Справа № 560/2041/20
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2021-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/2041/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Гнап Д.Д.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

31 березня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Курка О. П. Гонтарука В. М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Черняк А.В.,

представників позивача - Підлісного О.В., Шпака А.П.

представника відповідача - Калужської Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги Головного Управління ДПС у Хмельницькій області та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного Управління ДПС у Хмельницькій області про скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2020 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, в якому просив скасувати:

- податкове повідомлення - рішення № від 18.02.2020 по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 44 656,77 грн. (в т.ч. 29711,18 грн. - за податковим зобов`язанням, 14885,59 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями);

- податкове повідомлення - рішення № від 18.02.2020 по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 3721,38 грн. (в т.ч. 2480,92 грн. - за податковим зобов`язанням, 1240,46 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями);

- податкове повідомлення - рішення № від 18.02.2020 по податку та зборам, в тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені в сумі 2319,36 грн. (в т.ч. 1242,00 грн. - за податковим зобов`язанням, 891,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями), 186,36 грн. - пеня);

- податкове повідомлення - рішення № від 18.02.2020 по податку та зборам, в тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені в сумі 192,77 грн. (в т.ч. 103,50 грн. - за податковим зобов`язанням, 74,25 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями), 15,02 грн. - пеня);

- податкове повідомлення - рішення № від 18.02.2020 по податку на додану вартість в сумі 5449,50 грн. (в т.ч. 3633,00 грн. - за податковим зобов`язанням, 1816,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями);

- податкове повідомлення - рішення № від 18.02.2020 по податку на додану вартість в сумі 2917,00 грн. відповідно до якого встановлено завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду;

- податкове повідомлення - рішення № від 18.02.2020 по податку на додану вартість в сумі 2941,17 грн. (штраф);

- податкове повідомлення - рішення № від 18.02.2020 на суму 170,00 грн. (штраф за не подання повідомлення за формою №20 ОПП по об`єктах, оподаткування);

- податкове повідомлення - рішення № від 18.02.2020 по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати на суму 510,00 грн. (штраф за не подання податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за формою 1-ДФ).

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 року позов задоволено частково.

Суд визнав протиправними та скасував податкові повідомлення - рішення № від 18.02.2020 по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в частині нарахування податку на доходи фізичних осіб на суму 20564,01 грн., № від 18.02.2020 по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування частині нарахування по військовому збору, що сплачується фізичними особами на суму 1713,66 грн., № від 18.02.2020 з податку на доходи фізичних осіб на суму 2319,36 грн., № від 18.02.2020 на суму 192,77 грн., № від 18.02.2020 по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати на суму 510,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог суд першої інстанції відмовив.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач та відповідач звернулись до суду з апеляційними скаргами.

Позивач, заперечуючи проти рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, в апеляційній скарзі просив суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в апеляційній скарзі, заперечуючи проти позову в частині задоволених позовних вимог, просив скасувати оскаржуване рішення у відповідній частині, прийнявши нову постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Свої вимоги апелянти обґрунтовують тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Крім того, в апеляційній скарзі відповідач просив здійснити заміну Головного управління ДПС в Хмельницькій області його правонаступником.

Відповідно до ч.1 ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

За приписами ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року №893 "Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби" (далі - Постанова № 893) вирішено ліквідувати, як юридичні особи публічного права, територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком, до якого у тому числі, включено Головне управління ДПС у Вінницькій області.

Абзацом 3 п. 2 Постанови №893 установлено, що територіальні органи ДПС України, що ліквідуються відповідно до п.1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення ДПС України територіальних органів згідно з абз. 4 п. 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається ДПС України після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи ДПС України, що будуть утворені згідно з абз. 4 п. 3 цієї постанови, як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структур, штатних розписів, та заповненням 30% вакансій.

В абзаці 4 п. 2 Постанови №893 закріплено, що права та обов`язки територіальних органів ДПС України, що ліквідуються відповідно до п. 1 цієї постанови, переходять до ДПС України та її територіальних органів.

