Справа № 360/2346/21
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2021-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

04 червня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2346/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Свергун І.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

05.05.2021 на адресу Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (далі відповідач, УПФУ в м. Сєвєродонецьку), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення № 2154/2021 від 26.03.2021 про відмову у призначенні пенсії відповідно до пп. 1, 2 ст. 114 Закону Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на пільгових умовах за Списком №1 позивачу;

- зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового стажу роботу за списком №1 з 01.09.1986 по 30.08.1993 навчання за спеціальністю, роботу після навчання та службу в Армії, з 21.09.1993 по 15.04.1999 роботу гірником на шахті 71 «Індустріальна» та інших шахтах на підставі довідки з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ОК-5) позивачу;

- зобов`язати відповідача розглянути заяву від 19.03.2021 та призначити пенсію позивачу з 19.03.2021 з урахуванням ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці»;

- зобов`язати відповідача надати суду звіт про виконання судового рішення.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що 19.03.2021 позивачем була подана заява на призначення пенсії. У призначенні пенсії відмовлено через те, що за підрахунком відповідача загальний пільговий стаж за списком № 1 8 років 05 місяців 27днів, загальний страховий стаж - 21 рік 9 місяців 13 днів.

26.03.2021 відповідачем прийнято рішення № 2154/2021, яким позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV у зв`язку з відсутністю 10 років стажу на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці.

Позивач вважає рішення протиправним, оскільки в трудовій книжці позивача наявні відомості, що визначають право позивача на пенсію на пільгових умовах у періоди з 01.09.1986 по 27.01.1990, з 12.02.1999 по 13.05.1990, з 13.05.1990 по 23.12.1992, з 16.02.1993 по 02.03.1993, з 14.05.1993 по 30.08.1993, з 21.09.1993 по 15.04.1999 відповідно, не можна погодитись з твердженнями відповідача, що у такому випадку підтвердження спеціального трудового стажу має здійснюється уточнюючими довідками підприємства, установи, організації.

Інформація щодо зайнятості повний робочий день на посаді провідної професії з повним робочім днем під землею та про атестацію робочого місця є у трудовій книжці та у формі ОК-5 позивача, починаючи з 2004 року по листопад 2014 року включно.

Загальний стаж згідно трудової книжки складає на момент звернення 26 років 10 місяців, з них пільговий стаж позивача складає 26 років 7 місяців 24 дні, з яких 6 років 01 місяць 07 днів навчання за спеціальністю, робота після навчання та служба в Армії. 13 років 9 місяців 28 днів робота за провідною спеціальністю. Додатково зарахованих за кожний рік роботи на підземних роботах провідних професій по 3 місяці за рік 4 роки, 6 місяців 12 днів, що стало підставою для звернення позивача до суду.

Ухвалою суду від 11.05.2021 відкрито провадження у справі, визначено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

24.05.2021 відповідач на адресу суду надав відзив на позовну заяву (арк. спр. 53-56), в обґрунтування якого зазначив, що 19.03.2021 ОСОБА_1 ввернуся до управління із заявою про призначення пенсії по списку 1 відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням управління від 26.03.2021 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії по списку 1 відповідно ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відмова мотивована відсутністю у ОСОБА_2 необхідного загального (згідно даних управління загальний стаж складає - 21 років, 09 місяців, 18 днів) та пільгового стажу (згідно даних управління пільговий стаж складає - 08 років, 05 місяців, 27 днів, які враховані за період 07.11.2005 по 30.09.2014 року згідно даних реєстру застрахованих осіб).

Згідно наданих позивачем документів про стаж встановлено, що його пільговий стаж відповідно до записів трудової книжки та даних реєстру застрахованих осіб складає 08 років, 05 місяців, 27 днів.

Згідно трудової книжки неможливо зарахувати до пільгового стажу періоди роботи:

- з 12.02.1990 по 13.05.1990 та з 16.02.1993 по 02.03.1993 - підземним електрослюсарем з повним робочим днем під землею на шахтоуправлінні «Ровеньківське», оскільки у трудовій книжці відсутні відомості, передбачені п. 2.14 Інструкції №58. Зазначені неповні відомості вимагають наданні уточнюючої довідки щодо підтвердження пільгового стажу;

