Справа № 260/538/21
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2021-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

02 червня 2021 року м. Ужгород№ 260/538/21
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Калинич Я.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (88000, м. Ужгород, пл. Шандора Петефі, 14, ) про визнання протиправними і скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - відповідач), якою просить суд визнати протиправними і скасувати постанови старшого державного виконавця вказаного Відділу Гаринця Олександра Івановича від 01 лютого 2021 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №60185894 і від 02 лютого 2021 року про відкриття виконавчого провадження №64342905.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року було прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позовну заяву мотивовано тим, що у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебувало виконавче провадження №60185894 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Тячівським районним судом Закарпатської області 29 січня 2015 року у справі №307/73/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості у розмірі 607 673,72 грн. 01 лютого 2021 року старшим державним виконавцем вказаного Відділу Гаринцем О.І. прийнято постанову про повернення зазначеного вище виконавчого листа стягувачу без виконання на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (за заявою стягувача). Цього ж числа виконавцем прийнято постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) виконавчого збору у розмірі 10% від суми, що підлягала примусовому стягненню, тобто у розмірі 60767,37 грн. Наступного дня виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №64342905 з примусового виконання його ж постанови від 01.02.2020 про стягнення виконавчого збору, яка є виконавчим документом. Враховуючи, що державний виконавець не стягнув з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача у примусовому порядку суму, зазначену у виконавчому листі, позивачка вважала, що у виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений в спірній постанові.

Відповідач позов на визнав, подавши відзив на нього. У відзиві зазначає, що за приписами ч.2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувану за виконавчим документом, заборгованості зі сплати аліментів. Тобто, виконавчий збір підлягає стягненню незалежно від фактичного виконання виконавчого документа.

У подальшому позивач через свого представника подала до суду заяву про зміну підстав позову шляхом його доповнення. Ця заява обґрунтована тим, що оскаржувана постанова виконавця про стягнення виконавчого збору винесена несвоєчасно, а сам державний виконавець не мав правових підстав для прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання його ж постанови про стягнення виконавчого збору. Крім того, позивач стверджує, що постанова державного виконавця від 01.02.2021 року про стягнення виконавчого збору не відповідає вимогам виконавчого документа, оскільки у ній відсутні відомості щодо місцезнаходження стягувача - юридичної особи та не зазначено строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

З урахуванням таких змін, представник відповідача надав суду письмові пояснення. У цих поясненнях зазначає, що постанова про стягнення виконавчого збору винесена своєчасно і може виконуватися Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Відсутність у цій постанові адреси місцезнаходження стягувача вважає такою обставиною, що жодним чином не впливає на можливість проведення виконавчих дій щодо боржника.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, однак представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності названих осіб. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Згідно з п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

У Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебувало виконавче провадження №60185894 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Тячівським районним судом Закарпатської області 29 січня 2015 року у справі №307/73/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості у розмірі 607673,72 грн.

01 лютого 2021 року старшим державним виконавцем вказаного Відділу Гаринцем О.І. прийнято постанову про повернення зазначеного вище виконавчого листа стягувачу без виконання на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (за заявою стягувача).

01 лютого 2021 року старшим державним виконавцем зазначеного Відділу Гаринцем О.І. прийнято постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) виконавчого збору у розмірі 10% від суми, що підлягала примусовому стягненню, тобто у розмірі 60767,37 грн.

02 лютого 2021 року старшим державним виконавцем названого вище Відділу Гаринцем О.І. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №64342905 з примусового виконання його ж постанови від 01.02.2020 року про стягнення виконавчого збору, яка є виконавчим документом.

Спір у цій справі виник при винесенні і виконанні державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 1 ч.1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа).

Правовідносини у цій сфері врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» який є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій. Натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (далі - Інструкція), розробленою відповідно до законів №1403-VIII і №1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню.

Положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Норми ч.3 статті 40 Закону №1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 ч.1 статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Вказані положення ч.3 статті 40 Закону №1404-VIII кореспондуються з нормою абзацу 4 п.8 розділу III Інструкції.

Натомість ч.2 статті 27 Закону №1404-VIII передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

При цьому пункт 21 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону №1404-VІІІ, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.

Крім цього, пунктом 20 розділу ІІІ Інструкції визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону №1404-VIII. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Вищенаведена правова позиція викладена Верховним судом КАС у постанові від 22 січня 2021 року по справі №400/4023/19 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 2540/3203/18.

Верховний Суд КАС у постанові від 22 січня 2021 року по справі №400/4023/19 також зазначив, що при стягненні виконавчого збору відповідно до ч.3 статті 40 Закону №1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Згідно з положеннями пункту 4 Порядку фактичним виконанням вважається виконання рішення за виконавчим документом майнового характеру в повному обсязі або частково в порядку, встановленому Законом №1404-VIII, якщо за таким документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

Враховуючи, що державний виконавець прийняв постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», у нього не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірній постанові, а отже, така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону №1404-VIII та підлягає скасуванню.

Відтак, неправомірною і протиправною є також і похідна постанова державного виконавця від 02.02.2021 року про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання незаконної постанови про стягнення виконавчого збору.

Разом з тим, суд враховує, що постанова виконавця про стягнення виконавчого збору всупереч п.3 ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» не відповідає вимогам виконавчого документа, оскільки не містить обов`язкового реквізиту - адреси стягувача.

Така вимога є імперативною і жодних виключень не передбачає.

Тому, державний виконавець не мав правових підстав приймати постанову від 02.02.2021 року про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови від 01.02.2021 року про стягнення основної винагороди, а повинен був повернути останню без прийняття до виконання на підставі п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, позовні вимоги у даній справі є доведеними та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань підлягає стягненню на користь позивача сплачений нею судовий збір за пред`явлення позову у цій справі в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 9, 14, 72-78, 90, 139, 143, 242-246, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (88000, м. Ужгород, пл. Шандора Петефі, 14, ) про визнання протиправними і скасування постанов - задовольнити.

Визнати протиправними і скасувати постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гаринця Олександра Івановича від 01 лютого 2021 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №60185894 і від 02 лютого 2021 року про відкриття виконавчого провадження №64342905.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (88000, м. Ужгород, пл. Шандора Петефі, 14, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 908,00 грн. (дев`ятсот вісім грн. 00 коп.) судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд.

СуддяЯ. М. Калинич