Наказом ДПС України від 30.09.2020 року №529 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" вирішено утворити як відокремлені підрозділи ДПС України територіальні органи за переліком згідно з додатком, до якого, зокрема, включено Головне управління ДПС у Вінницькій області.

Наказом ДПС України від 24.12.2020 року №755 "Про початок забезпечення здійснення територіальними органами ДПС повноважень та функцій" розпочато з 01.01.2021 здійснення територіальними органами ДПС України, утвореними як її відокремлені підрозділи, повноважень і функцій територіальних органів ДПС України, що ліквідуються відповідно до п. 1 Постанови №893.

Таким чином, з 01.01.2021 року всі права та обов`язки Головного управління ДПС в Хмельницькій області () перейшли до його правонаступника - Головного управління ДПС в Хмельницькій області, як відокремленого підрозділу ДПС (код ЄДРПОУ ВП 44070171).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити клопотання відповідача та замінити Головне управління ДПС в Хмельницькій області () його правонаступником - Головним управлінням ДПС в Хмельницькій області, відокремленим підрозділом ДПС (код ЄДРПОУ ВП 44070171).

Сторонами були подані письмові відзиві на апеляційні скарги, в яких викладені обопільні заперечення проти доводів, викладених в апеляційних скаргах.

В судовому засіданні представники позивача вимоги апеляційної скарги підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити, відзначивши про незгоду з доводами податкового органу, що викладені в апеляційній скарзі останнього.

Представник відповідача доводи апеляційної скарги також підтримав та просив її задовольнити, відмовивши в задоволенні апеляційної скарги позивача.

Вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг з огляду на таке.

З матеріалів справи встановлено, що Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області проведено документальну планову невиїзну перевірку ОСОБА_1 , щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2018.

За результатами перевірки складено акт №0081/22-01-33-03/ НОМЕР_1 від 22.01.2020, відповідно до висновків якого перевіркою встановлено, зокрема, порушення вимог:

- п. 44.1 ст. 44, п. 177.2, п.п. 177.4.1, п.п. 177.4.5, п.п. 17.4.6 п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб що сплачується за результатами річного декларування на суму 29771,18 грн., в тому числі в 2017р. - 8804,80 грн., в 2018р. - 20966,38 грн.;

- п. 16-1 підрозділу 10 «Інші перехідні положення», п. 177.2, п.п. 177.4.1, п.п. 177.4.5, п.п. 17.4.6 п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податкових зобов`язань з військового збору від здійснення підприємницької діяльності в розмірі 2480,92 грн., в тому числі за 2017 рік - 733,73 грн., за 2018 рік - 1747,19 грн.;

- пп. 170.1.2 п. 170.1 ст. 170, пп. а п. 176.2 ст.176 Податкового кодексу України, а саме підприємцем, як податковим агентом, не утримано та не перераховано до бюджету суми податку на доходи з фізичних осіб із сум орендної плати автомобільного транспорту, всього в розмірі 1242,00 грн., в тому числі 2017р. - 648,00 грн., 2018р. - 594,00 грн.;

- п. 16-1 підрозділу 10 «Інші перехідні положення», п.п. 170.1.2 п. 170.1 ст. 170, пп. а п. 176.2 ст.176 Податкового кодексу України підприємцем, як податковим агентом, не утримано та не перераховано до бюджету суми військового збору із сум орендної плати автомобільного транспорту, всього в розмірі 103,50 грн., в тому числі 2017р. - 54,00 грн., 2018р. - 49,50 грн.;

- п.п. «г» п. 198.5 ст. 198, абз «в» п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, занижено суму ПДВ, що підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет в сумі 3633 грн., в тому числі: в червні 2017р. - 667 грн., в вересні 2017р. - 2849 грн., в грудні 2017р.- 117 грн. та завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за грудень 2018 року в розмірі 2917 грн.;

- п. 201.1 ст. 201, аб.17 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України № 2755-VІ від 02.12.2010 (зі змінами та доповненнями), п.11 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 31 грудня 2015 року N 1307, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 січня 2016 р. за N 137/28267, платником в Єдиному реєстрі податкових накладних не зареєстровано податкові накладні на суму 5882,33 грн., в тому числі за серпень 2017 року на суму 2965,66 грн., за грудень 2018 року на суму 2916,67 грн.;