- з 14.05.1993 по 16.05.1993 - учнем гірника підземного з повним робочим днем під землею на шахтоуправлінні імені Фрунзе виробничого об`єднання «Ровенькиантрацит», з 17.05.1993 по 06.06.1993 - курси УКК на посаді гірничого робітника, з 16.03.1994 по 13.04.1994 - практика учня ГРОЗ на шахті №71 «Індустріальна», оскільки відповідно до листа Мінсоцзахисту від 05.11.1993 №02-82 періоди навчання робітників підземним професіям зараховується до пільгового стажу з додержанням певних умов: в кожному випадку при наявності запису в трудовій книжці про навчання підземним професіям адміністрація підприємства повинна на підставі первинних документів під вереджу вати тривалість роботи на підземних роботах; навчання має проходити протягом повного робочого дня; оплата праці зазначених працівників повинна здійснюватися за тарифними ставками, передбаченими для працівників відповідних професій. Оскільки у трудовій книжці позивача відсутня інформація про фактичну кількість відпрацьованого часу на підземних роботах, за якою тарифною ставкою проводилась оплата праці за час навчання на підземних роботах, необхідно надання уточнюючої довідки;

- з 07.06.1993 по 30.08.1993 - підземним гірником з повним робочим днем під землею на шахті імені Фрунзе виробничого об`єднання «Ровенькиантрацит», оскільки у трудовій книжці відсутні відомості, передбачені п.2.14 Інструкції №58. Зазначені неповні відомості вимагають наданні уточнюючої довідки щодо підтвердження пільгового стажу та відомостей про проведення атестації робочих місць на шахті;

- з 21.09.1993 по 15.03.1994 - гірником підземним з повним робочим днем під землею на шахті №71 «Індустріальна», оскільки у трудовій книжці відсутні відомості, передбачені п.2.14 Інструкції №58. Зазначені неповні відомості вимагають наданні уточнюючої довідки щодо підтвердження пільгового стажу та відомостей про проведення атестації робочих місць на шахті;

- з 14.04.1994 по 15.04.1999 - гірником підземним, гірником очисного вибою підземним, машиністом гірничовиймаючих машин з повним робочим днем під землею на шахті №71 «Індустріальна», оскільки у трудовій книжці відсутні відомості, передбачені п.2.14 Інструкції №58. Зазначені неповні відомості вимагають наданні уточнюючої довідки щодо підтвердження пільгового стажу та відомостей про проведення атестації робочих місць на шахті.

Стосовно зарахування до пільгового стажу періоду навчання у СПТУ №33 м. Ровеньки з 01.09.1986 по 27.01.1990, відповідач зазначив, що оскільки після закінчення професійно - технічного училища позивачем не підтверджено роботу повний робочих день на шахтоуправлінні «Ровеньківське» для її зарахування до пільгового стажу, то і зарахувати період навчання з 01.09.1986 по 27.01.1990 до пільгового стажу підстави відсутні.

Щодо вимоги про зарахування до пільгового стажу періоду проходження строкової військової служби 13.05.1990 по 23.12.1992 відповідач зазначив, оскільки трудова книжка не містить належного запису про проходження позивачем військової служби (відсутні посилання на накази про зарахування та відрахування з військової служби), а військовий квиток, який підтвердив факт проходження військової служби позивач не надав, відсутні підстави для зарахування до пільгового стажу періоду проходження військової служби.

Стосовно вимоги позивача про зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 01.09.1986 по 30.08.1993. У зазначений період позивач не працював безперервно повний робочий день на пільгових роботах по списку 1, тому відсутні підстави для зарахування зазначеного періоду до пільгового стажу.

Стосовно вимоги про зарахування по пільгового стажу періоду роботи з 21.09.1993 по 15.04.1999 на підставі довідки з державного реєстру застрахованих осіб. Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу (форми ОК-5), період роботи з 21.09.1993 по 15.04.1999 у відомостях відсутній, тому відсутні підстави для зарахування зазначеного періоду до пільгового стажу роботи.

Вимоги позивача про призначення йому управлінням пенсії за віком із зарахуванням певного стажу є незаконними, оскільки адміністративний суд не повноважний перебирати на себе дискреційні повноваження відповідача та здійснювати розрахунок страхового та пільгового стажу позивача, а також встановлювати його достатність для призначення пенсії за віком.

Також відповідач послався на відсутність підстав для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

На підставі викладеного відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою суду від 04.06.2021 відстрочено позивачу сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 КАС України, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносин.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , що підтверджується копіями паспорту громадянина України, довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера (арк. спр. 22-25).

