Справа № 640/11186/20
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Іщук І.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року Справа № 640/11186/20

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2021 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач) про:

- визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в перерахунку та виплаті пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 на підставі постанови Первомайського міського суду Луганської області від 26.10.2007 року № 2а-10/2007 у разі збільшення мінімальної пенсії за віком починаючи з 01.11.2011;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплатити пенсію по втраті годувальника ОСОБА_2 на підставі постанови Первомайського міського суду Луганської області від 26.10.2007 року № 2а- 10/2007 у разі збільшення мінімальної пенсії за віком починаючи з 01.11.2011.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2021 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у перерахунку та виплаті пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 у зв`язку із збільшенням мінімальної пенсії за віком починаючи з 01.11.2011;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплатити пенсію по втраті годувальника ОСОБА_1 у зв`язку із збільшенням мінімальної пенсії за віком починаючи з 01.11.2011.

Приймаючі таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Вищий адміністративний суд України у справі № 2-а-10/2007 зробив висновок про те, що, оскільки позивачеві слід визначати пенсію, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Разом з тим, суд вказав, що зазначений правовий висновок суду касаційної інстанції є обов`язковим для застосування органами Пенсійного фонду України кожного разу при збільшенні розміру мінімальної пенсії за віком, без його обмеження у часі.

При цьому, суд дійшов висновку, що ГУ ПФУ в м. Києві, відмовляючи позивачу у переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до вимог частини першої статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», діяло поза межами повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, необґрунтовано, упереджено, недобросовісно, не розсудливо, без дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.

Відповідач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог відповідач зазначає, що на його переконання, рішення суду у справі № 2а-10/2007 та інші судові рішення щодо позивача ним виконано і наразі обчислення її пенсії здійснюється у відповідності із законодавством.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2021 відкрито провадження за цією апеляційною скаргою, учасникам справи встановлено строк на подачу відзиву, та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, наводячи доводи, аналогічні тим, що викладені в її позові, стверджуючи, що в судовому рішенні у справі № 2-а-10/2007 вже зроблені відповідні висновки щодо обчислення розміру її пенсії і таке рішення (ухвала ВАСУ) є обов`язковим до виконання.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів цієї справи, позивач з 05.07.2006 року отримує пенсію по втраті годувальника.

Постановою Первомайського міського суду Луганської області по справі № 2-а-10/2007 від 26.10.2007 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Первомайську Луганської області задоволено та зобов`язано відповідача зробити перерахунок призначеної пенсії померлому ОСОБА_3 , встановивши її з 05.07.2006 року 3590, 00 грн.(десять мінімальних пенсій за віком); ОСОБА_1 , як жінці яка втратила чоловіка-годувальника, призначено щомісячну пенсію в розмірі 50 % щомісячної компенсації від його пенсії у сумі 1795,00 грн. та 50% щомісячної компенсації у разі втрати годувальника в сумі 179,50 грн., а всього 1974, 50 грн.; зобов`язано УПФУ в м. Первомайськ Луганської області робити перерахунок пенсії , призначеної ОСОБА_1 у разі підвищення мінімальної пенсії за віком постійно.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 09.07.2008 року постанову Первомайського міського суду Луганської області від 26.10.2007 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 21.02.2008 року змінено та відмовлено в задоволенні позову в частині зобов`язання УПФУ в м. Первомайськ, Луганської області робити перерахунок пенсії, призначеної ОСОБА_1 у разі підвищення мінімальної пенсії за віком постійно.

Ухвалою Верховного суду про роз`яснення судового рішення від 28.11.2018 року було роз`яснено, що відповідно до постанови Вищого адміністративного суду України від 09.07.2008 у справі №2а-10/2007 у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму, що впливає на розмір мінімальної пенсії за віком, повинен проводитися і перерахунок пенсії ОСОБА_1 , виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком. Цей обов`язок не має обмежень у часі і виконується органами Пенсійного фонду України при кожному підвищенні розміру мінімальної пенсії за віком. У разі підвищення розміру мінімальної пенсії за віком орган Пенсійного фонду повинен самостійно проводити перерахунок пенсії ОСОБА_1 .

Позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві з 01.09.2014.

22.01.2020 позивач через свого представника звернувся до відповідача з проханням перерахувати призначену пенсію по втраті годувальника та виплатити заборгованість внаслідок неправильного виконання судового рішення.

02.03.2020 року відповідач надав листом № 2710-2164/В-02/8-2600/20 відповідь в якій зазначив, що пенсія позивачу виплачується згідно чинного законодавства, а тому підстав для задоволення вищевказаної заяви не має.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частиною першою статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Частиною другою статті 372 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Статтею 382 КАС України визначено спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, до яких належать, зокрема, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення тощо.

У частині першій статті 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що процесуальним законодавством регламентовано порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

При цьому, саме наведені вище норми адміністративного процесуального законодавства, зокрема ст.ст. 382, 383 КАС України, мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення і підставами для їх застосування є саме невиконання або неналежне виконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача.

Водночас, наявність у КАС України таких спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання нового позову. Тобто, судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, визначеному КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, оскільки судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а, від 06.02.2019 у справі № 816/2016/17, постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15, від 22.08.2019 у справі № 522/10140/17, від 23.09.2020 року у справі №760/3142/17 та, відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, є обов`язковими для застосування судом апеляційної інстанції при розгляді цієї справи.

При цьому, апеляційний суд враховує висновки Європейського Суду з прав людини, викладені в рішеннях від 28.11.1999 по справі «Brumarescu v. Romania» («Брумареску проти Румунії») та від 24.07.2003 по справі «Ryabykh v. Russia» («Рябих проти Росії»), відповідно до яких одним з основоположних аспектів принципу верховенства права є юридична визначеність, яка передбачає, що в разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, яке набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що позивач звернулася з цим позовом саме на виконання судового рішення в іншій справі (постанови Первомайського міського суду Луганської області від 26.10.2007 № 2а-10/2007). Тобто, фактично спір виник між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що й у вказаній справі, але на стадії виконання судового рішення, як вважає позивач.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно з ч. 5 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

При цьому, колегія суддів відзначає, що позивач у своєму позові, з огляду на підстави його подання та прохальну частину (позовні вимоги), оскаржує не рішення, дії або бездіяльність відповідача після виконання судового рішення у справі № 2а-10/2007, а фактично вважає, що оспорювані нею дії, вчинені відповідачем саме в процесі виконання такого рішення, що вказує на наявність правових підстав для вирішення питання щодо встановлення судового контролю за його виконанням, але водночас виключає правові підстави для звернення з новим позовом.

Отже, судом першої інстанції при вирішенні цієї справи було неповно встановлено обставини справи та підстави позову і порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 238 КАС України провадження в справі закривається, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до частини першої статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги на виконання приписів частини п`ятої статті 242 КАС України правові висновки Верховного Суду, наведені у вищезазначених справах, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві підлягає задоволенню частково, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2021 року - скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 139 КАС України у суду відсутні підстави для здійснення перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 238, 242-244, 250, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2021 року - скасувати та ухвалити постанову, якою провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 01 червня 2021 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: М.І. Кобаль

О.В. Карпушова