- п. 63.3 ст. 63, п. 22.1 ст. 22 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755- VI із змінами і доповненнями, п. 8.4 р. VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затверджений наказом Міністерства фінансів України 09 грудня 2011 року №1588 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 22 квітня 2014 року №462), зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14 травня 2014 р. за №503/25280 (далі - Порядок), а саме не подано до ГУ ДПС у Хмельницькій області повідомлення за формою №20-ОПП про об`єкти, через які провадилась підприємницька діяльність;

- п.п.16.1.2 п.16.1 ст.16, п.п. «а» п 176.1 ст. 176, п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, п.1 Порядку ведення книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.13р. № 481 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.10.2013р. за №1686/24218, а саме для перевірки не надано книгу обліку доходів і витрат;

- п.3.1, п.3.2., п.3.3., 3.4 Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015р. №4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2015р. №111/26556 та підпункту „б пункту 176.2 статті 176 розділу IV Податкового кодексу України, підприємцем не подано до податкового органу податкові розрахунки (форма 1ДФ) за I-IV квартали 2017року, I- IV квартали 2018 року.

На підставі висновків акту перевірки Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області було прийнято, зокрема:

- податкове повідомлення - рішення № від 18.02.2020 по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 44 656,77 грн. (в т.ч. 29711,18 грн. - за податковим зобов`язанням, 14885,59 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями);

- податкове повідомлення - рішення № від 18.02.2020 по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 3721,38 грн. (в т.ч. 2480,92 грн. - за податковим зобов`язанням, 1240,46 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями);

- податкове повідомлення - рішення № від 18.02.2020 по податку та зборам, в тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені в сумі 2319,36 грн. (в т.ч. 1242,00 грн. - за податковим зобов`язанням, 891,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями), 186,36 грн. - пеня);

- податкове повідомлення - рішення № від 18.02.2020 по податку та зборам, в тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені в сумі 192,77 грн. (в т.ч. 103,50 грн. - за податковим зобов`язанням, 74,25 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями), 15,02 грн. - пеня);

- податкове повідомлення - рішення № від 18.02.2020 по податку на додану вартість в сумі 5449,50 грн. (в т.ч. 3633,00 грн. - за податковим зобов`язанням, 1816,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями);

- податкове повідомлення - рішення № від 18.02.2020 по податку на додану вартість в сумі 2917,00 грн. відповідно до якого встановлено завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду;

- податкове повідомлення - рішення № від 18.02.2020 по податку на додану вартість в сумі 2941,17 грн. (штраф);

- податкове повідомлення - рішення № від 18.02.2020 на суму 170,00 грн. (штраф за не подання повідомлення за формою №20 ОПП по об`єктах, оподаткування);

- податкове повідомлення - рішення № від 18.02.2020 по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати на суму 510,00 грн. (штраф за не подання податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за формою 1-ДФ);

Позивач, вважаючи, що прийняті відповідачем рішення підлягають скасуванню, звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку даним правовідносинам, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та надаючи оцінку доводам апеляційних скарг, виходить з наступного.

Щодо завищення позивачем витрат за 2018 рік на суму 14583,33 грн., в результаті віднесення до складу витрат пального у грудні 2018 року, після закінчення дії договорів оренди, що в подальшому стало підставою для донарахування податку на доходи фізичних осіб на суму 3937,50 грн., військового збору на суму 328,13 грн., податку на додану вартість на суму зменшення від`ємного значення 2917 грн. та штрафних санкцій на суму 1458,34 грн., суд апеляційної інстанції відзначає таке.

За змістом норм пп. 134.1.1. ст. 134 Податкового кодексу України (далі - ПК України, у редакції, чинній починаючи з 1 січня 2015 року), об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування і збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Відповідно до абз. 1 і 2 п. 44.1, абз. 1 п. 44.2 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Зокрема, для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття у фінансовій звітності регулюється Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку №16 «Витрати», що затверджено наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318.

Згідно з п.п. 5 - 8 цього Положення (стандарту) витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.

Витратами звітного періоду вказане Положення визначає або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Як встановлено з матеріалів справи, в ході проведення перевірки позивача посадовими особами відповідача встановлений факт заниження суми чистого оподатковуваного доходу в сумі 165395,47 грн., в тому числі, за 2017 рік в сумі 48915,56 грн. та за 2018 рік в сумі 116479,91 грн. за рахунок завищення вартості документально підтверджених витрат шляхом віднесення до складу витрат 2018 року вартості понесених витрат на оплату пального у грудні 2018 року в сумі 14583,33 грн.

Як встановлено з матеріалів справи у відповідності до інформації Регіонального сервісного центру МВС у Хмельницькій області транспортні засоби, які використовуються позивачем у господарській діяльності не перебувають у його власності.

На спростування висновків податкового органу, позивачем було надано договори оренди автомобілів, укладені 01.12.2015 року між ОСОБА_2 та позивачем на строк до 01.12.2018 року (а.р. 134,135), де сторони, окрім іншого, погодили (п. 14 договору) терміни оренди транспортних засобів, а саме до 01.12.2018 року.

Суд першої інстанції, з`ясувавши факт нотаріального посвідчення вказаних договорів оренди, дійшов висновку, що оскільки можливість пролонгації умовами договору передбачена не була, а будь яких доказів її здійснення суду не надано, доводи позивача про автоматичну пролонгацію договорів оренди є безпідставними та такими, що не грунтуються на нормах чинного законодавства.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки позивач в даному випадку, відзначаючи про продовження використання транспортних засобів на умовах вищевказаних договорів оренди від 01.12.2015 року в подальшій своїй діяльності, жодних доказів здійснення вказаного саме на укладених з ОСОБА_2 договорів оренди транспортних засобів не надав.

При цьому, сам факт придбання вказаного пального ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції не заперечується, але під сумнів ставиться факт використання придбаного пального позивачем у власній господарській діяльності.

Статтею 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Зміна або розірвання договору вчинюється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. (ст. 654 ЦК України)

Таким чином, відповідно до приписів ЦК України строк договору є його істотною умовою, а зміна договору вчинюється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, враховуючи зазначене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення № від 18.02.2020 в частині донарахування податку на доходи фізичних осіб на суму 3937,50 грн., є правомірним та скасуванню не підлягає. При цьому, здійснений аналіз обставин справи в призмі норм податкового та цивільного законодавства, дає підстави судовій колегії дійти висновку також про правомірність прийняття податковим органом податкового повідомлення-рішення форми «Р» № від 18.02.2020 в частині нарахування військового збору на загальну суму 328,13 грн., податкового повідомлення-рішення форми «В4» № від 18.02.2020 з податку на додану вартість на суму зменшення від`ємного значення на суму 2917 грн. та штрафних санкції на суму 1458,34 грн., визначені податковим повідомленням-рішенням № , оскільки підставою формування останніх є саме факт недоводення позивачем правомірності віднесення до витрат 2018 року витрат на пальне по договорам оренди, які припинили свою дію.

Щодо висновків суду першої інстанції в частині завищення позивачем витрат фізичної особи підприємця на 78480,51 грн. у зв`язку з віднесенням до складу витрат, пов`язаних з утриманням основних засобів подвійного призначення, а саме запасних частин, мастил, гальмівної рідини, антифризу, суд апеляційної інстанції відзначає наступне.

В даному випадку спірним є питання включення позивачем до складу витрат, витрати на ремонт та обслуговування орендованих автомобілів, оскільки останні мають статус основних засобів подвійного призначення.

Так, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видами діяльності позивача є, зокрема: Код КВЕД 49.41 Вантажний автомобільний транспорт.

Позивач, відповідно до умов договорів від 01.12.2015 року, був орендарем двох автомобілів марки Мерседес-Бенц, а саме автомобіля вантажопасажирського та фургона малотонажного, задля утримання яких позивачем були придбані та оплачені у ТОВ «Автоклад», ТОВ «АТЛ-автосервіс», «ТОВ «Епіцентр К» запасні частини на автомобілі (гальмівні колодки, акумулятор, ремень, хомут, автошини, тяга рульова, антифриз та ін.), що підтверджується дослідженими під час перевірки (зауважень немає) та відображеними в акті перевірки відомостями.

Загальна сума витрат, понесених позивачем на придбання запасних частин для транспортних засобів, становила 78480,51 грн.

Перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, міститься в пункті 177.4. статті 177 ПК України, а згідно з підпунктом 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Зазначені у пп. 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 ПК України підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів.

Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).

Отже, фізична особа-підприємець, яка перебуває на загальній системі оподаткування, вправі відносити до складу витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, вартість матеріалів, комплектуючих виробів, запасних частин та інших матеріалів, а також витрати на проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних

Суд першої інстанції в ході здійсненого аналізу приписів податкового кодексу дійшов висновку, що транспортні засоби, які позивач використовує у своїй господарській діяльності, безумовно належать до основних засобів, які не мають ознак подвійного призначення.

При цьому, доводи апеляційної скарги відповідача не містять будь-яких належних та достатніх доводів в підтвердження факту будь-якого подвійного використання позивачем відповідних транспортних засобів та відповідно не спростують висновків суду першої інстанції з даного питання.

Окрім цього, в ході апеляційного перегляду даної справи також доведений факт оренди транспортних засобів позивачем саме як фізичною особою-підприємцем задля використання в підприємницькій діяльності, що не заперечує відповідач.

Отже, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність висновку контролюючого органу щодо неправомірності дій позивача при віднесенні до витрат, витрати, пов`язані із придбанням запасних частин на суму 78480,51 грн.

Разом з тим, враховуючи вище здійснений аналіз встановлених обставин справи, судова колегія погоджується також з висновком суду першої інстанції щодо протиправності включення позивачем до складу описаних витрат також витрат на придбання рідини охолоджуючої в грудні 2018 року на суму 2317,5 грн., оскільки як встановлено, вищевказаний факт мав місце за межами дії договорів оренди транспортних засобів, а її використання в господарській діяльності позивача не підтверджено.

Тому, в цій частині висновки податкового органу про завищення витрат є правильними, а податкові повідомлення-рішення № в частині нарахування податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб на суму 625,73 грн. та № в частині нарахування військового збору на суму 52,19 грн. правомірними.

У зв`язку з вищевикладеним, податкове повідомлення-рішення № від 18.02.2020 в частині донарахування податку на доходи фізичних осіб на суму 20564.01 грн та податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 18.02.2020 в частині нарахування військового збору на загальну суму 1713.66 грн. є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо вірності висновків відповідача про завищення витрат позивачем на суму 72331,63 грн. у зв`язку з віднесенням до складу витрат витрати на придбання основних засобів, судова колегія відзначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечувалось сторонами, позивачем 04.11.2017 року було придбано у ТОВ "Розетка UA" ноутбук LENOVO на суму (без ПДВ) 6665,83 грн., 1208.2017 року у ТОВ "Епіцентр К" було придбано телевізор LED 40 SAMSUNG UE 40J5200 на суму (без ПДВ) 13165,80 грн. та верстат фальцепрокатний LD4C (без ПДВ) на суму 52500 грн. у ТОВ "Стан-комплект".

В подальшому, позивачем суму, витрачену на придбання основних засобів було віднесено позивачем до складу витрат відповідного звітного періоду. Зазначене не заперечувалось позивачем та є підтверджим банківськими виписками, відповідно до яких сума понесених витрат на оплату придбаних ТМЦ, співпадає із сумою витрат, зазначеною в декларації, видатковими накладними, податковою декларацією про майновий стан та доходи.

Судом першої інстанції встановлено, що матеріали справи мстять відомості по амортизації основних засобів, в яких зазначено дату введення в експлуатацію основних засобів, а саме телевізора LED 40 SAMSUNG UE40J5200 з 12.08.2017 року, ноутбука LENOVO з 06.11.2017 року. При цьому, на кінець звітного періоду 2017 року позивачем визначено амортизаційну вартість в сумі 983,82 грн. У 2018 році позивачем визначено амортизаційну вартість по зазначених ТМЦ в суму 2628,24 грн.

Відповідно до вимог пп.1 п. З Розділу IV Інструкції щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 02.10.2015 оку №859 р., та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 26.10.2015 року за №1298/27743, передбачено, що сума амортизаційних відрахувань, розрахованих відповідно до підпунктів 177.4.6 - 177.4.9 пункту 177.4 статті 177 ПКУ зазначається у графі 8 розділу 1 додатку Ф2 «Доходи від провадження господарської діяльності»

При цьому, позивачем у графі 8 «амортизаційні відрахування» не відображено суму нарахованих амортизаційних відрахувань за 2017 рік в сумі 983,82 грн., як зазначено у відомостях по амортизації, що долучені до матеріалів справи, та за 2018 рік в сумі 2628,24 грн.

Крім того, відповідно до вимог пп. 85.2 ст. 85 ПКУ передбачено, що платник податків зобов`язаний надати посадовим особам контролюючого органу повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Відповідно до вимог п. 44,6 ст. 44 ПКУ передбачено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, встановлені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті, платник податків не надає посадовим особам документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Оскільки відомості по амортизації не надавалися під час перевірки, суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість розгляду останніх як належних і допустимих доказів у справі, хоча останні були надані позивачем в ході судового розгляду справи.

Крім того, позивачем не надано до матеріалів справи та до перевірки накази, відповідно до якого визначено введення в експлуатацію основних засобів, та відповідно визначено ліквідаційну вартість та термін за який проводиться амортизація.

Таким чином, ні у суду першої інстанції, ні у суду апеляційної інстанції не має можливості самостійно визначити суму, яка могла б бути включена до складу витрат.

При цьому, судова колегія звертає увагу на безпідставність та необгрунтованість доводів позивача з даного питання, оскільки останні являють собою виключно довільне трактування норм чинного податкового законодавства на власну користь та цитування рішення суду першої інстанції, що є предметом оскарження у межах даної справи.

Отже, вказані обставин у своїй сукупності свідчать про обгрунтованість висновку суду першої інстанції щодо правомірності податкового повідомлення-рішення № з податку на доходи фізичних осіб на суму 19529,53 грн., податкового повідомлення-рішення № з військового збору на суму 1627,44 грн.

Надаючи оцінку доводам апелянта про використання в підприємницькій діяльності телевізора LED 40 SAMSUNG UE 40J5200 як пристрою для відтворення презентацій та монітору для відео спостереження, судова колегія відзначає, що останні в повному обсязі дублюють доводи, що наведені в позовній заяві та не містять будь-яких аргументів, які б не були оцінені судом першої інстанції. При цьому, апелянтом не усунуто зауваження суду з приводу відсутності будь-яких доказів використання в підприємницькій діяльності телевізора LED 40 SAMSUNG UE 40J5200 як пристрою для відтворення презентацій та монітору для відео спостереження.

Враховуючи зазначене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності податкового повідомлення-рішення форми "Р" № з податку на додану вартість на суму 4449 грн. та штрафні санкції на суму 1482,83, визначені податковим повідомленням-рішенням форми "ПН" № .

Ще одним порушенням, зафіксованим в акті перевірки, яке стало підставою для прийняття податкових повідомлень рішень № та № від 18.02.2020 р., є неутримання і неперерахування до бюджету суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору із орендної плати за автомобільний транспорт.

Підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Абзацом "є" підпункту 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України зазначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору.

Відповідно до підпункту 164.2.2. пункту 164.2. статті 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору.

Платниками податку на доходи фізичних осіб відповідно до підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела походження в Україні, так і іноземні доходи.

Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 цього Кодексу податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом.

Отже, для нарахування вказаного виду податку податковим агентом необхідна персоніфікація отриманого доходу, тобто одержання доходу безпосередньо конкретним платником податку. З аналізу вказаних правових норм слідує, що додаткове благо повинно бути пов`язано із конкретною фізичною особою - платником податків, створювати певні вигоди для такої особи, надаватися податковим агентом та бути виражене у формі коштів, матеріальних або нематеріальних цінностях, послугах чи інших видах доходу.

Аналогічна правова позиція визначена в постанові Верховного суду від 10 червня 2019 № 808/3611/16

Судом встановлено, що згідно умов п. 4 договорів оренди автомобілів від 01 грудня 2015 року, укладених між позивачем (орендарем) та ОСОБА_2 (орендодавцем), сторони домовилися встановити щомісячну орендну плату 150 грн.

При цьому, як стверджує позивач та не заперечує відповідач орендна плата орендодавцю не нараховувалася та не сплачувалася.

Враховуючи те, що в межах даної справи податковим органом не встановлено нарахування позивачем сум доходу у вигляді додаткового блага (чи включення таких сум до загального місячного (річного) доходу як інший дохід) по орендній платі, то об`єкт оподаткування та база оподаткування податком на доходи фізичних осіб, а відповідно й військовим збором, відсутні, а тому податкові повідомлення-рішення № та № від 18.02.2020 про нарахування податку з доходів фізичних осіб на суму 2319,36 грн. та військового збору на суму 192, 77 грн. підлягали до скасування.

З цієї підстави підлягає також скасуванню податкове повідомлення-рішення № від 18.02.2020 на суму штрафу 510 грн, так як відповідно до п.п. "б" п. 176.2. ст. 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Оскільки позивач не нараховував доходи громадянину ОСОБА_2 , то відповідно і не мав обов`язку відображати їх у податковій звітності.

Підставою для винесення податкового повідомлення-рішення № від 18.02.2020 стало встановлення податковим органом факту, що платником податків не було подано повідомлення за формою №20-ОПП на всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, а саме орендовані автомобілі.

Відповідно п. 63.3 ст. 63 ПК України, платник податків зобов`язаний повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з розділом VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 22.04.2014 №462) (далі Порядок), шляхом подання повідомлення за формою №20-ОПП.

Відповідно до Порядку повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою N20-01111 подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків.

Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом ПК України.

В ході судового розгляду представником позивача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження подачі до контролюючого органу повідомлення за формою №20-ОПП на всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, а саме: орендовані автомобілі марки Mersedes-Benz, моделі 207 та моделі Vito, які використовувалися ним у підприємницькій діяльності і пов`язані з оподаткування.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що контролюючий орган правомірно зробив висновок, що позивачем в порушення п. 63.3 ст. 63 ПК України не повідомлено за формою № 20-ОПП про об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, а тому податкове повідомлення-рішення № від 18.02.2020 є правомірним, відповідно, в задоволенні позову про визнання його протиправним та скасування відмовлено.

Згідно п.п. "в" п. 200.4. ст. 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Позивачем визнається порушення щодо відображення в рядку 16 "від`ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного (звітного) періоду (значення рядка 21 попереднього звітного періоду)) податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2017 року суми 2397 грн., тобто на 667 грн. більше, ніж необхідно було відобразити (2397 грн. - 1730 грн.), внаслідок чого завищено суму податкового кредиту на 667 грн., а тому податкове повідомлення рішення з податку на додану вартість № на суму 1000,50 грн. є підставним та скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі РуїзТорія проти Іспанії, параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні Петриченко проти України (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржників у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем та відповідачем в апеляційних скаргах обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Доводи апеляційних скарг, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянтів та доводів, викладених у апеляційних скаргах, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 09.12.2020 року без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги Головного Управління ДПС у Хмельницькій області та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 17 травня 2021 року (у зв`язку з перебуванням суддів Білої Л.М. у період з 05.04.2021 року по 23.04.2021 року на лікарняному, а у період з 26.04.2021 по 30.04.2021 у відпустці, ОСОБА_3 у період з 05.05.2021 року по 14.05.2021 року у відпустці).

Головуючий Біла Л.М.

Судді Курко О. П. Гонтарук В. М.