Справа № 520/7433/21
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2021-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про забезпечення адміністративного позову

"04" червня 2021 р. № 520/7433/21

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Заічко О.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, що подана після подання адміністративного позову ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України та Міністерства охорони здоров`я України про визнання протиправними дії, визнання протиправним та скасування розпорядження ,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 , звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, що подана після подання адміністративного позову, в якій просить суд забезпечити позов наступним шляхом:

- зупинити дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 8 лютого 2021 № 103-р «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти»;

- заборонити Міністерству охорони здоров`я України вчиняти будь-які дії, спрямовані на проведення реорганізації Харківської медичної академії післядипломної освіти шляхом її приєднання до Харківського національного медичного університету вирішення спору по суті та набрання рішення суду законної сили;

- заборони Кабінету Міністрів України приймати будь-які акти, спрямовані на проведення реорганізації Харківської медичної академії післядипломної освіти шляхом її приєднання до Харківського національного медичного університету до вирішення спору по суті та набрання рішення суду законної сили;

- заборонити органам державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань», вчиняти будь які реєстраційні дії, у тому числі, але не виключно внесення відомостей та/або внесення змін до записів до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань щодо створення, припинення, реорганізації, ліквідації Харківської медичної академії післядипломної освіти.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначила, що, перебуваючи в трудових відносинах з Харківською медичною академією післядипломної освіти, не погоджується з розпорядженням № 103-р "Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти", яким Кабінет Міністрів України погодився з пропозицією Міністерства охорони здоров`я України щодо реорганізації Харківської медичної академії післядипломної освіти шляхом її приєднання до Харківського національного медичного університету, що має намір оскаржувати шляхом подання відповідної позовної заяви. Заявник вважає, що оскаржуване розпорядженням № 103-р безпосередньо стосується його прав та законних інтересів, оскільки врегульовує питання подальшої діяльності закладу освіти, з яким останній перебуває в трудових відносинах, чим суттєво змінює істотні умови праці позивача. Вчинення будь-яких дій на реалізацію оскаржуваного розпорядження КМУ поставить позивача у явно менш сприятливе становище, оскільки таким чином позивач буде звільнений з Харківської медичної академії післядипломної освіти. Зокрема, позивач посилається на те, що в оспорюваному розпорядженні вже вирішено питання про переведення студентів Харківської медичної академії післядипломної освіти, що є прямим порушенням свободи вибору місця навчання студентів та суттєве погіршення умов навчання та отримання відповідного диплому. Також, позивач посилається на те, що погодження питання щодо реорганізації державних установ з первинною профспілковою організацією є обов`язковим у відповідності до вимог законодавства. Отже, позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову в даному випадку може істотно ускладнити ефективний захист прав та інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду, оскільки фактична реалізація оскаржуваного розпорядження Кабінету Міністрів України № 103-р за час розгляду адміністративної справи призведе до того, що у випадку задоволення позовних вимог та скасування вказаного розпорядження, повернення Харківської медичної академії післядипломної освіти його майна буде значно ускладненим, переведення та звільнення працівників будуть незаконними, а отже, доведеться докласти значних зусиль та понести витрати для повторного переведення та поновлення відповідних працівників на посадах.

Приписами ч. 1 ст. 153 КАС України визначено, що заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Згідно з ч.1 ст.154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно з вимогами ч. 4 ст. 229 КАС України.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що 08.02.2021 року Кабінетом Міністрів Україні (далі - КМУ) прийнято розпорядження №103-р "Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти", яким КМУ погодився з пропозицією Міністерства охорони здоров`я України (МОЗ України) щодо реорганізації Харківської медичної академії післядипломної освіти шляхом її приєднання до Харківського національного медичного університету ().

Не погодившись із вказаним розпорядженням, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, з урахуванням поданої 03.06.2021 уточненої позовної заяви, до Кабінету Міністрів України та Міністерства охорони здоров`я України про визнання протиправним та скасування розпорядження Кабінету міністрів України від 08.02.2021 № 103-р.

Відповідно до ч.1, 2, 4 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю. Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Статтею 151 КАС України передбачено, що позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Частинами 4-6,8 ст.154 КАС України закріплено, що залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів. Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом ( ст. 156 КАС України).

Слід зазначити, що інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

За своєю юридичною природою інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту.

При цьому, заходи забезпечення позову повинні бути співмірними та адекватними заявленим (заявленим у майбутньому у строк, встановлений ч.2 ст. 153 КАС України) позовним вимогам.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

За правовою позицією, викладеною у Рішенні Конституційного Суду України від 31 травня 2011 року № 4-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_1 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв`язку зі статтями 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України, „з метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини).

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя. Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи, виконання рішення) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в адміністративному судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для людини рішення, оскільки надає можливість суду до ухвалення постанови в адміністративній справі вжити заходів до забезпечення реалізації позовних вимог.

Застосування інституту забезпечення позову є дискреційним правом суду та елементом судового захисту.