Трудова книжка від 12.02.1990 НОМЕР_2 , видана на ім`я ОСОБА_1 , містить такі записи щодо спірних періодів роботи та навчання позивача:

№ 1 з 01.09.1986 по 27.01.1990 навчання в ПТУ № 33 м. Ровеньки;

Шахтоуправління «Ровеньківське»:

№ 3 від 12.02.1990 прийнято електрослюсарем підземним ІІІ розряду з повним робочим днем під землею;

№ 4 від 13.05.1990 звільнено в зв`язку з призовом до лав Радянської Армії;

№ 5 з 13.05.1990 по 23.12.1992 служба в лавах Радянської Армії;

Шахтоуправління «Ровеньківське»:

№ 6 від 16.02.1993 прийнято електрослюсарем підземним ІІІ розряду на дільницю КДУ1-2;

№ 7 від 02.03.1993 звільнено за власним бажанням;

Шахтоуправління імені Фрунзе виробничого об`єднання «Ровенькиантрацит»:

№ 10 від 14.05.1993 прийнято учнем гірника підземного І розряду з повним робочим днем під землею;

№ 11 від 17.05.1993 направлено на курси гірників підземних в Ровеньківський УКК;

№ 12 від 07.06.1993 переведено гірником підземним з повним робочим днем під землею;

№ 13 від 30.08.1993 звільнено за власним бажанням;

Шахта 71 «Індустрія»:

№ 14 від 21.09.1993 прийнято гірником підземним ІІ розряду з повним робочим днем під землею;

№ 15 з 16.03.1994 по 13.04.1994 практика учня ГРОЗ;

№ 16 від 01.02.1995 переведено гірником очисного вибою 5 розряду з повним робочим днем під землею;

№ 17 від 15.12.1998 переведено машиністом гірничовиймаючих машин 5 розряду з повним робочим днем під землею;

№ 18 від 15.04.1999 звільнено за власним бажанням (арк. спр. 4-7).

19.03.2021 ОСОБА_1 звернувся до УПФУ в м. Сєвєродонецьку з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (арк. спр. 37).

26.03.2021 УПФУ в м. Сєвєродонецьку прийнято рішення № 2154/2021 ( ОСОБА_1 ) про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №1 за заявою від 19.03.2021 у зв`язку з відсутністю на день звернення необхідного страхового та пільгового стажу. В обґрунтування оскарженого рішення відповідач послався на те, що згідно трудової книжки позивача та без надання уточнюючих довідок неможливо зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи:

з 14.05.1993 по 16.05.1993 - учень гірника підземного з повним робочим днем під землею на шахтоуправлінні ім. М.В. Фрунзе виробничого об єднання «Ровенькиантрацит»;

з 17.05.1093 по 06.06.1993 - курси УКК гірник,

з 16.03 1994 по 13.04.1994 - учень ГРОЗ на шахті 71 «Індустріальна».

Відповідно до листа Мінсоцзахисту від 05.11.1993 № 02-82 періоди навчання робітників підземним професіям зараховуються до пільгового стажу з додержанням певних умов:

а) в кожному випадку при наявності запису в трудовій книжні про навчання підземним професіям адміністрація підприємства повинна па підставі первинних документів підтверджувати тривалість роботи на підземних умовах (фактична кількість відпрацьованого часу в підземних умовах на підставі журналів обліку спусків-виїздів під землю);

б) навчання підземним професіям повинно т проходити на протязі повного робочого дня;

в) оплата прані зазначених робітників за час навчання професіям в підземних умовах повинна здійснюватися за тарифними станками, передбаченими для робітників відповідних професій, яким вони навчаються.

Оскільки в грудовій книжці ОСОБА_1 відсутня інформація про фактичну кількість відпрацьованого часу в підземних умовах, за якою тарифною ставкою проводилась оплата праці за час навчання в підземних умовах, відповідно тільки одна трудова книжка не може слугувати підтвердженням спеціального стажу за цей період, необхідна уточнююча довідка щодо підтвердження спеціального стажу.

з 07.06.1993 по 30.08.1993 гірник з повним робочим днем під землею на Шахтоуправлінні ім. М.В. Фрунзе виробничого об`єднання «Ровенькиантрацит», скільки в трудовій книжці відсутні відомості, передбачені пунктом 2.14. Інструкції № 58. Відсутні накази, видані за результатами атестації робочих місць, і мають відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення. Зазначені неповні записи в трудовій книжні вимагають надання уточнюючої довідки щодо підтвердження спеціального стажу та документів про атестацію робочих місць;

