Справа № 420/7840/19
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/7840/19

Головуючий І інстанції Токмілова Л.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

за участю секретаря - Голобородько Д.В., представника відповідача Марусиченко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Одесі апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення - 16.11.2020р.) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції України про визнання протиправними та скасування наказів, -

В С Т А Н О В И В:

23.12.2019р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Державної екологічної інспекції України, у якому просив суд визнати протиправними та скасувати:

- наказ т.в.о. голови Державної екологічної інспекції України від 04.12.2019р. №331 «Про порушення дисциплінарного провадження відносно ОСОБА_1 »;

- наказ т.в.о. голови Державної екологічної інспекції України від 18.12.2019р. №346 «Про порушення дисциплінарного провадження відносно ОСОБА_1 »;

- наказ т.в.о. Голови Державної екологічної інспекції України Фірсова Є. від 18.12.2019р. №427-о «Про відсторонення ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків».

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 04.12.2019р. керівником ДЕІ України було прийнято наказ №331 про порушення відносно нього дисциплінарного провадження. Проте, на дату видання цього наказу «Порядок здійснення дисциплінарного провадження» ще не був чинний. Спірні ж накази відповідача від 18.12.2019р. №346 про порушення дисциплінарного провадження та №427-о про відсторонення від виконання посадових обов`язків, прийняті на підставі звернення гр. ОСОБА_2 від 16.12.2019р., належним чином не обґрунтовані та містять тільки одну підставу їх прийняття «звернення ОСОБА_2 » Також, позивач вважає, що відповідачем не надано належних доказів та обґрунтованих підстав для прийняття оскаржуваних наказів.

Представник відповідача надав до суду першої інстанції письмовий відзив, у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020р. (ухваленим в порядку письмового провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано накази т.в.о. голови Державної екологічної інспекції України від 04.12.2019р. №331 «Про порушення дисциплінарного провадження відносно ОСОБА_1 », від 18.12.2019р. №346 «Про порушення дисциплінарного провадження відносно ОСОБА_1 » та від 18.12.2019р. №427-о «Про відсторонення ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків». Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2305,20 грн.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, голова ДЕІ 24.12.2020р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального права, просив скасувати рішення окружного адміністративного суду від 16.11.2020р. та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

02.03.2021р. матеріали даної справи, разом із апеляційною скаргою, надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.01.2021р. апеляційну скаргу залишено без руху.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.01.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні представник відповідача (апелянта) мотивовано підтримав апеляційну скаргу та категорично наполягав на її повному задоволенні.

Позивач (або його представник), в свою чергу, в судове засідання суду 2-ї інстанції з невідомих причин не прибув, про день, час та місце розгляду справи був своєчасно та належним чином повідомлений.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ представника відповідача та перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про наявність належних підстав для її часткового задоволення.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини справи.

14.08.2018р. позивача ОСОБА_1 призначено на посаду начальника Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу - Головно державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Кримсько-Чорноморського округу, з 16 серпня 2018 року.

11.11.2019р. директором Департаменту державного екологічного нагляду (контролю) ОСОБА_3 на ім`я т.в.о. Голови Держекоінспекції ОСОБА_4 подано службові записки №35 і №36 щодо порушення дисциплінарного провадження за фактами перевищення службових повноважень начальником Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу ОСОБА_1 та стосовно неправомірних дій посадових осіб ДЕІ Кримсько-Чорноморського округу, відповідно.

04.12.2019р. наказом т.в.о. Голови Державної екологічної інспекції України Фірсовим Є. №331 відносно ОСОБА_1 порушено дисциплінарне провадження. В якості підстав відкриття дисциплінарного провадження зазначено службові записки директора Департаменту державного екологічного нагляду (контролю) ДЕІ України ОСОБА_3 №35 і №36 від 11.11.2019р.

16.12.2019р. гр. ОСОБА_2 на ім`я т.в.о. Голови Державної екологічної інспекції України Фірсова Є.П. подано заяву-звернення щодо перевищення ОСОБА_1 службових повноважень при її переміщенні на іншу посаду в ДЕІ Кримсько-Чорноморського округу.