Згідно з Рекомендацією N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

У справі Байсаков та інші проти України (2010 рік) ЄСПЛ у п.75 - 78, зробив висновок щодо ефективності юридичного засобу захисту прав у суді шляхом пред`явлення позову та клопотання про забезпечення позову у порядку КАС України.

ЄСПЛ у рішенні від 29.06.2006 у справі Пантелеєнко проти України (Заява № 11901/02) зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

При цьому, у частині другій статті 150 КАС України законодавчо регламентовано чіткі підстави для вжиття заходів забезпечення позову і правова конструкція цієї норми вимагає встановлення судом на цій стадії лише ймовірності (може) ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту чи поновлення порушених або оспорюваних прав чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Водночас, такі ознаки не мають окреслених законодавчих меж та кваліфікуючих критеріїв і в кожній конкретній справі ці поняття є оціночними.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є співробітником Харківської медичної академії післядипломної освіти.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 р. № 9, згідно з ч. 3 ст. 32 КЗпП в межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці: систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміни розрядів і найменування посад та інших допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці та що про ці зміни працівник був повідомлений не пізніше ніж за 2 місяці. Якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов`язку поновити працівникові попередні умови прані.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України "Про Кабінет Міністрів України", Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Акти Кабінету Міністрів України з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень Кабінету Міністрів України.

Згідно з вимогами ст. 50 Закону України "Про Кабінет Міністрів України, право ініціативи у прийнятті актів Кабінету Міністрів України мають члени Кабінету Міністрів України, центральні органи виконавчої влади, державні колегіальні органи. Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації.

Проекти актів Кабінету Міністрів України готуються міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, державними колегіальними органами, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями.

Проекти актів Кабінету Міністрів України, внесені на його розгляд, реєструються Секретаріатом Кабінету Міністрів України. Зареєстровані проекти актів Кабінету Міністрів України вносяться до бази даних електронної комп`ютерної мережі, їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Кабінету Міністрів України здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому, відповідно до ст. 78 Закону України "Про вищу освіту", громадський контроль у сфері вищої освіти є правом суспільства та окремих громадян, працівників у сфері вищої освіти, осіб, які навчаються, органів громадського самоврядування, професійних спілок, організацій роботодавців та їх об`єднань, громадських організацій отримувати у встановленому законодавством порядку доступ до інформації на всіх станах прийняття рішень у сфері вищої освіти і науки, вносити пропозиції та зауваження до них, погоджувати прийняття визначених законом рішень.

Громадський контроль здійснюється громадськими об`єднаннями та окремими громадянами на принципах відкритості і прозорості.

Відповідно до п. 3 § 154 Глави 2 Розділу 14 Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 липня 2007 року №950, акти Кабінету Міністрів України підлягають обов`язковому оприлюдненню відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Водночас, на офіційному веб-сайті КМУ відсутні будь-які відомості щодо дотримання порядку оприлюднення проекту спірного розпорядження №103-р, зв`язку з чим, позбавлено можливості зацікавлених осіб, в тому числі позивача, взяти участь у його обговоренні, подати свої пропозиції до нього, в той час, як ст. 78 Закону У країни "Про вищу освіту" таке право громадянам гарантоване на всіх етапах прийняття рішень у сфері вищої освіти і науки.

Зазначене вище в сукупності дає підстави вважати наявними ознаки очевидної протиправності такого розпорядження, що, у відповідності до вимог ст. 150 КАС України, свідчить про обґрунтованість поданої заяви про забезпечення адміністративного позову.

Крім того, оскаржуване розпорядження №103-р є рішенням уповноваженого органу державної влади про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти шляхом її приєднання до Харківського національного медичного університету, що, в свою чергу, передбачає припинення Харківської медичної академії післядипломної освіти як юридичної особи та переведення його працівників на роботу до новоствореної юридичної особи або, враховуючи зміст ст. 40 Кодексу законів про працю України, можливе звільнення працівників в результаті реорганізації.

Наведене дає підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову в даному випадку може істотно ускладнити ефективний захист прав та інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду, оскільки фактична реалізація оскаржуваного розпорядження КМУ №103-р за час розгляду адміністративної справи призведе до того, що у випадку задоволення позовних вимог та скасування вказаного розпорядження, повернення Харківської медичної академії післядипломної освіти його майна буде значно ускладненим, переведення та звільнення працівників будуть незаконними, а отже, доведеться докласти значних зусиль та понести витрати для повторного переведення та поновлення позивача на посаді.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 Кодексу законів про працю України (справа про тлумачення терміну ''законодавство") від 9 липня 1998 року № 12-рп/19983міст права на працю полягає у можливості кожної особи заробляти собі на життя працею, яку вона вільно обирає або на яку вільно погоджується (стаття 43 Конституції України). Це право забезпечується обов`язком держави створювати громадянам умови для повного його здійснення, гарантувати рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовувати програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Однак це конституційне право громадянина не може пов`язуватись лише з певного формою трудового договору, який укладається громадянином відповідно до його волевиявлення.