з 21.09.1993 по 15.03.1994 - гірник з повним робочим днем під землею на шахті 71 «Індустрільна», скільки в трудовій книжці відсутні відомості, передбачені пунктом 2.14. Інструкції № 58. Відсутні накази, видані за результатами атестації робочих місць, і мають відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення. Зазначені неповні записи в трудовій книжні вимагають надання уточнюючої довідки щодо підтвердження спеціального стажу та документів про атестацію робочих місць;

з 01.02.1995 по 14.12.1998 - гірник очисного вибою з повним робочим днем під землею на шахті 71 «Індустріальна», скільки в трудовій книжці відсутні відомості, передбачені пунктом 2.14. Інструкції № 58. Відсутні накази, видані за результатами атестації робочих місць, і мають відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення. Зазначені неповні записи в трудовій книжні вимагають надання уточнюючої довідки щодо підтвердження спеціального стажу та документів про атестацію робочих місць;

з 15.02.1995 по 15.04.1999 - машиніст гірновиймаючих машин з повним робочим днем під землею на шахті 71 «Індустріальна», скільки в трудовій книжці відсутні відомості, передбачені пунктом 2.14. Інструкції № 58. Відсутні накази, видані за результатами атестації робочих місць, і мають відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення. Зазначені неповні записи в трудовій книжні вимагають надання уточнюючої довідки щодо підтвердження спеціального стажу та документів про атестацію робочих місць.

До пільгового стажу можливо зарахувати період роботи згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування з 07.11.2005 по 21.01.2007 на ВП «Шахта №81 Київська» державного підприємства «Ровенькиантрацит», з 19.02.2007 по 29.12.2011 на ВП «Шахта імені Космонавтів» державного підприємства «Ровенькиантрацит», з 30.12.2011 по 21.02.2012, з 01.04.2012 по 26.07.2012 на ВП «Шахта імені Космонавтів» державного підприємства «Ровенькиантрацит», з 03.09.2012 по 10.09.2012 на ТОВ «Рапто», з 02.10.2012 по 10.06.2013 на Малому приватному підприємств: «ВКФ «Стронг», з 08.07.2013 по 30.09.2014 на ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» ВП «Шахтоуправління Ясенівське», що становить 8 років 05 місяців 27 днів.

Згідно наданих документів та даних в реєстрі застрахованих осіб страховий стаж ОСОБА_1 становить 21 рік 9 місяців 18 днів (арк. спр. 48-51).

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законами України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі Закон № 1788), Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058).

Відповідно до статті 5 Закону № 1058 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Статтею 8 Закону № 1058 передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону № 1058-IV).

Частиною третьою статті 24 Закону № 1058 визначено, що за кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону № 1058-IV).

Порядок звернення за призначенням пенсії, строки призначення та виплати пенсії, припинення та поновлення виплати пенсії передбачені статтями 44, 45, 49 Закону № 1058.

Статтею 44 Закону статті 24 Закону №1058-IV визначено, що:

- заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально (частина перша);

- заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку (частина друга);

- органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (частина третя).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно з частиною п`ятою статті 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Частиною першою статті 114 Закону № 1058 передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058 на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу, зокрема, з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 23 років у чоловіків і не менше 18 років у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону:

чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи;

жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.

Згідно з паспортом громадянина України, дата народження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто станом на 19.03.2021 (дата звернення з заявою про призначення пенсії) йому виповнилося 50 років.

Відтак, для набуття права на пенсію на пільгових умовах у віці 50 років необхідно мати не менше 10 років пільгового стажу та 25 роки страхового стажу.

Щодо наявності необхідного пільгового стажу тривалістю не менше 10 років, суд зазначає, що відповідачем обчислено пільговий стаж у 8 років 5 місяців 27 днів, страховий у 21 рік 9 місяців 18 днів, та не зараховано до пільгового стажу періоди навчання з 01.09.1986 по 27.01.1990, військової служби з 13.05.1990 по 23.12.1992, та роботи на Шахтоуправлінні «Ровеньківське» з 12.02.1990 по 13.05.1990, з 16.02.1993 по 02.03.1993, на Шахтоуправлінні імені Фрунзе виробничого об`єднання «Ровенькиантрацит» з 14.05.1993 по 30.08.1993, на Шахті 71 «Індустрія» з 21.09.1993 по 15.04.1999, тобто не зараховано 12 років 2 місяці 9 днів до пільгового стажу.

