Справа № 640/19317/20
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2021-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2021 року м. Київ № 640/19317/20

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Огурцов О.П., розглянувши, в порядку спрощеного провадження, адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Головного управління майна та ресурсів Міністерства оборони України
провизнання протиправним наказу від 06.08.2020 № 97 в частині пункту 6, поновлення на посаді,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління майна та ресурсів Міністерства оборони України про визнання протиправним наказу від 06.08.2020 № 97 в частині пункту 6, поновлення на посаді.

Відповідачем подано суду клопотання про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Міністерство оборони України та Генеральний штаб Збройних Сил України, оскільки Головне квартирно - експлуатаційне управління Збройних Сил України розформовано відповідно до директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 05.11.2019 № Д-322/1/10 дск, а отже, поновлення на посаді в установі, яку розформовано обумовлюватиме видання організаційно-розпорядчих документів, що належить до сфери управління Генерального штабу Збройних Сил України та Міністерства оборони України.

Позивач просить поновити його на посаді рівнозначній посаді заступника начальника Головного квартирно - експлуатаційного управління Збройних Сил України.

Таким чином, при вирішення питання щодо поновлення позивача мають враховуватися посади, які вже наявні та є рівнозначні посаді заступника начальника Головного квартирно - експлуатаційного управління Збройних Сил України, а не створюватися нова посада, з огляду на що суд дійшов висновку про відсутність підстав для залучення третіх осіб.

Відповідач проти позовних вимог заперечив надав суду письмові заперечення на адміністративний позов. Відповідач зазначив про те, що вимога про поновлення на посаді заступника начальника Головного квартирно - експлуатаційного управління Збройних Сил України (рівнозначній) з дати звільнення 06.08.2020 не узгоджується з фактичними обставинами, оскільки Головне квартирно - експлуатаційне управління Збройних Сил України розформовано відповідно до директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 05.11.2019 № Д-322/1/10 дск. Також відповідач зазначив про те, що у Головному управлінні КЕУ ЗСУ відсутня посада, яка рівнозначна посаді яку обіймав позивач, що підтверджується довідкою від 06.09.2019 № 303/7/1/734 про що позивача було належним чином повідомлено та запропоновано у Головному КЕУ ЗСУ посаду, яка є спорідненою до освіти та фахової діяльності позивача.

Водночас, відповідач посилався на встановлення рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.03.2020 у справі № 640/13913/19 ряду обставин.

Позивачем надано суду відповідь на відзив в якій зазначено про те, що він не був попереджений про наступне вивільнення, також, йому не було запропоновано будь-яку іншу посаду в цьому державному органі, а тому його право грубо порушено відповідачем, що стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Водночас позивач зазначив про те, що посилання відповідача у відзиві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №640/13913/19 висвітлено односторонньо, без врахування інших обставин справи, що мають істотне значення для вирішення зазначеної спору, а тому обставини, викладені в зазначеному рішенні, повинні оцінюватись при розгляді справи про поновлення на роботі в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

11.12.2017 начальником Головного квартирно - експлуатаційного управління Збройних Сил України на підставі заяви ОСОБА_1 видано наказ № 287 (по стройовій частині), відповідно до якого ОСОБА_1 вважається таким, що вибув у відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 11.12.2017 по 17.09.2020.

28.12.2017 начальником Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України складено лист попередження про наступне вивільнення заступника начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України державного службовця ОСОБА_1 , яким відповідно до вимог статей 32,40,42, 49-2 Кодексу законів про працю України у зв`язку з проведенням організаційних заходів згідно вимог спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 15.12.2017 № Д-322/1/19дск попереджено про скорочення посади з 01.03.2018 та запропоновано ОСОБА_1 посаду заступника начальника управління будівництва та придбання житла Головного управління. Також в зазначеному листі вказано про необхідність повідомити про прийняте рішення до 04.01.2018.

Листом від 10.01.2018 ОСОБА_1 у відповідь на лист попередження від 28.12.2017 повідомив, що відповідно до наказу від 11.12.2017 № 287 він перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 11.12.2017 до 17.09.2020 з огляду на що розгляд питання про скорочення посади та пропозиції йому іншої рівнозначної посади можливо розглянути після закінчення відповідної відпустки.

Листом від 16.01.2018 № 303/7/1/60 ОСОБА_1 повторно повідомлено про те, що у зв`язку з проведенням організаційних заходів згідно вимог спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 15.12.2017 № Д-322/1/19дск (обставини не залежні від Головного управління), посада заступника начальника Головного управління підлягає скорочено з 01.03.2018, з огляду на що, враховуючи вимоги статей 32, 40, 42, 49-2 Кодексу законів пре працю України, повторно запропоновано вакантну посаду заступника начальника Управління будівництва та придбання житла, або іншу вакантну посаду державної служби у Головному управлінні, а саме посаду провідного спеціаліста відділу планової та економічної роботи управління будівництва та придбання житла Головного управління.

