто з вересня 2014 року, а індексація за період з 01.04.2019 до 03.11.2020 нарахована і виплачена із врахуванням того, що березень 2018 року є місяцем підняття доходів.

Ухвалою суду від 18.05.2021 розгляд справи було відкладено з метою надання додаткових доказів.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволенні позовних вимог заперечили, просили відмовити у їх задоволенні.

Заслухавши пояснення представника позивача та представників відповідача, розглянувши подані документи і матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставинами, на яких ґрунтуються позов та відзив на позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 09.09.2014 №2 позивача зараховано до списків особового складу військової частини. Наказом командира військової частини п/п В 1428 від 12.09.2015 №211 позивача звільнено з військової служби.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.04.2019 №73 позивача зараховано до списків особового складу військової частини. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.11.2020 №223 позивача виключено зі списків особового складу військової частини.

За результатами службового розслідування наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 03.11.2020 №223 викладено в новій редакції (наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 26.11.2020 №240): "Пункт 10 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.11.2020 №234 вважати недійсним та викласти в наступній редакції:

"Військовослужбовця військової служби за контрактом сержанта ОСОБА_1 , водія-лінійного наглядача відділення управління взводу управління командира четвертої артилерійської батареї другого артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , відповідно до підпункту "б" (за станом здоров`я) пункту два частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", звільнити з військової служби у запас та вважати таким, що 03 листопада 2020 року справи і посаду у військовій частині НОМЕР_1 здав і вибув до Буського районного військового комісаріату Львівської області для постановки на військовий облік. 03 листопада 2020 року виключити зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . З 20 жовтня 2020 року зняти з усіх видів забезпечення.

Виплатити надбавку за особливості проходження військової служби у розмірі 65% за період з 01 жовтня 2020 року по 20 жовтня 2020 року."

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 15.02.2021, в якій просив провести йому нарахування та виплату:

одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби, відповідно до ч.2 ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та ч. 1 розділу XXXII "Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та деяким іншим особам", який затверджено Наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260 у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

грошову компенсацію відпустки як учаснику бойових дій за період з 04.09.2014 до 12.09.2015 та з 01.04.2019 до 31.12.2019 виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби (03.11.2020), відповідно до ст. 16-2 Закону України "Про відпустки";

індексацію грошового забезпечення за період з 04.09.2014 до 12.09.2015 та з 01.04.2019 до 03.11.2020;

грошове забезпечення за період з 01.05.2020 по 03.11.2020 з урахуванням виплачених сум.

За результатами вказаної заяви відповідач листом від 29.03.2021 №1764 повідомив позивача про те, що підстав для виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій немає. Також те, що у період з 04.09.2014 по 12.09.2015 військовою частиною НОМЕР_1 йому було повністю нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення у сумі 2953,63 грн та у період з 01.04.2019 по 31.12.2019 у сумі 2928,59 грн.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо непроведення повного розрахунку при його звільненні протиправною позивач звернувся до суду із даним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України № 2747-IV від 06.07.2005 (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у непроведені ОСОБА_1 нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, відповідно до ч.2 ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та ч.1 розділу XXXII "Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та деяким іншим особам", який затверджено Наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260 у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та зобов`язання її здійснити, суд зазначає наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей, права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначені Законом України від 20.12.1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XII).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (ч. 4 ст. 9 Закону №2011-XII).

Відповідно до п.2 ст.15 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їхнього призову на військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день звільнення таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Наведене кореспондується із положеннями Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за № 745/32197 (далі - Порядок).

Так, згідно з пунктом І розділу ХХХІІ Порядку, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до пункту 7 розділу ХХХІІ, у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання одноразової грошової допомоги, установленої Законом України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

З аналізу вищенаведених норм слідує, що позивач на момент повторного звільнення мав право на одноразову грошову допомогу, передбачену пунктом 2 статті 15 Закону №20-ХІІ за період його календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби (тому що набув право на отримання такої грошової допомоги при першому звільненні), який склав один рік.

Як видно із матеріалів справи, а саме наданих представником відповідача розрахункових відомостей, відповідач проводив нарахування позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення у 2015 та у 2020 роках.

Тому, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у цій частині до задоволенні не підлягають.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у непроведені ОСОБА_1 нарахування та виплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 04.09.2014 до 12.09.2015 та з 01.04.2019 до 31.12.2019 виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби (03.11.2020.), відповідно до ст. 16-2 Закону України "Про відпустки" та зобов`язання здійснити її, суд зазначає наступне.

За приписами частини першої статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Правовий статус ветеранів війни визначає Закон №3551-ХІІ, який забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Згідно з пунктом 12 статті 12 Закону № 3551-XII учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до статті 4 Закон України "Про відпустки" передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Статтею 16-2 Закону України "Про відпустки" визначено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

З аналізу наведених правових норм видно, що право на компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки мають право, як військовослужбовці які проходять (проходили) військову службу так і учасники бойових дій.

У випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки" та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у зразковій справі № Пз/9901/4/19 (620/4218/18).

Отже, оскільки позивач проходив військову службу з 04.09.2014 до 12.09.2015 та з 01.04.2019 до 03.11.2020 у військовій частині НОМЕР_1 , суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 має право на компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за вказані періоди.

При цьому, той факт, що посвідчення учасника бойових дій ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , не впливає на його право отримання такої компенсації, що підтверджується наведеними вище правовими нормами.

Відтак з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у цій частині підлягають до задоволення.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у непроведені ОСОБА_1 нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 04.09.2014 до 12.09.2015 та з 01.04.2019 до 03.11.2020 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 04.09.2014 до 12.09.2015 - січень 2008 року, а в період з 01.04.2019 до 03.11.2020 - березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 та зобов`язання її провести, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами другою та третьою статті 9 Закону №2011-XII, до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-XII (далі - Закон №1282-XII).

Відповідно до статті 1 Закону №1282-XII, індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 Закону №1282-XII визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Положеннями статті 4 Закону №1282-XII передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Статтею 6 Закону №1282-XII регламентовано, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України затверджено постанову "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення" від 17.07.2003 №1078 (далі - Порядок №1078), згідно з пунктом 2 якого індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до пункту 4 Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно з абзацом 8 пункту 4 Порядку №1078, у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 5 Порядку №1078, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Отже, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно - правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Як підтверджується матеріалами справи, а саме довідками про нараховану індексацію грошового забезпечення з 04.09.2014 по 12.09.2015 та з 01.04.2019 по 03.11.2020 Військовою частиною НОМЕР_1 проводилася індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 (аркуші справи 47-48).

Поряд із цим, за загальними правилами Порядку №1078 індексація передусім проводиться на основному місці роботи.

Як встановлено судом, в період проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 основним місцем роботи позивача у 2014-2015 роках було Товариство з обмеженою відповідальністю "Барком", що підтверджується відомостями з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині до задоволення не підлягають.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні додаткові відпустки.

Зобов`язати Військову частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за періоди з 04.09.2014 по 12.09.2015 та з 01.04.2019 по 31.12.2019.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 червня 2021 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: с. Ожидів, Золочівський район, Львівська область, 80530, РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідач: Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Головуючий суддя Баранюк А.З.