Надаючи правову оцінку доводам відповідача про неможливість зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 періодів роботи на Шахтоуправлінні «Ровеньківське» з 12.02.1990 по 13.05.1990 та з 16.02.1993 по 02.03.1993 в якості електрослюсаря підземного ІІІ розряду з повним робочим днем під землею; на Шахтоуправлінні імені Фрунзе виробничого об`єднання «Ровенькиантрацит» з 14.05.1993 по 30.08.1993 в якості учня гірника підземного І розряду з повним робочим днем під землею, гірника підземного з повним робочим днем під землею, проходження курсів гірників підземних в Ровеньківському УКК; на Шахті 71 «Індустрія» з 21.09.1993 по 15.04.1999 в якості гірника підземного ІІ розряду з повним робочим днем під землею, гірника очисного вибою 5 розряду з повним робочим днем під землею, машиніста гірничовиймаючих машин 5 розряду з повним робочим днем під землею, суд зазначає таке.

Як на підставу для відмови в зарахуванні до пільгового стажу вказаних періодів роботи відповідач посилається на те, що в трудовій книжці відсутній запис про роботу на пільгових умовах за списком № 1 та відсутні відомості про проведення атестації робочого місця.

Згідно з частиною першою статті 48 КЗпП України та статтею 62 Закону № 1788 основним документом про трудову діяльність працівника, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Як установлено судом, відповідно до записів трудової книжки позивача в період з 12.02.1990 по 13.05.1990, з 16.02.1993 по 02.03.1993, з 14.05.1993 по 30.08.1993, з 21.09.1993 по 15.04.1999 ОСОБА_1 проходив курси гірників підземних в Ровеньківському УКК та працював в якості електрослюсаря підземного ІІІ розряду з повним робочим днем під землею, учня гірника підземного І розряду з повним робочим днем під землею, гірника підземного з повним робочим днем під землею, гірника підземного ІІ розряду з повним робочим днем під землею, гірника очисного вибою 5 розряду з повним робочим днем під землею, машиніста гірничовиймаючих машин 5 розряду з повним робочим днем під землею.

Записи щодо спірного періоду у трудовій книжці проведено у відповідності до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального забезпечення України від 29.07.1993 № 58.

Судом відхиляються доводи відповідача про те, що записи трудової книжки не містять повної інформації про роботу на пільгових умовах та відсутні пільгові довідки, з огляду на таке.

Відповідно до пункту «д» частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до абзаців 1, 2 п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Як установлено судом, відповідно до записів трудової книжки позивача в спірний період ОСОБА_1 проходив курси гірників підземних в Ровеньківському УКК та працював в Шахтоуправлінні «Ровеньківське» в якості електрослюсаря підземного ІІІ розряду з повним робочим днем під землею; в Шахтоуправлінні імені Фрунзе виробничого об`єднання «Ровенькиантрацит» в якості учня гірника підземного І розряду з повним робочим днем під землею, гірника підземного з повним робочим днем під землею; на Шахті 71 «Індустрія» в якості гірника підземного ІІ розряду з повним робочим днем під землею, гірника очисного вибою 5 розряду з повним робочим днем під землею, машиніста гірничовиймаючих машин 5 розряду з повним робочим днем під землею.

Вищевказані посади, на яких ОСОБА_1 працював у спірний період, були передбачені: списком № 1, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173; списком № 1, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10; списком № 1, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162.

Таким чином, судом установлено, що в спірний період ОСОБА_1 працював в Шахтоуправлінні «Ровеньківське», в Шахтоуправлінні імені Фрунзе виробничого об`єднання «Ровенькиантрацит» та на Шахті 71 «Індустрія» на посадах, які дають йому право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1.

Записи у трудовій книжці проведено у відповідності до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального забезпечення України від 29.07.1993 № 58.

Суд зазначає, оскільки трудова книжка позивача містить всі необхідні відомості, що визначають право позивача на пенсію на пільгових умовах, тому підтвердження спеціального трудового стажу уточнюючими довідками є зайвим.

Таким чином, посилання відповідача на ту обставину, що записи трудової книжки не містять повної інформації про роботу на пільгових умовах та для підтвердження пільгового стажу необхідно надання уточнюючих довідок, передбачених п. 20 Порядку № 637, суд не бере до уваги, оскільки робота позивача, яка дає йому право на пільгове пенсійне забезпечення за списком № 1, у спірний період підтверджується записами в трудовій книжці.

Оцінюючи спірні правовідносини, суд бере до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Andrejeva v. Latvia» (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачів вимогам.

У справі «Будченко проти України» (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, ст. 14 Закону № 1788, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України», п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо). Суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до ст.14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Аналізуючи наведені положення законодавства, яке дає позивачу право на пенсію за віком на пільгових умовах суд зазначає, що відсутність у позивача первинних документів (як зазначає відповідач в оскарженому рішенні), що стало підставою для відмови позивачу у призначенні такої пенсії, не спростовує наявність у позивача пільгового стажу, що дає йому право на пенсію на пільгових умовах.

При цьому позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться записи про відповідний трудовий стаж із відомостями, які відповідають вимогам законодавства на підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Отже, позивач опинився в ситуації, що відповідно позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії та частини третьої статті 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Щодо посилання відповідача на відсутність атестації робочих місць суд зазначає таке.

Відповідно до п. 1 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами правці, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442 (набула чинності 21.08.1992) (далі Порядок № 442) атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Згідно приписів п. 3 Порядку № 442 атестація проводиться згідно з цим Порядком та методичними рекомендаціями щодо проведення атестації робочих місць за умовами праці, що затверджуються Мінсоцполітики і МОЗ.

Таким чином, проведення атестації робочих місць за умовами правці передбачена діючим законодавством України та проводиться згідно з Порядком № 442 та методичними рекомендаціями щодо проведення атестації робочих місць за умовами праці, що затверджуються Мінсоцполітики і МОЗ.

Відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінсоцполітики разом з МОЗ (п. 8 Порядку № 442).

Пунктом 10 Порядку № 442, окрім іншого, передбачено, що результати атестації використовуються при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Пунктом 4.1. Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 (далі Порядок № 383) передбачено, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.92, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації.

Згідно із пунктом 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 (приклади у додатках 1, 2).

Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.

Таким чином, довідка уточнюючого характеру може бути основним доказом підтвердження пільгового стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка або відсутні відповідні записи у трудовій книжці та в тих випадках, коли такий пільговий стаж виник до 21 серпня 1992 року. Після 21 серпня 1992 року основними документами, які підтверджують пільговий стаж в період роботи на відповідних посадах або за професіями, які включені до Списків, є трудова книжка та документи, що підтверджують проведення атестації робочих місць за умовами праці. При цьому, значення трудової книжки та результатів атестації як основних документів, що підтверджують пільговий стаж роботи, встановлено Законом №1788 (статті 13, 62), і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 4.5 Порядку № 383 якщо ж атестація з 21.08.92 не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21.08.97, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21.08.92 включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць ( 442-92-п ). У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку проведення атестації та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку проведення атестації відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Комплексний аналіз норм Закону № 1788 та Порядку проведення атестації дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту а статті 13 Закону № 1788-ХІІ є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку № 1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 10 вересня 2013 року, 25 листопада 2014 року та 17 березня 2015 року № 21-183а13, № 21-519а14, № 21-585а14 відповідно). Такого ж висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 31.01.2018 у справі К/9901/48/17.

Як встановлено судом, в трудовій книжці ОСОБА_1 відсутні записи про проведення атестації робочих місць позивача за умовами праці.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити таке.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком № 442 та Методичними рекомендаціями.

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Відтак, своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Проте, Верховний Суд України при ухваленні постанов від 10 вересня 2013 року у справі № 21-183а13, від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14, від 10 і 17 березня 2015 року у справах № 21-51а15, та № 21-585а14, від 14 квітня 2015 року у справі № 21-383а14, від 02 грудня 2015 року у справі № 21-1329а15, від 10 лютого 2016 року у справі № 21-5432а15 та від 12 квітня 2016 у справі № 21-6501а15 віддав перевагу найменш сприятливому для позивачів тлумаченню законодавства України.

Велика палата Верховного Суду у справі № 520/15025/16-а від 19.02.2020 сформулювала правовий висновок, згідно з яким особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту б статті 13 Закону № 1788-XII. Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Відтак Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 10 вересня 2013 року у справі № 21-183а13, від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14, від 10 й 17 березня 2015 року у справах № 21-51а15, та № 21-585а14, від 14 квітня 2015 року у справі № 21-383а14, від 02 грудня 2015 року у справі № 21-1329а15, від 10 лютого 2016 року у справі № 21-5432а15 та від 12 квітня 2016 у справі № 21-6501а15, щодо відсутності підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

З огляду на наведене суд вважає, що періоди роботи ОСОБА_1 з 12.02.1990 по 13.05.1990, з 16.02.1993 по 02.03.1993, з 14.05.1993 по 30.08.1993, з 21.09.1993 по 15.04.1999 повинні бути враховані до пільгового стажу позивача.

