Справа № 280/9205/20
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2021-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 червня 2021 року м. Дніпросправа № 280/9205/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Кругового О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 р. (суддя Семененко М.О.) в адміністративній справі №280/9205/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про визнання рішень дій чи бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними та дискримінаційними рішення, дії чи бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не виплати недоотриманої пенсії за період з 07.10.2009 по 29.11.2018 та зобов`язати відповідача виплатити недоотриману пенсію за період з 07.10.2009 по 29.11.2018 з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 р. позовна заява залишена без руху. Позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду належним чином оформленої позовної заяви відповідно до кількості учасників справи, в якій необхідно привести позовні вимоги у відповідність до положень частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, а також належних доказів поважності причин пропуску строку для звернення до адміністративного суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 р. визнано неповажними причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду, у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду відмовлено, позовну заяву повернуто позивачеві.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Скаржник вказує на те, що не проведення виплати його пенсії з 07.10.2009 по 29.11.2018 відбулося з вини Держави в особі її компетентних органів, тому її виплата має проводитися без обмеження будь-яким строком з компенсацією встати частини доходів. Право позивача на поновлення виплати пенсії підтверджено рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06.09.2019 у справі №280/3261/18. На виконання цього рішення суду відповідач 19.02.2020 прийняв рішення про поновлення виплати позивачу пенсії з 29.11.2018. Позивач оскаржив його до суду, і рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05.06.2020 у справі №280/2548/20 рішення відповідача від 19.02.2020 скасовано, а заява про поновлення виплати пенсії з 2009 року залишилась невирішеною по суті.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу від Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області до суду апеляційної інстанції не надходив.

Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Постановляючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції керувався приписами частини 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України.

Цією процесуальною нормою визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку (частини перша статті 123 Кодексу). Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частини 2 статті 123 Кодексу).

Суд першої інстанції дійшов висновку про пропуск позивачем шестимісячного строку звернення до суду, встановленого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки судові спори щодо поновлення виплати пенсії позивачу та її розміру тривають з 2019 року; у справі №280/3261/19 позивач вже порушував питання стосовно протиправної бездіяльності органу Пенсійного фонду щодо невиплати йому пенсії 07.10.2009, і за результатом судового розгляду орган Пенсійного фонду прийняв рішення №11 від 14.02.2020 (протокол від 13.02.2020), яким виплату позивачу пенсії поновлено з 29.11.2018. У подальшому позивач питання періоду, з якого поновлено виплату пенсії, не оспорював, а виявляв лише незгоду з розміром поновленої пенсії, погодившись із тим, що її виплата має здійснюватися саме з 29.11.2018, про що свідчить зміст заявлених позовних вимог у справі №280/2548/20. Суд першої інстанції також визнав помилковими доводи позивача про те, що його заява про поновлення виплати пенсії з 2009 набула статусу невирішеної по суті у зв`язку із скасуванням рішення відповідача №11 у судовому порядку, оскільки вказане рішення скасовано судом з мотивів протиправності розміру поновленої пенсії, а не у зв`язку з порушенням строків поновлення виплати пенсії. Скасування вказаного рішення органу Пенсійного фонду не змінює того факту, що виплату пенсії позивача поновлено саме з 29.11.2018.

При постановленні оскарженої ухвали суд першої інстанції врахував правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.12.2020 у справі №510/1286/16-а, згідно якої, визначаючи початок перебігу строку звернення до адміністративного суду, важливо встановити той момент, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення її прав. У спорах, що виникають з органами ПФУ, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу ПФУ відповіді на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок. Отже, в цьому випадку початок перебігу строку звернення до адміністративного суду слід пов`язувати з датою отримання листа-відповіді, листа-роз`яснення від органу ПФУ на запит особи про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку.

Скаржник, у свою чергу, наполягає на застосуванні правового висновку Великої Палати у постанові від 20.05.2020 у справі № 815/1226/18, відповідно до якого не підлягають застосуванню строки звернення до суду у спорах, які виникли у зв`язку з поновленням виплати раніше призначених (нарахованих) пенсій громадянам України, які проживають за її межами, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 р. № 25-рп/2009.

