Справа № 640/18891/19
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2021-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2021 року м. Київ № 640/18891/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шулежка В.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант-Ліфт Плюс» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Гарант-Ліфт Плюс» (далі - позивач, ТОВ «Гарант-Ліфт Плюс») з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 31.05.2019 № 0105, № 0105.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки акту перевірки не відповідають дійсним обставинам та базуються виключно на припущеннях контролюючого органу, у позивача наявні всі первинні документи, які підтверджують реальність здійснення господарських операцій. Водночас, позивач не може нести відповідальність за можливі порушення податкового законодавства його контрагентами: TOB «Чілігріс», ТОВ «Спец-Альянс Груп», ТОВ «БК «Профітван», оскільки вони виконали усі, передбачені законами вимоги, та мають усі документально підтверджені розміри витрат та податкового кредиту. У зв`язку з чим позивач вважає збільшення грошових зобов`язань з податку на прибуток приватних підприємств та з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) необґрунтованими, а податкові повідомлення-рішення № 0105, № 0105 від 31.05.2019 - протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.10.2019 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Вказаною ухвалою відповідачу надано термін протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі для надання відзиву на позовну заяву, який подається до суду разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Представником відповідача 29.10.2019 подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що операції по взаємовідносинах між позивачем та його контрагентами не мали реального характеру, контролюючим органом під час проведення перевірки встановлені обставини, які свідчать про фактичну неможливість виконання сторонами зобов`язань за договорами. Представник відповідача, посилаючись на те, що висновки акту перевірки є законними та обґрунтованими, зазначив, що податкові повідомлення-рішення прийняті відповідно до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим просив у задоволенні позову відмовити.

У відповіді на відзив від 05.11.2019 представник позивача вказує, що наведені представником відповідача у відзиві на позовну заяву обставини не спростовують доводів позивача щодо необґрунтованості та протиправності податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у м. Києві від 31.05.2019 № 0105, № 0105.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.10.2019 клопотання відповідача про призначення розгляду справи у судовому засіданні та відповідача про виклик свідків повернуто без розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.11.2019 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, на підставі наказу Головного управління ДФС у м. Києві від 11.04.2019 № 4446, контролюючим органом проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Гарант-Ліфт Плюс» () з питань дотримання вимог податкового законодавства України при визначенні по взаємовідносинах з ТОВ «Чілігріс» () за вересень, жовтень 2017 року, ТОВ «Спец-Альянс Груп» () за листопад 2017 року, ТОВ «БК «Профітван» () за березень, квітень та серпень 2017 року показників декларації з податку на додану вартість та за 2017 рік - показників фінансової звітності з їх відображення у декларації з податку на прибуток підприємства, за результатами якої складено акт від 26.04.2019 № 277/26-15-14-01-05/40382985.

Перевіркою встановлено порушення п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями), ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV, в результаті чого занижено податок на прибуток в розмірі 316 984 грн., в тому числі по періодам: за 2017 рік на суму 316 984 грн.; п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 206 475 грн., в тому числі за:

- вересень 2017 року - 43 333 грн.;

- жовтень 2017 року - 126 809 грн.;

- листопад 2017 року - 36 333 грн.

Вказані порушення, на думку перевіряючого, є наслідком нереальності господарських операцій між ТОВ «Гарант-Ліфт Плюс» та його контрагентами: TOB «Чілігріс», ТОВ «Спец-Альянс Груп» та ТОВ «БК «Профітван».

На підставі висновків акту перевірки, Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 31.05.2019 № 0105, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем - податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 396 230,00 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями - 316 984 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 79 246 грн.

Також, Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 31.05.2019 № 0105, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем - податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 309 713,00 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями - 206 475 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 103 238 грн.

ТОВ «Гарант-Ліфт Плюс» оскаржило податкові повідомлення-рішення від 31.05.2019 № 0105, № 0105 в адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України.

Рішенням про результати розгляду скарги Державної фіскальної служби України від 12.08.2019 № 38665/6/99-99-11-04-02-25 скаргу позивача залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення від 31.05.2019 № 0105, № 0105 - без змін.