Також судом встановлено, що період навчання ОСОБА_1 з 01.09.1986 по 27.01.1990 в ПТУ № 33 м. Ровеньки не зараховано до пільгового.

Відповідно до частини першої статті 38 Закону України Про професійну (професійно-технічну) освіту час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Судом встановлено, що згідно з дипломом від 30.01.1990 серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 01.09.1986 вступив в СПТУ № 33 м. Ровеньки та 27.01.1990 закінчив повний курс СПТУ за професією електрослюсар підземний машиніст ГВМ; присвоєно кваліфікацію електрослюсар підземний машиніст ГВМ ІІІ розряду (арк. спр. 39).

Записами у трудовій книжці ОСОБА_1 також підтверджується факт проходження позивачем навчання у період з 01.09.1986 по 27.01.1990 та працевлаштування за набутою професією 12.02.1990, що у відповідності до вимог частини першої статті 38 Закону України Про професійну (професійно технічну) освіту є підставою для зарахування всього періоду навчання до пільгового стажу.

Таким чином, при призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідачем неправомірно було не зараховано до пільгового стажу період навчання в ПТУ № 33 м. Ровеньки з 01.09.1986 по 27.01.1990.

Щодо незарахування відповідачем періоду проходження військової служби з 13.05.1990 по 23.12.1992 до пільгового стажу, суд зазначає таке.

У відзиві на позов в обґрунтування незарахування періоду проходження позивачем військової служби до пільгового стажу відповідач послався на те, що ОСОБА_1 не надав військовий квиток.

Таке твердження відповідача суд вважає необґрунтованим та безпідставним, оскільки до заяви про призначення пенсії позивачем було додано військовий квиток, що підтверджується розпискою-повідомленням (арк. спр. 37 зв.).

Окрім того, військовий квиток ОСОБА_1 відповідачем було додано до відзиву разом з іншими документами (арк. спр. 40).

Так, згідно з військовим квитком НОМЕР_4 ОСОБА_1 проходив строкову військову службу в період з 13.05.1990 по 23.12.1992 (арк. спр. 40).

Відомості про проходження військової служби у цей період містяться також у трудовій книжці позивача, запис № 5.

Законодавство колишнього СРСР і чинне законодавство України передбачають зарахування періоду проходження військової служби до різних видів трудового стажу.

Так, статтею 56 Закону № 1788 передбачено, що у стаж роботи, що дає право на трудову пенсію, зараховується військова служба, незалежно від місця її проходження.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з положеннями частини першої статті 8 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Записами у трудовій книжці позивача підтверджується, що на момент призову на строкову військову службу ОСОБА_1 працював за професією, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах електрослюсарем підземним ІІІ розряду з повним робочим днем під землею, та звільнений саме у зв`язку з призовом на військову службу, тому період з 13.05.1990 по 23.12.1992 відповідач повинен був зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

У відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За таких обстави суд дійшов висновку, що рішення відповідача, яким не зараховано до пільгового стажу позивача періоди навчання з 01.09.1986 по 27.01.1990, періоди проходження строкової військової служби з 13.05.1990 по 23.12.1992, та періоди роботи позивача в Шахтоуправлінні «Ровеньківське» з 12.02.1990 по 13.05.1990, з 16.02.1993 по 02.03.1993, в Шахтоуправлінні імені Фрунзе виробничого об`єднання «Ровенькиантрацит» з 14.05.1993 по 30.08.1993, на Шахті 71 «Індустрія» з 21.09.1993 по 15.04.1999, та яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, було прийнято відповідачем з порушенням принципів, визначених ч. 2 ст. 2 КАС України.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права у вигляді зобов`язання відповідача:

- зарахувати до пільгового стажу роботу за списком №1 з 01.09.1986 по 30.08.1993 навчання за спеціальністю, роботу після навчання та службу в Армії, з 21.09.1993 по 15.04.1999 роботу гірником на шахті 71 «Індустріальна» та інших шахтах на підставі довідки з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ОК-5) позивачу;

- зобов`язання відповідача розглянути заяву від 19.03.2021 та призначити пенсію позивачу з 19.03.2021 з урахуванням ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці», суд зазначає таке.

По-перше, вимоги позивача щодо зарахування до пільгового стажу за списком №1 періодів роботи з 01.09.1986 по 30.08.1993 безперервно є необґрунтованими та безпідставними, оскільки судом встановлено, що у вказаний період позивач навчався з 01.09.1986 по 27.01.1990, проходив строкову військову службу з 13.05.1990 по 23.12.1992, та працював на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 у період з 12.02.1990 по 13.05.1990, з 16.02.1993 по 02.03.1993, з 14.05.1993 по 30.08.1993.

