Справа № 460/2451/21
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2021-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 квітня 2021 року м. Рівне №460/2451/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

26.03.2021 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, які полягають у припиненні виплати пенсії по інвалідності, призначеної у відповідності до ст.50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області поновити нарахування та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а також державну пенсію особам, віднесеним до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі шести мінімальних пенсій за віком, відповідно до ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" починаючи із 01.01.2017.

В обґрунтування позову зазначає, що з 01.01.2017 позивачу припинено виплату пенсії по інвалідності відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Крім того, зазначає, що відповідач виплачував пенсію в період з 01.01.2017 по даний час в значно меншому розмірі при цьому керуючись Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії від 03.10.2017 № 2148-VIII, яким скасовано особливий порядок виплати працюючим пенсіонерам, а не як передбачено чинним законодавством, зокрема відповідно дії норм статей 50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а не встановлених відповідно Кабінетом Міністрів України, положення дій яких було визнано неконституційними. Позивач вважає таке обмеження протиправним, тому просить суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, у встановлений судом строк подав відзив на позов. На обґрунтування заперечення зазначає, що позивачу було призначено пенсію по інвалідності (3 група). З 01.01.2017 було припинено виплату пенсії на підставі Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06.12.2016 №1774-VІІІ з огляду на те, що позивач є працюючим державним службовцем. У зв`язку з набранням чинності Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії від 03.10.2017 №2148-VІІІ позивачу з 01.10.2017 відновлено виплату пенсії. Відповідач вказує, що щомісячна додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоров`ю та пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, призначаються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Тому, нарахування та виплата пенсії позивачу здійснювалася у розмірах передбачених Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210 Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Тому, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 01.04.2021 відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 27.04.2021 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області в частині позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області поновити нарахування та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а також державну пенсію особам, віднесеним до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі шести мінімальних пенсій за віком, відповідно до ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" починаючи із 01.01.2017 по 25.09.2020, залишено без розгляду.

Таким чином, позовними вимогами у справі є визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, які полягають у припиненні виплати пенсії по інвалідності, призначеної у відповідності до ст.50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області поновити нарахування та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а також державну пенсію особам, віднесеним до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі шести мінімальних пенсій за віком, відповідно до ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" починаючи із 26.09.2020.

Відповідно до вимог статті 263 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (1 категорії), інвалідом ІІІ групи та має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 30.11.2004 та довідкою МСЕК від 19.12.2016 (а.с.9, 10).

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію як інвалід ІІІ групи відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждати внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Позивач 15.02.2021 звернулася до відповідача з заявою про відновлення виплати пенсії, призначеної як інваліду третьої групи по захворюванню віднесених до першої категорії потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи з 01.01.2017, у зв`язку з відсутністю підстав для її невиплати (а.с.11).

За результатами розгляду вказаної заяви, відповідач листом №1579-1066/П-02/8-1700/21 від 17.03.2021 повідомив та роз`яснив позивачу, що вона отримує пенсію по інвалідності, як особа з інвалідністю IIІ групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з наслідками аварії на ЧАЕС, обчислену відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 23.11.2011 Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 1210 Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка набрала чинності з 01.01.2012. Зазначеною постановою, затверджено порядок визначення розміру основної та додаткової пенсії особам, постраждалим від наслідків аварії на ЧАЕС, з рахуванням прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність та наявних даних про заробітну плату, нараховану за роботу у зоні відчуження. Відповідно до цього порядку і проводиться обчислення пенсії позивачу. З 01.01.2017 виплату пенсії по інвалідності 3 групи позивачу припинено у зв`язку з набранням чинності Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06.12.2016 №177474-VIII та встановлення станом на 01.01.2017 факту її роботи на посаді, яка відповідно до цього Закону права виплачувати позивачу пенсію не дає. 11.10.2017 набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій від 03.10.2017 № 2148-VIII, яким скасовано особливий порядок виплати працюючим пенсіонерам. Відповідно з 01.10.2017 виплата ОСОБА_1 пенсії проводиться у розмірі: з 01.10.2017 - 1768,02 грн, 01.12.2018 - 1817,52 грн, з 01.07.2019 - 1891,22 грн, з 01.12.2019 - 1972,62 грн, 01.07.2020 - 2054,02 грн. Відповідно до Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік, з 01.12.2020 прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, збільшено з 1712,00 грн до 1769,00 грн. У зв`язку з цим перераховано мінімальний розмір пенсії та доплати і підвищення до пенсій, які залежать від прожиткового мінімуму. Враховуючи зазначене, з 01.12.2020 розмір пенсійної виплати позивача становить 2116,72 грн, в тому числі: 1945,90 грн - пенсія по інвалідності 3 групи у розмірі відшкодування фактичних збитків (1769,00 грн х 110 %) + 170,82 грн - додаткова пенсія особі з інвалідністю 3 групи з числа потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи адміністративний спір по суті, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