Оскільки, позивач перебуває в трудових відносинах з Харківською медичною академією післядипломної освіти, вчинення будь-яких дій на реалізацію оскаржуваного розпорядження КМУ поставить позивача у явно менш сприятливе становище, оскільки таким чином позивач буде звільнений з Харківської медичної академії післядипломної освіти.

Крім того, суд враховує, що спірне розпорядження ставить під загрозу професійний та кадровий потенціал у сфері охорони здоров`я Харкова, Харківської області та України та викликало значний резонанс у відповідних консульських установах.

Так, в оспорюваному розпорядженні вирішено питання про переведення студентів Харківської медичної академії післядипломної освіти, що значно обмежує вибір місця навчання студентів.

Крім того, на сайті Президента України здійснюється збір підписів про «Зупинити дію Розпорядження КМУ від 08.02.2021 р. № 103-р «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти», як такого, що створює загрозу порушення конституційних прав працівників Харківської медичної академії післядипломної освіти та осіб, які в ній навчаються».

За зверненням первинної профспілкової організації Харківської медичної академії післядипломної освіти від 19.02.2021 року за №01-10/255 за підписами більше 800 викладачів. Такий резонанс викликано тим, що в прийнятому розпорядженні відсутні відомості про вирішення питань стосовно працевлаштованих викладачів.

Водночас, погодження питання щодо реорганізації державних установ з первинною профспілковою організацією є обов`язковим у відповідності до вимог законодавства.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі № 826/10936/18.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість та задоволення вимог заяви про забезпечення позову в наступній редакції шляхом шляхом заборони Міністерству охорони здоров`я України вчиняти дії на виконання розпорядження Кабінету міністрів України від 08.02.2021 № 103-р, що спрямовані на проведення реорганізації Харківської медичної академії післядипломної освіти шляхом її приєднання до Харківського національного медичного університету, до вирішення спору по суті та до набрання рішення суду законної сили; заборонити органам державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань», вчиняти реєстраційні дії, спрямовані на виконання розпорядження Кабінету міністрів України від 08.02.2021 № 103-р.

Суд вважає, що невжиття зазначених заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він має намір звернувся до суду, оскільки, невжиття заявлених заходів забезпечення позову призведе до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, так як позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена в постанові від 16.08.2018 у справі №910/1040/18.

При цьому, заявлений позивачем спосіб забезпечення позову, в розрізі вимог, які позивач ставить у поданій заяві про забезпечення позову, є достатнім для захисту оспорюваних прав позивача з огляду на те, що заборона Міністерству охорони здоров`я України вчиняти будь-які дії, спрямовані на проведення реорганізації Харківської медичної академії післядипломної освіти та заборона органам реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань вчиняти реєстраційні дії щодо створення, припинення, реорганізації, ліквідації Харківської медичної академії післядипломної освіти, позбавить Міністерство охорони здоров`я України правових підстав для подальшого вчинення будь-яких дій, спрямованих на проведення реорганізації шляхом її приєднання до Харківського національного медичного університету та надасть змогу зберегти більше 1 000 (тисячі) робочих місць та усунути можливість незаконного масового звільнення.

Крім того, встановлення таких заходів забезпечення адміністративного позову до вирішення судом спору у даній справі відповідає предмету позову. Водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи.

Що стосується вимог, викладених у заяві, щодо зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 8 лютого 2021 № 103-р «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти»; заборони Кабінету Міністрів України приймати будь-які акти, спрямовані на проведення реорганізації Харківської медичної академії післядипломної освіти шляхом її приєднання до Харківського національного медичного університету до вирішення спору по суті та набрання рішення суду законної сили, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини 3 статті 151 КАС України не допускається забезпечення позову шляхом зупинення актів Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, та встановлення для них заборони або обов`язку вчиняти певні дії.

Враховуючи наведене, суд доходить до висновку про неможливість застосування визначених позивачем способів забезпечення позову, на які, окрім зазначеного, згідно з пунктом 1 частини третьої статті 151 КАС встановлено заборону.

Відтак, заява позивача про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 150, 151, 156, 248, 256, 294, 295, 297 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, що подана після подання адміністративного позову ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України та Міністерства охорони здоров`я України про визнання протиправним та скасування розпорядження Кабінету міністрів України від 08.02.2021 № 103-р задовольнити частково.

Заборонити Міністерству охорони здоров`я України (вул. Грушевського, буд. 7, м. Київ, 01601, ) вчиняти дії на виконання розпорядження Кабінету міністрів України від 08.02.2021 № 103-р, що спрямовані на проведення реорганізації Харківської медичної академії післядипломної освіти шляхом її приєднання до Харківського національного медичного університету, до вирішення спору по суті та набрання рішення суду законної сили.

Заборонити органам державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань», вчиняти реєстраційні дії, спрямовані на виконання розпорядження Кабінету міністрів України від 08.02.2021 № 103-р.

В задоволенні іншої частини вимог заяви відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та підлягає негайному виконанню, проте, може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або в порядку, передбаченому п. 15.5 Розділу VII КАС України, а саме: до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Суддя Заічко О.В.