18.12.2019р. наказом т.в.о. Голови Державної екологічної інспекції України Фірсовим Є. №346 відносно ОСОБА_1 порушено ще одне дисциплінарне провадження. Підставою відкриття цього дисциплінарного провадження вказано «звернення гр. ОСОБА_2 від 16.12.2019р.».

В той же день, т.б. 18.12.2019р., т.в.о. Голови Державної екологічної інспекції України Фірсов Є. ухвалив ще один наказ №427-о, яким, відповідно до ст.72 Закону України «Про державну службу» відсторонив ОСОБА_1 від виконання обов`язків начальника Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Кримсько-Чорноморського округу з 18.12.2019р. на час здійснення дисциплінарного провадження, порушеного відповідно до наказу Держекоінспекції від 18.12.2019р. №346.

Не погоджуючись з такими діями та спірними наказами відповідача, позивач звернувся до окружного суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд 1-ї інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, з неправомірності дій та спірних наказів відповідача.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх лише частково обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як слідує зі змісту вимог ч.3 ст.2 КАС України (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях безпосередньо визначені Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889-VIII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.9 вказаного Закону №889-VIII, державний службовець під час виконання посадових обов`язків діє у межах повноважень, визначених законом, і підпорядковується своєму безпосередньому керівнику або особі, яка виконує його обов`язки. Державний службовець зобов`язаний виконувати накази (розпорядження), доручення керівника, видані в межах його повноважень, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

А як визначено ст.62 цього ж Закону №889-VIII, державний службовець зобов`язаний виконувати обов`язки, передбачені ст.8 цього Закону, а також: 1) не допускати вчинків, несумісних із статусом державного службовця; 2) виявляти високий рівень культури, професіоналізм, витримку і тактовність, повагу до громадян, керівництва та інших державних службовців; 3) дбайливо ставитися до державного майна та інших публічних ресурсів.

Так, за правилами ч.ч.1,2 ст.65 Закону України №889-VIII, підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Як передбачено приписами ст.68 Закону №889-VIII, дисциплінарні провадження ініціюються суб`єктом призначення та порушуються шляхом видання відповідного наказу (розпорядження): міністром - стосовно державного секретаря відповідного міністерства; суб`єктом призначення - стосовно інших державних службовців.

Частиною 2 ст.68 Закону №889-VIII встановлено, що дисциплінарні стягнення накладаються (застосовуються): 1) на державних службовців, які займають посади державної служби категорії «А»: зауваження - суб`єктом призначення; інші види дисциплінарних стягнень - суб`єктом призначення з урахуванням пропозиції Комісії; 2) на державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В»: зауваження - суб`єктом призначення;інші види дисциплінарних стягнень - суб`єктом призначення за поданням дисциплінарної комісії.

Далі, як передбачено положеннями ч.ч.1,2 ст.69 Закону №889-VIII, для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ.

Дисциплінарною комісією стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорії «А», є Комісія. Дисциплінарну комісію стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В», утворює керівник державної служби у кожному державному органі.

Як вбачається з ч.ч.9-11 ст.69 Закону №889-VIII, дисциплінарна комісія розглядає дисциплінарну справу державного службовця, сформовану в установленому цим Законом порядку.

Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення.

Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.

У відповідності до ч.ч.1,3 ст.71 Закону №889-VIII, з метою визначення наявності вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку може проводитися службове розслідування.

У разі невиконання або неналежного виконання посадових обов`язків державним службовцем, перевищення повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну шкоду фізичній чи юридичній особі, державі або територіальній громаді, службове розслідування проводиться обов`язково.

Службове розслідування стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорії «А», проводиться центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, а стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В», - дисциплінарною комісією у державному органі.

При чому, слід зазначити, що тривалість службового розслідування не може перевищувати 1 (один) місяць. За потреби зазначений строк може бути продовжений суб`єктом призначення, але не більш як до 2-х місяців.

Згідно з положеннями ч.ч.1-3 ст.73 Закону №889-VIII, з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.

Дисциплінарна справа повинна містити: 1) дату і місце її формування; 2) підстави для відкриття дисциплінарного провадження; 3) характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця; 4) відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень; 5) інформаційну довідку з викладенням обставин щодо вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку; 6) пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 7) пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 8) пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 9) належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 10) відомості про причини і умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення чи обставини, на підставі яких з державного службовця знімають звинувачення; 11) висновок за результатами службового розслідування (у разі його проведення); 12) висновок про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності; 13) опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі.

Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиції Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення.

Однак, при цьому, слід зазначити, що відповідно до ч.1 ст.74 Закону №889-VIII, дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.

Як передбачено положеннями ст.78 Закону України №889-VIII, рішення про накладення дисциплінарного стягнення може бути оскаржено державними службовцями категорії «А» до суду, а категорій «Б» і «В» - до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, або до суду.

Скарга подається протягом 10 календарних днів після одержання державним службовцем копії наказу (розпорядження) про накладення дисциплінарного стягнення.

Таким чином, зі змісту вищевикладених норм діючого у цій сфері законодавства вбачається, що недотримання державним службовцем службової дисципліни має наслідком вчинення ним дисциплінарного проступку та можливості подальшого притягнення його до дисциплінарної відповідальності. При цьому, обставини дисциплінарного проступку мають встановлюватись безпосередньо під час службового розслідування та оформлюватись відповідним рішенням.

Разом з тим, відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

А згідно із ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення ч.2 ст.55 Конституції України, в рішенні від 14.12.2011р. №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.2 ст.3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Стосовно «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004р. №18-рп/2004 це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Таким чином, гарантоване ст.55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим і реальним, т.б. стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Так, звертаючись до суду із позовом про скасування акту суб`єкта владних повноважень, позивач має чітко і зрозуміло обґрунтувати, яким же саме чином даний спірний акт порушує його права та охоронювані законом інтереси. Захисту у порядку адміністративного судочинства підлягають порушені права особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізовує владні управлінські функції стосовно заявника.

Так, як встановлено з матеріалів справи, спірні правовідносини, які виникли між сторонами, фактично стосуються розгляду питання правомірності наказів відповідача від 04.12.2019р. №331 та від 18.12.2019р. №346 - про порушення 2-х дисциплінарних проваджень відносно ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з твердженням суду 1-ї інстанції про те, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, т.б. для задоволення цього позову адміністративний суд повинен чітко установити, що в зв`язку з прийняттям спірних рішенням суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

При цьому, судова колегія також звертає увагу і на обов`язок суду, під час вирішення спору, пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (т.б. встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими.

Отже, враховуючи вищевикладене, підставами для визнання протиправними актів суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких рішень протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Однак, разом з тим, одночасно необхідно звернути увагу на той факт, що прийняття спірних наказів про порушення дисциплінарних проваджень - це відповідні процесуальні дії суб`єкта владних повноважень (відповідача), якими лише тільки розпочинаються ці дисциплінарні провадження, а тому їх правомірність має бути предметом оцінки суду включно при розгляді справи про визнання протиправним та скасування рішень суб`єкта владних повноважень, прийнятих за результатами вже проведених дисциплінарних проваджень.

За загальним правилом, кожна особа, права та свободи якої було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам.

Таким чином, враховуючи вказані вище обставини, на переконання колегії суддів розгляд питання правомірності винесення наказів про порушення дисциплінарного провадження в окремому позовному провадженні без аналізу матеріалів такого дисциплінарного провадження та рішення суб`єкта владних повноважень, винесеного за його результатами, у сукупності з іншими доказами не дозволить ефективно захистити та відновити порушене право позивача, а тому не відповідає завданням адміністративного судочинства.

При цьому, слід зауважити, що аналогічні правові висновки з цих спірних питань викладені в постановах Верховного Суду від 15.03.2019р. по справі №815/622/17 та від 12.02.2020р. по справі №160/7402/18.

Отже, приймаючи до уваги вищезазначені обставини справи, перелічені вище норми діючого у цій сфері законодавства, а також факт не проведення до цього часу спірних дисциплінарних проваджень та відповідно відсутність будь-яких рішень за результатами їх проведення, суд апеляційної інстанцій приходить до висновку про відсутність належних і достатніх підстав для скасування оскаржуваних наказів відповідача від 04.12.2019р. №331 та від 18.12.2019р. №346 - про порушення 2-х дисциплінарних проваджень відносно ОСОБА_1 , які, в свою чергу, як на момент їх прийняття, так і на даний час, ще не порушують прав, обов`язків і інтересів позивача та самі собі ще не несуть жодних негативних правових наслідків для останнього, в зв`язку із чим, позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають, оскільки є необґрунтованими та передчасними.