1 квітня 2015 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення, яким внесено зміни до статті 47 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та визначено, що тимчасово, у період з 01 квітня по 31 грудня 2015 року, у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту) на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених, зокрема, Законом України Про державну службу, пенсії, призначені відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування не виплачуються.

Отже, з 01 квітня 2015 року призначені за Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсії по інвалідності не виплачуються, у разі роботи осіб на посадах, які дають право на призначення, зокрема, пенсій у порядку та на умовах, передбачених Законом України Про державну службу.

З 01 січня 2016 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України №911-VIII, яким внесено зміни до частини першої статті 47 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, абзаци другий і третій якої викладені в такій редакції: Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України Про державну службу, Про прокуратуру, Про судоустрій і статус суддів, призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Отже, з 01 січня 2016 року призначені пенсії не виплачуються у разі роботи осіб на посадах та на умовах, передбачених, зокрема, Законом України Про державну службу.

При цьому, з 01 січня 2017 року редакція статті 47 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування була чинна зі змінами внесеними Законом України від 6 грудня 2016 року №1774-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, відповідно до якої тимчасово, по 31 грудня 2017 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII Про державну службу, а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України Про прокуратуру, Про судоустрій і статус суддів, призначені пенсії / щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Відповідно до статті 58 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (із змінами, внесеними згідно із Законом № 1774-VIII від 06.12.2016) тимчасово, по 31 грудня 2017 року, пенсії, призначені відповідно до цього Закону особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII Про державну службу, а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України Про прокуратуру, Про судоустрій і статус суддів, призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Таким чином, Законом України № 1774-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України фактично продовжено тимчасовий порядок обмеження виплати пенсій працюючим пенсіонерам з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року.

Таким чином, з 1 січня 2017 року єдиною підставою для припинення виплати пенсії є перебування особи на державній службі.

Таке обмеження щодо виплати пенсії законодавець передбачив на період роботи пенсіонера на відповідній посаді та за відповідних умов, виплата пенсії поновлюється після звільнення з роботи, це є єдиною підставою для поновлення виплати пенсії згідно чинного законодавства.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 31 травня 2018 року (справа №570/4530/16-а), 20 грудня 2018 року (справа №191/3630/16-а), 21 лютого 2019 року (справа №564/2029/16-а), 31 січня 2019 року (справа №490/9844/16-а), від 29 липня 2020 року у справі №155/1598/16-а (провадження №К/9901/22516/18).

В подальшому виплата пенсії була відновлена на підставі Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій 3 жовтня 2017 року № 2148-VIII.

Таким чином, позивачу було відновлено виплату пенсії з 01.10.2017.

Враховуючи вищенаведене у Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області були відсутні правові підстави для виплати пенсії позивачу в період з 01.01.2017 по 30.09.2017, а з 01.10.2017 така виплата поновлена.

Крім того, суд зазначає, що основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення врегульовані Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991.

Згідно із частиною четвертою статті 54 Закону №796-XII (в редакції від 09.07.2007 - згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008), в усіх випадках розміри державної пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими:

по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком;

по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком;

по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком;

дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком.

А частиною першою статті 50 цього ж Закону у цій же редакції, передбачено, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірах: - інвалідам I групи - 100 процентів мінімальної пенсії за віком; - інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком; - інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Вихідним критерієм розрахунку державної і додаткової пенсії виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої, згідно з частиною першою статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003 встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Матеріалами справи підтверджується, що нарахування та виплата позивачу основної державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбачених статями 50, 54 Закону №796-XII, з 1 січня 2016 року здійснювалися у відповідності до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №1210 від 23.11.2011.

Відповідно до статті 63 Закону №796-XII, фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством. Правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначені у Бюджетному кодексі України.

Відповідно до частини першої статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачене законом про Державний бюджет України.