Не погодившись із рішеннями контролюючого органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із підпунктами «а», «б» пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Згідно із підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до підпунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об`єкта фінансового лізингу таким орендарем.

Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За приписами підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Платники податку на прибуток - виробники сільськогосподарської продукції, які обрали річний податковий (звітний) період відповідно до підпункту 137.4.1 пункту 137.4 статті 137 цього Кодексу, фінансовий результат до оподаткування за податковий (звітний) період обчислюють шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування за минулий звітний рік на фінансовий результат до оподаткування за перше півріччя такого року та збільшення на фінансовий результат до оподаткування за перше півріччя поточного звітного року, що визначені відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності;

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV).

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно із статтею 1 Закону № 996-XIV первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

З огляду на викладені норми первинний документ може бути підставою для бухгалтерського та податкового обліку виключно у разі фактичного здійснення тієї господарської операції, про яку він містить відомості. Тобто для бухгалтерського та податкового обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарської операції.

Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та/або податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податку.

Щодо взаємовідносин ТОВ «Гарант-Ліфт Плюс» з ТОВ «БК «Профітван» () суд зазначає наступне.

Згідно даних акту від 26.04.2019 № 277/26-15-14-01-05/40382985, взаємовідносини позивача з ТОВ «БК «Профітван» () на суму 874 369,99 грн., в тому числі ПДВ - 145 728,33 грн., здійснювались на підставі наступних договорів підряду: № 16/17П від 01.03.2017, № 15/17П від 01.03.2017, № 14/17П від 01.03.2017, № 18/17П від 31.03.2017, № 19/17П від 31.03.2017, № 20/17П від 31.03.2017, № 21/17П від 31.03.2017, № 45/17П від 07.07.2017 та Договору на виконання робіт по технічному обслуговуванню ліфтового обладнання № 17/17П від 01.03.2017.

Дослідивши первинні документи щодо контрагента ТОВ «БК «Профітван», контролюючий орган дійшов висновку про неможливість вчинення господарських операцій з ТОВ «Гарант-Ліфт Плюс» у перевіряємому періоді, а саме: березень, квітень та серпень 2017 року.

Втім, вказані вище договори підряду вже були предметом дослідження в іншому акті перевірки від 23.02.2018 № 102/26-15-14-01-05/40382985, на підставі якого Головним управлінням ДФС у м Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 07.03.2018 № , яким ТОВ «Гарант-Ліфт Плюс» по взаємовідносинах з ТОВ «БК «Профітван» () за період березень, квітень, серпень 2017 року збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 182 160,00 грн. в т.ч. за податковим зобов`язанням в сумі 145 728,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 36 432,00 грн.

Вказане вище податкове повідомлення-рішення від 07.03.2018 № оскаржене ТОВ «Гарант-Ліфт Плюс» до Окружного адміністративного суду міста Києва, який своїм рішенням від 30.08.2019 у справі № 826/8933/18 визнав його протиправним та скасував. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2019 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.08.2019 у справі № 826/8933/18 залишено без змін.

Зокрема, Окружний адміністративний суд міста Києва у своєму рішенні від 30.08.2019 у справі № 826/8933/18 дійшов висновку, що взаємовідносини позивача (ТОВ «Гарант-Ліфт Плюс») з зазначеними вище контрагентом (ТОВ «БК «Профітван»), які на момент здійснення господарських операцій були належним чином зареєстровані як платники податку на додану вартість, оформлені договорами, які не були визнані в судовому порядку недійсними, а також підтверджені виданими контрагентами первинними документами, зокрема, податковими накладними, а тому позивачем (ТОВ «Гарант-Ліфт Плюс») були виконані передбачені законодавством вимоги для підтвердження права на податковий кредит.

За приписами частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що збільшення суми грошового зобов`язання за платежем - податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 309 713,00 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями - 206 475 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 103 238 грн. в розрізі донарахування по взаємовідносинам з контрагентом ТОВ «БК «Профітван» суми ПДВ у розмірі 145 728,33 грн. є неправомірним, а тому податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 31.05.2019 № 0105 підлягає визнанню протиправним та скасуванню в частині донарахування суми ПДВ у розмірі 145 728,33 грн. по взаємовідносинам із контрагентом ТОВ «БК «Профітван».

Щодо взаємовідносин ТОВ «Гарант-Ліфт Плюс» з ТОВ «Чілігріс» () суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження своїх доводів щодо неправомірності формування позивачем спірних сум податкової звітності контролюючий орган вказав на нереальність господарських операцій позивача з ТОВ «Чілігріс» () за вересень, жовтень 2017 року.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «Гарант-Ліфт Плюс» (Підрядник) та ТОВ «Чілігріс» (Субпідрядник) укладено договори підряду № 29/17П від 01.09.2017, № 30/17П від 02.10.2017, № 31/17П від 02.10.2017, № 32/17П від 02.10.2017.

ТОВ «Гарант-Ліфт Плюс» придбавались матеріали в ТОВ «Чілігріс» відповідно до рахунку-фактури № 101701 від 17.10.2017 (кронштейн з елементами кріплення, анкер хімічний, система двостороннього зв`язку, перетворювач частотний OVF20 CR).

ТОВ «Чілігріс» виписані на адресу ТОВ «Гарант-Ліфт Плюс» акти виконаних робіт (надання послуг), акти здачі прийняття робіт (надання послуг), акти приймання виконаних будівельних робіт, довідки про вартість виконаних будівельних робіт, видаткові/податкові накладні підписані зі сторони ТОВ «Чілігріс» директором Засухою Дмитром Сергійовичем (код НОМЕР_1 ).

ТОВ «Чілігріс» за період вересень, жовтень 2017 року декларації з податку на додану вартість не подавались та взаємовідносин із ТОВ «Гарант-Ліфт Плюс» не задекларовано.

Також, відповідно до інформаційної системи АІС «Облікова картка суб`єкта фіктивного підприємництва» по ТОВ «Чілігріс» () ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві внесено облікову картку суб`єкта фіктивного підприємництва за № 2058/8/26-57-21-04 від 06.11.2017 з ознакою фіктивності: зареєстровано (перереєстровано) та впроваджено фінансово-господарську діяльність без відома та згоди його засновників та призначених у законному порядку керівників.

Працівниками ОУ ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві відібрано 05.11.2017 пояснення у гр. Засухи Дмитра Сергійовича , 1986 р.н.

Згідно пояснення від 05.11.2017 гр. Засуха Дмитро Сергійович повідомив, що ТОВ «Чілігріс» () йому не відомо, відношення до фінансово-господарської діяльності ТОВ «Чілігріс» не мав, фінансово-господарські документи - не складав, де відбувалась державна реєстрація товариства - не відомо, розрахункові рахунки - не відкривав, документи податкової, реєстраційні документи до ДПІ, щодо діяльності товариства - не подавав.

Таким чином, вищенаведена інформація щодо контрагента ТОВ «Чілігріс» свідчить про неможливість вчинення господарських операцій з ТОВ «Гарант-Ліфт Плюс» у перевіряємому періоді.

Щодо взаємовідносин ТОВ «Гарант-Ліфт Плюс» з ТОВ «Спец-Альянс Груп» () суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження своїх доводів щодо неправомірності формування позивачем спірних сум податкової звітності контролюючий орган вказав на нереальність господарських операцій позивача з ТОВ «Спец-Альянс Груп» () за листопад 2017 року.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «Гарант-Ліфт Плюс» (Підрядник) та ТОВ «Спец-Альянс Груп» (Субпідрядник) укладено договір підряду № 36/17П від 12.10.2017.

ТОВ «Спец-Альянс Груп» виписані на адресу ТОВ «Гарант-Ліфт Плюс» акти приймання виконаних будівельних робіт (за формою КБ-2в), довідки про вартість виконаних будівельних робіт, податкові накладні підписані зі сторони ТОВ «Спец-Альянс Груп» директором ОСОБА_2 (код НОМЕР_2 ).

Також, відповідно до інформаційної системи АІС «Облікова картка суб`єкта фіктивного підприємництва» по ТОВ «Спец-Альянс Груп» () ОУ ГУ ДФС у Харківській області внесено облікову картку суб`єкта фіктивного підприємництва за № б/н від 14.05.2018 з ознакою фіктивності: зареєстровано (перереєстровано) та впроваджено фінансово-господарську діяльність без відома та згоди його засновників та призначених у законному порядку керівників.

Від СУ ФР ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві надійшов лист від 25.07.2018 вих. № 2986/10/26-55-23-01, відповідно до якого, в СУ ФР ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві перебуває кримінальне провадження за № 00000118 від 18.05.2018, в даному кримінальному провадженні допитаний директор ТОВ «Спец-Альянс Груп» () ОСОБА_2 , 1976 р.н.

Працівниками ОУ Київської ОДПІ м. Харкова було допитано 23.12.2017 гр. ОСОБА_2 .

Згідно протоколу допиту від 23.12.2017 гр. ОСОБА_2 повідомив, що йому не відомо що він є директором та засновником ТОВ «Спец-Альянс Груп», статутний фонд не вносив та не формував, банківських рахунків на ТОВ «Спец-Альянс Груп» - не відкривав, будь-яких документів, що стосується ведення фінансово-господарської діяльності ТОВ «Спец-Альянс Груп» не підписував, вид діяльності - не відомий, до діяльності підприємства - відношення не мав, документів пов`язаних з фінансово-господарською діяльністю - не підписував, довіреностей на ведення фінансово-господарської діяльності - не видавав, хто подавав податкову звітність - не відомо, договорів про електронні документи та заяви на отримання електронного підпису - не підписував, операції з розрахунковими рахунками - не здійснював, де знаходиться офіс та фінансово-господарські документи - не відомо, печатки ТОВ «Спец-Альянс Груп» - не отримував та де вони знаходяться невідомо, договорів, доповнень до договорів та інші документи пов`язані з фінансово-господарською діяльністю не укладав та не підписував і не доручав третім особам здійснювати дані дії.

Таким чином, вищенаведена інформація щодо контрагента ТОВ «Спец-Альянс Груп» свідчить про неможливість вчинення господарських операцій з ТОВ «Гарант-Ліфт Плюс» у перевіряємому періоді.

Стосовно протоколу допиту директора контрагента як підтвердження безтоварності господарських операцій між позивачем та ТОВ «Спец-Альянс Груп», суд зазначає, що наявність кримінального провадження не є беззаперечним аргументом для визнання операцій фіктивними, а лише свідчить про необхідність додаткової перевірки наявності чи відсутності дефектності наданих платником податків документів на підтвердження чи спростування відповідних фактів.

Водночас, слід зазначити, що правильність формування платником податків податкового кредиту вимагає наявності зв`язку витрат платника податків на придбання товарів з його господарською діяльністю, що полягає у намірі платника податку отримати користь від придбаних товарів. За відсутності ж останнього, відсутні підстави для зменшення бази оподаткування податком на додану вартість за рахунок податкового кредиту.

Статтею 42 Господарського кодексу України визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Обов`язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту первинними документами покладається на платника-замовника послуг (товарів, робіт), оскільки саме він виступає суб`єктом, який використовує при обчисленні кінцевої суми податку, що підлягає сплаті до бюджету, суму податкового кредиту ПДВ, визначену постачальником (виконавцем), та зменшує оподатковуваний доход на вартість товарів (робіт, послуг), визначену продавцем.

В свою чергу, мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку, які є формою здійснення господарської діяльності, то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатись вчиненою в межах господарської діяльності платника податку та лише за таких умов платник має право на врахування в податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.

Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети), є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

За результатом дослідження наданих позивачем первинних документів по взаємовідносинам із зазначеними вище підприємствами (ТОВ «Чілігріс», ТОВ «Спец-Альянс Груп») суд вважає, що вони не підтверджують реального виконання господарських операцій вказаними контрагентами позивача по укладених договорах, оскільки складені неналежним чином, не містять достатню інформацію відносно змісту та вартості господарських операцій, які були опосередковані складенням цих документів, та не дають змогу вважати, що господарські операції реально відбулися і тягнуть настання реальних правових наслідків.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи слід зазначити, що податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, які мають складатися за наслідками тієї чи іншої господарської операції. Однак критерієм зменшення бази оподаткування податку на прибуток та/або податку на додану вартість є можливість на підставі наявних документів зробити беззаперечний висновок про те, що витрати фактично понесені та спрямовані на отримання доходу.

Однак, надані позивачем первинні документи належним чином не підтверджують фактичність проведених господарських операцій між позивачем та його контрагентами (ТОВ «Чілігріс», ТОВ «Спец-Альянс Груп»).

В даному випадку, за спірними операціями з контрагентами лише оформлялися окремі первинні документи та податкові накладні без фактичного виконання обумовлених операцій, чим створювалась видимість (зовнішні ознаки) реального здійснення операцій та правомірності формування спірних сум податкових вигод, наслідком чого є отримання позивачем необґрунтованої податкової вигоди. Наведене, у свою чергу, вказує на юридичну дефектність первинних/облікових/ податкових документів.

Крім того, згідно усталеної практики Верховного Суду України, викладеної у постановах від 05 березня 2012 року № 21-421а11, від 01 грудня 2015 року № 21-1661а15, від 02 грудня 2015 року № 21-3849а15, а також у постановах Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 2а/0470/14206/12, від 04 червня 2020 року у справі №440/2019/19, від 17 вересня 2020 року у справі № 818/138/17 податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, підписані від імені осіб, які не брали участі у створенні та діяльності контрагентів платника податків-покупця, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум податку на додану вартість до податкового кредиту є безпідставним.

З огляду на зазначене, ТОВ «Гарант-Ліфт Плюс» взяло на себе ризик негативних наслідків у вигляді неможливості застосування податкової вигоди на підставі документів від спірних контрагентів (ТОВ «Чілігріс», ТОВ «Спец-Альянс Груп»), що не відповідає вимогам чинного законодавства. Нездійснення заходів з перевірки правоздатності контрагентів є ризиком самого платника, а тому, саме на нього покладаються негативні наслідки неналежної організації своєї господарської діяльності, зокрема у вигляді непідтвердження права на формування у податковому обліку податкового кредиту.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 21 січня 2020 року у справі № 826/6170/16.

Виходячи з вищенаведеного, надавши оцінку усім доказам, які є у справі, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд приходить до висновку, що в даному випадку позивачем не доведено наявності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов`язують можливість правомірного формування спірних сум податкових вигод що, відповідно, свідчить про відсутність у позивача підстав для формування податкового обліку за наслідками зазначених вище господарських операцій. Надані позивачем матеріали та наведені ним доводи не спростовують висновків акту перевірки, а тому при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень контролюючий орган діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

У відповідності до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

В даному випадку, з урахуванням вищенаведеного, відповідач як суб`єкт владних повноважень частково довів правомірність прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

У той же час, позивачем не надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги в розрізі контрагентів (ТОВ «Чілігріс», ТОВ «Спец-Альянс Груп»).

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

За приписами частин третьої та четвертої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Беручи до уваги вищевикладене, позивачу підлягають судові витрати пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 6, 72-77, 90, 139, 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант-Ліфт Плюс» (02094, м. Київ, бульвар Верховної Ради, 34, ) задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 31.05.2019 № 0105 в частині донарахування суми ПДВ у розмірі 145 728,33 грн. по взаємовідносинам із контрагентом ТОВ «БК «Профітван».

В решті податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 31.05.2019 № 0105 залишити без змін.

В задоволенні решти позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант-Ліфт Плюс» (02094, м. Київ, бульвар Верховної Ради, 34, ) відмовити.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант-Ліфт Плюс» (02094, м. Київ, бульвар Верховної Ради, 34, ) понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2185,92 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя В.П. Шулежко