По-друге, відповідно до пунктів 2-4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язати утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною третьою статті 245 КАС України передбачено право суду у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, 8, частиною 2 статті 19, 22, 23 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене або обмежене.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) зазначено, що зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру.

Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісних вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішеннях по справах Клас та інші проти Німеччини, Фадєєва проти Росії, Єрузалем проти Австрії Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Оскільки в силу частини п`ятої статті 45 Закону № 1058 передбачено обов`язок органу Пенсійного фонду щодо прийняття відповідного рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунок) пенсії, суд вважає, що територіальний орган Пенсійного фонду має виключну компетенцію у питаннях призначення (перерахунку) пенсії. Отже, зазначене питання віднесено до дискреційних повноважень територіального органу Пенсійного фонду.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, зважаючи на обставини справи, суд встановив, що порушення прав позивача відбулося внаслідок прийняття відповідачем протиправного рішення від 26.03.2021 № 2154/2021 ( ОСОБА_1 ) про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії на пільгових умовах за списком № 1, тому належним способом захисту порушеного права в даному випадку є визнання протиправним та скасування рішення УПФУ в м. Сєвєродонецьку від 26.03.2021 № 2154/2021 ( ОСОБА_1 ) про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_2 та зобов`язання УПФУ в м. Сєвєродонецьку повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.03.2021 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до стажу на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 період навчання з 01.09.1986 по 27.01.1990 в СПТУ № 33 м. Ровеньки, період проходження строкової військової служби з 13.05.1990 по 23.12.1992, періоди роботи позивача з 12.02.1990 по 13.05.1990, з 16.02.1993 по 02.03.1993, в Шахтоуправлінні «Ровеньківське», з 14.05.1993 по 30.08.1993 в Шахтоуправлінні імені Фрунзе виробничого об`єднання «Ровенькиантрацит», з 21.09.1993 по 15.04.1999 на Шахті 71 «Індустрія», та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Решта позовних вимог задоволенню не підлягає з наведених вище підстав щодо неможливості перебирання судом дискреційних повноважень органу Пенсійного фонду України.

Також суд зауважує, що обрання такого способу захисту порушеного права позивача узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а, від 17.07.2018 у справі № 514/166/16-а, в яких, зокрема, зазначено, що ..Повідомляючи позивачу про відмову в призначенні пільгової пенсії, ПФУ діяло необґрунтовано. При цьому, суд не обраховує дійсний загальний та спеціальний стаж позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання ПФУ призначити пенсію позивачу за віком на пільгових умовах.

На підставі викладеного позовні вимоги належать до часткового задоволення.

Що стосується зави про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Положення статті 382 КАС України не є імперативними, тобто, передбачають право суду діяти на власний розсуд в залежності від обставин справи. Суд вважає, що за своїм змістом такі заходи контролю за виконанням судового рішення є додатковим засобом для спонукання суб`єкта владних повноважень до вчинення дій з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду у визначений чинним законодавством спосіб.

За таких обставин відсутня необхідність застосування положень статті 382 КАС України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Ухвалою суду від 04.06.2021 позивачу відстрочено сплату судового збору у розмірі 908,00 грн до ухвалення судового рішення в справі.

Відповідно до частини другої статті 133 КАС України визначено якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з частковим задоволенням позову суд вважає за необхідне розподілити судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог.

Керуючись статтями 2, 9, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) до управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (код за , Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, буд. 9) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 26.03.2021 № 2154/2021 ( ОСОБА_1 ) про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1.

Зобов`язати управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.03.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувавши до стажу на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 період навчання ОСОБА_1 з 01.09.1986 по 27.01.1990 в СПТУ № 33 м. Ровеньки, період проходження строкової військової служби з 13.05.1990 по 23.12.1992, періоди роботи ОСОБА_1 з 12.02.1990 по 13.05.1990, з 16.02.1993 по 02.03.1993 в Шахтоуправлінні «Ровеньківське», з 14.05.1993 по 30.08.1993 в Шахтоуправлінні імені Фрунзе виробничого об`єднання «Ровенькиантрацит», з 21.09.1993 по 15.04.1999 на Шахті 71 «Індустрія», та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області до Державного бюджету України судовий збір у сумі 605,33 грн (шістсот п`ять грн 33 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 до Державного бюджету України судовий збір у сумі 302,67 грн (триста дві грн 67 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Суддя І.О. Свергун