Як зазначено в описовій частині оскарженої ухвали, 03.02.2021 на усунення недоліків позовної заяви від представника позивача до суду надійшла позовна заява (подана засобами поштового зв`язку 01.02.2021), за змістом якої позивач просить суд:

1) визнати протиправними та дискримінаційними: - рішення відповідача №11 від 13.02.2020, в тій його частини, в якій воно стосується вимог позивача на отримання пенсії за період з 07.10.2009 по 29.11.2018; - бездіяльність відповідача, щодо не виплати недоотриманої пенсії позивача за період з 07.10.2009 по 29.11.2018; - дії відповідача, в частини відмови у виплаті позивачу пенсії за період з 07.10.2009 по 29.11.2018;

2) зобов`язати вчинити певні дії - виплатити недоотриману пенсію позивачу за період 07.10.2009 по 29.11.2018 року з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах адміністративної справи №280/9205/20, переданої до суду апеляційної інстанції для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 , відсутня копія позовної заяви, поданої позивачем засобами поштового зв`язку 01.02.2021.

За даними ІКІС ПФУ, копія роздруківки з якої наявна у справі, Рішення 11 прийнято 14.02.2020 і стосувалось воно перерахунку пенсії за віком (а.с.30). Рішення №11 від 13.02.2020, яке оскаржує позивач, в матеріалах справи відсутнє. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 взагалі посилається на рішення відповідача від 19.02.2020.

Колегія суддів зазначає, що стаття 242 Кодексу адміністративного судочинства України зобов`язує суди при прийнятті рішень враховувати правову позицію, викладену Верховним Судом і не наділяє їх правом відступу від правових висновків Верховного Суду.

Як зазначено вище, при постановленні ухвали про повернення позовної заяви, суд першої інстанції врахував правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 24.12.2020 у справі №510/1286/16-а. Скаржник наполягає на застосуванні іншого висновку Великої Палати у постанові від 20.05.2020 у справі № 815/1226/18.

У справі № 510/1286/16-а спір між сторонами виник у зв`язку із неправомірними діями Управління ПФУ щодо неврахування для обчислення пенсії державного службовця сум індексації заробітної плати, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премій до державних, професійних та ювілейних свят й інших виплат.

Натомість, у справі № 815/1226/18 позивач, який є громадянином України, що постійно проживає за кордоном, просив зобов`язати територіальний орган Пенсійного фонду України поновити виплату пенсії за віком з 07 жовтня 2009 р. За результатами перегляду справи в касаційному порядку Велика Палата Верховного Суду у цій справі дійшла наступних висновків:

«З 07 жовтня 2009 року виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону № 1058-ІV. Із цього часу орган Пенсійного фонду має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон (п.60 Постанови).

Зважаючи на те, що нарахування пенсії в повному обсязі («правильному» розмірі) покладається на відповідний територіальний орган Пенсійного фонду, непроведення відповідачем поновлення виплати пенсії позивачці після 07 жовтня 2009 року свідчить про те, що його бездіяльність призвела до триваючого порушення права позивачки на отримання пенсійних виплат, яке було відновлено на підставі зазначеного Рішення Конституційного Суду України (п. 77 Постанови).

Обмеження права пенсіонера на отримання належної йому пенсії певними строками є неприпустимим. Відновлення виплати пенсії має проводитися з дати ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 07 жовтня 2009 року у справі № 25-рп/2009 без обмеження її виплати жодними строками (п.78 Постанови)».

Таким чином, застосування судом першої інстанції при постановленні оскарженої ухвали правового висновку Великої Палати Верховного Суду у справі №510/1286/16-а за наявності правового висновку Великої Палати Верховного Суду у справ № 815/1226/18, на переконання колегії суддів, є помилковим.

Колегія суддів звертає увагу, що метою звернення позивача до суду є отримання ним пенсії з 07 жовтня 2009 р. Некоректно сформульовані у позовній заяві позовні вимоги, на думку колегії суддів, не можуть стати перешкодою у доступі до правосуддя. У такому випадку суд має скористатись правом, визначеним статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України, з`ясувати усі обставини у справі шляхом витребування доказів, і з метою повного захисту порушених прав вийти за межі позовних вимог. Колегія суддів вважає, що висновок про пропуск позивачем строку звернення до суду на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі є передчасним.

Відповідно до статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись статтями 315, 320, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 р. в адміністративній справі № 280/9205/20 скасувати.

Адміністративну справу № 280/9205/20 - направити для продовження розгляду до Запорізького окружного адміністративного суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 03 червня 2021 р. і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя Т.С. Прокопчук

суддя О.О. Круговий