1 січня 2015 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин №79-VIII від 28.12.2014, пунктом 63 якого розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнений пунктом 26, яким установлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону №796-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

При цьому, суд вважає за необхідне наголосити, що вказані вище положення Закону №79-VIII не були визнанні неконституційними.

Таким чином, суд констатує, що із набуттям чинності Закону №79-VIII, Кабінету Міністрів України були надані повноваження щодо визначення розміру виплат передбачених, зокрема, статями 50, 54 Закону № 796-XII.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що чинним законодавством не передбачено норм щодо обчислення пенсій особам, які постраждали від наслідків аварії на ЧАЕС у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком (основна пенсія) та 50% від розміру мінімальної пенсії за віком (додаткова пенсія), а вказані виплати проводяться в порядку та у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України у Постанові №1210 від 23.11.2011 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Аналогічна правова позиція щодо визначення розмірів пенсійних виплат, передбачених відповідними статтями Закону №796-XII, з 1 січня 2016 року висловлена Верховним Судом в постановах від 21.02.2018 по справі № 619/2262/17, від 19.06.2018 по справі №344/14522/17 та від 06.11.2018 по справі №303/6762/16-а.

До того ж, Конституційним Судом України, у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 вказано, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов`язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства сформульовано й у практиці Європейського суду з прав людини (далі - Суд). Так, у рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Сорінг проти Сполученого Королівства" Суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) "спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, пов`язаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини". У рішенні від 17 жовтня 1986 року у справі "Ріс проти Сполученого Королівства" Суд зазначив, що, з`ясовуючи, чи існує позитивне зобов`язання стосовно людини, "належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини".

У рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" Суд констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (рішення Суду від 12 жовтня 2004 року у справі "Кйартан Асмудсон проти Ісландії").

Слід також звернути увагу на рішення Суду від 3 червня 2014 року у справі за заявою ОСОБА_5 проти України N 43331/12, в якому Суд, розглянувши скаргу, зокрема, за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції на припинення виплати заявниці державними органами пенсії у розмірах, встановлених рішенням національного суду від 19 січня 2010 року після внесення у 2011 році змін до законодавчих актів, вказав на відсутність втручання у право заявниці на мирне володіння майном внаслідок внесення змін до законодавства щодо зменшення розміру соціальних виплат. Такого висновку Суд дійшов за відсутності доказів того, що ці зміни внесені не у відповідності до законної процедури та за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними.

У цьому рішенні Суд також вказав на відсутність підстав для висновку про те, що, передавши КМУ право на встановлення розміру соціальних пільг, Парламент України діяв на порушення якихось положень Конвенції, та зазначив, що зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, Суд не вважав, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний суд України у своїй постанові від 07 листопада 2017 року по справі № 398/4332/16-а.

Суд не бере до уваги покликанн позивача на постанови Рівненського міського суду від 25.01.2016, з огляду на наступне.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 25.01.2016 по справі №569/17257/15-а, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано неправомірним рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області щодо припинення ОСОБА_1 виплати пенсії по інвалідності, призначеної у відповідності до ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зобов`язано Управління пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії по інвалідності, призначену у відповідності до ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у попередньому розмірі, починаючи з 01 червня 2015 року.

Враховуючи наведене, суд погоджується з доводами позивача про те, що вказаними вище судовим рішенням був вирішений спір між позивачем та територіальним органом Пенсійного фонду України, в частині вимог щодо нарахування та виплати позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбаченої статтею 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком починаючи з 01 червня 2015 року без зазначення кінцевої дати.

Однак підставою позову у даній справі є припинення виплати пенсії позивачу з 01.01.2017 у відповідності до Закону України № 1774-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України. Натомість, у справі №569/17257/15-а підстави позову були відмінні від тих, що зазначені ОСОБА_1 у позовній заяві в даній справі, а саме, щодо позовних вимог про нарахування та виплату позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як особі віднесеній до категорії 1, інваліду І групи інвалідності, пов`язаної з Чорнобильською катастрофою, згідно зі статтею 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком відповідно за період починаючи з 01 червня 2015 року.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права Головним управлінням Пенсійного фонду України у Рівненській області не знайшов своє підтвердження у ході розгляду справи, то поданий позов не підлягає до задоволення.

З врахуванням викладеного, підстав для присудження відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судових витрат не має.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (Код , вулиця Короленка, 7, місто Рівне, 33028) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинення певних дій, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складений 27 квітня 2021 року

Суддя Н.В. Друзенко