Що ж стосується інших позовних вимог ОСОБА_1 щодо скасування наказу відповідача №427-о від 18.12.2019р. «Про відсторонення ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків», то апеляційний суд в цілому погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для його скасування.

До такого висновку судова колегія приходить з наступних підстав.

Так, дійсно як передбачено ст.72 Закону №889-VIII, державний службовець може бути відсторонений від виконання посадових обов`язків у разі виявлення порушень, встановлених п.п.1,7-10,14 ч.2 ст.65 цього Закону, за які до нього може бути застосовано дисциплінарне стягнення.

Однак, таке рішення про відсторонення державного службовця від виконання посадових обов`язків приймається відповідно керівником державної служби або суб`єктом призначення одночасно з прийняттям рішення про порушення дисциплінарного провадження або під час його здійснення лише у разі:

- наявності обставин, що дають підстави вважати, що такий державний службовець може знищити чи підробити речі і документи, які мають суттєве значення для дисциплінарного провадження;

- впливу на працівників державного органу та інших осіб, зокрема, здійснення протиправного тиску на підлеглих, погрози звільненням з роботи;

- перешкоджання в інший спосіб об`єктивному вивченню обставин вчинення дисциплінарного проступку.

Тривалість відсторонення державного службовця від виконання посадових обов`язків не може перевищувати часу дисциплінарного провадження.

Під час відсторонення від виконання посадових обов`язків державний службовець зобов`язаний перебувати на робочому місці відповідно до правил внутрішнього службового розпорядку та сприяти здійсненню дисциплінарного провадження.

Так, як встановлено колегією суддів з матеріалів справи та вже зазначалося вище, наказом т.в.о. Голови Державної екологічної інспекції України Фірсова Є. №427-о від 18.12.2019р. позивача ОСОБА_1 було відсторонено від виконання обов`язків відповідно до ст.72 Закону України «Про державну службу».

Як свідчать матеріали справи, єдиною правовою підставою для прийняття даного наказу №427-о від 18.12.2019р. зазначено «звернення гр. ОСОБА_2 від 16.12.2019р.».

Проте, як вбачається зі змісту наявного у справі цього звернення гр. ОСОБА_2 від 16.12.2019р. (т.1 а.с.118), остання в ньому фактично лише тільки «звертала увагу» т.в.о. Голови ДЕІ України Фірсова Є. на порушення її трудових прав з боку начальника ДЕІ Кримсько-Чорноморського округу Ставнійчука О.П. та його 1-го заступника ОСОБА_5 , які, на її думку, необгрунтовано спочатку «перевели» її на нижчу посаду, а потім взагалі звільнили з займаної посади.

Також при цьому, одночасно слід звернути увагу і на той факт, що заявниця ОСОБА_2 у своєму зверненні від 16.12.2019р. фактично не наполягала ані на покаранні, ані на притягненні до дисциплінарної відповідальності ні ОСОБА_6 , ні ОСОБА_5 , а лише тільки «звертала увагу» керівника ДЕІ України на факт свого незаконного звільнення, та повідомила останнього про своє звернення із відповідним позовом до Одеського окружного адміністративного суду, який, в свою чергу, в подальшому, як вбачається з ЄДРСР, 28.07.2020р. ухвалив рішення (яке 08.09.2020р. набрало законної сили) про скасування наказу начальника ДЕІ Кримсько-Чорноморського округу №335-о від 30.10.2019р. та поновлення ОСОБА_2 на посаді.

Так, як видно з матеріалів справи, відповідачем у своїх запереченнях на адміністративний позов зазначено про наявність підстав вважати, що ОСОБА_1 , маючи відповідні повноваження може знищити чи підробити речі і документи, які мають суттєве значення для дисциплінарного провадження та здійснювати тиск на підлеглих.

Проте, в ході розгляду даної справи, представниками відповідача так і не було надано до суду 1-ї або 2-ї інстанцій жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вищевказаних побоювань, в зв`язку із чим, судова колегія вважає вказані доводи відповідача ні чим не підтвердженими припущеннями.