ОСОБА_1 подана на ім`я ТВО начальника Головного управління майна та ресурсів ЗСУ заяву в якій викладено прохання у зв`язку з закінченням його відпустки по догляду за дитиною по досягненню нею 3-й річного віку ( достроково) і відповідно до частини третьої статті 179 Кодексу законів про працю України видати наказ про припинення відпустки і поновлення його на посаді «заступник начальника Головного управління» (рівнозначної посади в ГоловКЕУ) з 05.08.2020.

06.08.2020 тимчасово виконуючим обов`язки начальника Головного управління майна та ресурсів видано наказ № 97:

- пунктом 5 якого на підставі заяви ОСОБА_1 від 04.08.2020 (реєстраційний № 11011 від 06.08.2020), наказу начальника Головного квартирно - експлуатаційного управління Збройних Сил України (по стройовій частині) від 11.12.2017 № 287, ОСОБА_1 , який відповідно до наказу начальника Головного управління майна та ресурсів (по особовому складі державних службовців) від 08.07.2020 № 79, з 01.07.2020 тимчасово рахується у списках особового складу Головного управління майна та ресурсів відповідно до статті 18 Закону України "Про відпустки" та статті 179 Кодексу законів про працю України, наказано перервати відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 06.08.2020;

- пунктом 6 якого на підставі заяви ОСОБА_1 від 04.08.2020 (реєстраційний № 11011 від 06.08.2020), Закону України "Про державну службу", Кодексу законів про працю України ОСОБА_1 , заступнику начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України, відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" наказано припинити державну службу та відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України звільнити з роботи 06.08.2020.

Позивач не погоджуючись з пунктом 6 наказу від 06.08.2020 № 97 та вважаючи, що його маю бути поновлено на посаді заступника начальника Головного квартирно - експлуатаційного управління Збройних Сил України (рівнозначній) з дня його звільнення звернувся з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Спірні правовідносини мали місце в період з 28.12.2017 по 06.08.2020, а отже до них мають застосовуватись норми прав чинні на момент їх існування.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно зі статтею 51 Кодексу законів про працю України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою вказаної статті встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 40 Кодексу законів про працю України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42 1, частин першої, другої і третьої статті 49 2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Відповідно до частин першої та третьої статті 492 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Частиною шостою вказаної статті встановлено, що вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 5 Закону України "Про державну службу" правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Пунктом 1 частини першої статті 87 зазначеного Закону встановлено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Частиною третьою статті 87 Закону України "Про державну службу" встановлено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 11 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення. Суб`єкт призначення приймає рішення про припинення державної служби з підстав, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, у п`ятиденний строк з дня настання або встановлення відповідного факту.

Згідно з частиною п`ятою статті 87 зазначеного Закону наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки.

Отже, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. При цьому відповідний обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та за змістом частини третьої статті 492 Кодексу законів про працю України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2018 у справі № 800/538/17 (П/9901/310/18) (провадження № 11-431асі18).

При цьому не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період перебування працівника у відпустці.

Позивач займаючи посаду заступника начальника управління будівництва та придбання житла Головного управління відбув у відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 11.12.2017 по 17.09.2020 на підставі наказу від 11.12.2017 № 287.

Директивою Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 15.12.2017 №Д-322/1/19дск "Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2017-2018 роках" затверджено відповідний план заходів згідно з яким, зокрема, внесено зміни до штату Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України (місто Київ), що утримується за штатом №41/060-51, чисельністю 114 військовослужбовців та 101 працівник, щодо зміни посади начальника Головного управління з цивільної на військову, згідно з переліком змін до штату.

Оскільки позивач не є військовослужбовцем, 28.12.2017 йому направлено лист-попередження про наступне звільнення у зв`язку з проведенням організаційних заходів на виконання вказаної спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, статей 32, 40, 49-2 Кодексу законів про працю України, у якому запропоновано посаду заступника начальника управління будівництва та придбання житла Головного управління.

Листом від 10.01.2018 позивач повідомив про те, що розгляд питання про скорочення посади та пропозиція іншої рівнозначної посади можливі лише після закінчення його відпустки.

Зазначені факти сторонами визнаються.

Також, відповідач посилається на те, що листом від 16.01.2018 № 303/7/1/60 позивача повторно повідомлено про те, що у зв`язку з проведенням організаційних заходів згідно вимог спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 15.12.2017 № Д-322/1/19дск (обставини не залежні від Головного управління), посада заступника начальника Головного управління підлягає скороченню з 01.03.2018 та повторно запропоновано вакантну посаду заступника начальника Управління будівництва та придбання житла, або іншу вакантну посаду державної служби у Головному управлінні, а саме посаду провідного спеціаліста відділу планової та економічної роботи управління будівництва та придбання житла Головного управління.

Позивачем факт отримання вказаного листа заперечується. Відповідачем на підтвердження направлення вказаного листа надано суду копію конверту відправленого 26.02.2018, який повернувся без вручення адресату за закінченням встановленого терміну зберігання.

Таким чином відповідачем у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, а саме у зв`язку з внесенням на підставі директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 15.12.2017 №Д-322/1/19дск "Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2017-2018 роках", змін до штату Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України (місто Київ), в частині зміни посади начальника Головного управління з цивільної на військову, позивачу який обіймав відповідну посаду та не був військовослужбовцем запропоновано вакантну посаду заступника начальника Управління будівництва та придбання житла, або іншу вакантну посаду державної служби у Головному управлінні, а саме посаду провідного спеціаліста відділу планової та економічної роботи управління будівництва та придбання житла Головного управління.

Позивачем за результатами розгляду відповідної пропозиції відмови надано не було, а лише було листом від 10.01.2018 повідомлено про те, що розгляд питання про скорочення посади та пропозиція іншої рівнозначної посади можливі лише після закінчення його відпустки.

При цьому суд звертає увагу на те, що оскільки позивач перебував у тривалій відпустці по догляду за дитиною він дійсно був позбавлений можливості надати належну відповідь на пропозицію іншої рівнозначної посади, оскільки не мав можливості обійняти відповідну посаду та приступити до виконання обов`язків протягом тривалого часу.

Посилання відповідача на те, що ним було розцінено відповідний лист, як відмову не приймаються судом з огляду на те, що ним було направлено позивачу повторний лист від 16.01.2018 № 303/7/1/60, який позивачу, як підтверджується копією конверту наявною в матеріалах справи вручено не було. Докази на підтвердження вчинення відповідачем інших дій щодо повідомлення позивача про відповідний лист в матеріалах справи відсутні.

Крім того, суд звертає увагу на те, що за період з 2018 по 2020 рік ситуація з вакантними посадами, зокрема, у зв`язку з розформуванням Головного квартирно - експлуатаційного управління Збройних Сил України відповідно до директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 05.11.2019 № Д-322/1/10 дск, на яке відповідач сам і посилається, зазнала значних змін.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку про те, що відповідач повинен був запропонувати позивачу всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися протягом усього періоду та існували на день виходу позивача, а саме на 06.08.2020, з декретної відпустки, коли у останнього виникла реальна можливість щодо прийняття або надання відмови у прийнятті відповідної пропозиції.

Відповідачем доказів на підтвердження факту того, що ним було запропоновано позивачу вакантні посади, які позивач міг би обійняти станом на 06.08.2020 суду надано не було, як і не було зазначено про наявність відповідного факту.

Крім того, як вбачається з витягу з наказу від 06.08.2020 № 97, пунктом 5 вказаного наказу позивачу перервано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 06.08.2020 та пунктом 6 одразу відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" припинено державну службу та відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України звільнено з роботи 06.08.2020.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку про те, що відповідачем наказ від 06.08.2020 № 97 в частині пункту 6 видано з порушення вимог статті 492 Кодексу законів про працю України, а отже він є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 8 Конституції України та статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною першою статті 235 Кодексу законів про працю України встановлено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.01.2013 у справі «Волков проти України», звертаючи увагу на необхідність поновлення особи на посаді як спосіб відновлення порушених прав, зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

За змістом статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 № 475/97-ВР засіб юридичного захисту має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору вбачається, що засіб юридичного захисту має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору.

Нормами частини другої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права має бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Верховний Суд України у своєму рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З огляду на зазначене, враховуючи положення директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 15.12.2017 №Д-322/1/19дск "Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2017-2018 роках" та те, що Головне квартирно - експлуатаційне управління Збройних Сил України розформовано відповідно до директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 05.11.2019 № Д-322/1/10 дск, суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення позивача на посаді рівнозначній посаді заступника начальника Головного квартирно - експлуатаційного управління Збройних Сил України з дня звільнення - 06.08.2020

Відповідно до вимог пунктів 2 та 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України рішення підлягає негайному виконанню в частині присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць та в частині поновлення на посаді.

Керуючись статтями 241, 243-246, 262, 263, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління майна та ресурсів Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 6) про визнання протиправним наказу від 06.08.2020 № 97 в частині пункту 6, поновлення на посаді - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати пункт 6 наказу начальника Головного управління майна та ресурсів Міністерства оборони України (по особовому складу державних службовців) від 06.08.2020 № 97.

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді рівнозначній посаді заступника начальника Головного квартирно - експлуатаційного управління Збройних Сил України з дня звільнення - 06.08.2020.

4. Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді рівнозначній посаді заступника начальника Головного квартирно - експлуатаційного управління Збройних Сил України з дня звільнення - 06.08.2020.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 та пунктом 3 Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.П. Огурцов