В свою чергу, як вже вказувалося вище, ст.72 Закону України «Про державну службу» містить перелік випадків, які є обов`язковою підставою для відсторонення державного службовця від виконання посадових обов`язків, зокрема наявності обставин, що дають підстави вважати, що такий державний службовець може знищити чи підробити речі і документи, які мають суттєве значення для дисциплінарного провадження; впливу на працівників державного органу та інших осіб, зокрема, здійснення протиправного тиску на підлеглих, погрози звільненням з роботи; перешкоджання в інший спосіб об`єктивному вивченню обставин вчинення дисциплінарного проступку.

Крім того, колегія суддів вважає необхідним зауважити й про те, що відсторонення державного службовця від виконання посадових обов`язків приймається одночасно з прийняттям рішення про порушення дисциплінарного провадження та повинно бути мотивованим і обгрунтованим із зазначенням реальних обставин, за наявності яких державного службовця дійсно необхідно терміново відсторонити від виконання посадових обов`язків.

Водночас, лише тільки загальне посилання у спірному наказі на приписи ст.72 Закону України «Про державну службу» та звернення гр. ОСОБА_2 від 16.12.2019р. не є виявленням порушень, встановлених п.п.1,7-10,14 ч.2 ст.65 Закону України «Про державну службу», та не є належним обґрунтуванням наявності обставин, що дають підстави вважати, що позивач може знищити чи підробити речі і документи, які мають суттєве значення для дисциплінарного провадження; має вплив на працівників Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу шляхом протиправного тиску на підлеглих, погроз звільненням з роботи; перешкоджає в інший спосіб об`єктивному вивченню обставин вчинення дисциплінарного проступку.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, оскільки у спірному наказі відповідача №427-о від 18.12.2019р. не наведено жодного обґрунтування прийнятого рішення про відсторонення позивача від виконання посадових обов`язків, та не надано будь-яких доказів на підтвердження необхідності прийняття такого рішення, судова колегія вважає, що суд 1-ї інстанції, в даному випадку, дійшов обґрунтованого висновку про протиправність і передчасність цього наказу №427-о, який дійсно підлягає скасуванню.

Одночасно, при прийнятті остаточного рішення по даній справи, апеляційний суд також вважає за необхідне зазначити й про втрату на цей час «актуальності» вказаного вище спірного наказу та приймає до уваги той факт, що позивач ОСОБА_1 , не зважаючи на прийняття керівником ДЕІ України спірних наказів від 04.12.2019р. №331 та від 18.12.2019р. №346 і №427-о (які оскаржуються у даній справі №420/7840/19), ще 25.03.2020р. був звільнений з займаної посади «у зв`язку з ліквідацією ДЕІ Кримсько-Чорноморського округу» на підставі наказу ДЕІ України №87, який був ним оскаржений до Одеського окружного адміністративного суду, і який, в свою чергу, своїм рішенням від 23.10.2020р. по справі №420/3890/20 (що набрало законної сили на підставі постанови 5ААС від 16.02.2021р.) відмовив ОСОБА_1 у задоволенні його вимог про поновлення на службі (посаді).

Відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А у відповідності до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, судова колегія вважає, що судом першої інстанції було не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, та частково порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи, до того ж, деякі висновки суду не повністю відповідають обставинам справи та ґрунтуються на невірному тлумаченні норм діючого у цій сфері законодавства, в зв`язку із чим, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення має право скасувати його повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У силу вимог ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, за таких обставин колегія суддів вважає, що суд 1-ї інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права при ухваленні судового рішення в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування наказів про порушення дисциплінарних проваджень внаслідок чого, відповідно до ч.1 ст.315, п.4 ч.1 ст.317 КАС України, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення у цій частині - скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

Керуючись ст.ст.195,308,310,315,316,317,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції України - задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправними та скасування наказів т.в.о. голови Державної екологічної інспекції України Фірсова Є. від 04.12.2019р. №331 «Про порушення дисциплінарного провадження відносно ОСОБА_1 » та від 18.12.2019р. №346 «Про порушення дисциплінарного провадження відносно ОСОБА_1 » - скасувати та прийняти в цій частині нове, яким відмовити у задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 03.06.2021р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко