Справа № 140/2210/21
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2021-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року ЛуцькСправа № 140/2210/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій, рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі- позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області) про визнання протиправними дій та рішення від 16.11.2020 № 81, яким здійснено перерахунок довічного грошового утримання, у зв`язку iз зміною прожиткового мінімуму, виходячи із розрахунку стажу роботи на посаді судді 26 років 06 місяців 19 днів та визначено, що розмір щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, становить 62 % суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді; зобов`язання здійснити позивачу як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області від 26.02.2020 № 332, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020, у розмірі 90% суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 06.11.2018 №3352/о/15-18 звільнений з посади судді Луцького міськрайонного суду Волинської області у відставку та наказом голови суду від 12.11.2018 №118/02.04 відрахований з його штату. Позивач також зазначив, що з 13.11.2018 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, яке йому було призначене у розмірі 90% суддівської винагороди. Загальний стаж роботи, який враховується для призначення та розрахунку пенсії в нього становить 30 років 07 місяців 04 дні. На виконання рішення суду від 06.10.2020 та на підставі довідки від 26.02.2020 №332 про розмір грошового забезпечення працюючого судді, відповідачем прийнято рішення № 81 від 16.11.2020, яким здійснено перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020, зменшивши його розмір з 90% до 62%, виходячи зі стажу 26 років 06 місяців 19 днів.

Позивач із проведеним перерахунком не погоджується, оскільки згідно із законодавством України, рішення комісії з визначення стажу роботи суддів та працівників апарату суду від 04.03.2019 №2/02 та наказу голови даного суду №25/02-04 від 14.03.2019 його стаж становить більше 30 років та надбавка за вислугу років 70%.

Зокрема, стаж роботи на посаді судді 2 роки 14 днів - календарний період проходження строкової військової служби, 2 роки - стаж роботи (професійної діяльності), який надає право на призначення на посаду судді.

Позивач вважає, що при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 у відповідача відсутні підстави для зменшення його стажу, який дає право на довічне грошове утримання судді у відставці.

Крім того, позивач із посиланням на норми Закону України «Про судоустрій та статус суддів» вважає, що при перерахунку довічного грошового утримання не може зменшуватися його відсотковий розмір, а тому воно повинно виплачуватися в розмірі 90 %.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 15.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідач у відзиві на позов позовні вимоги не визнав. В обґрунтування своєї позиції вказав, що позивачу на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06.10.2020 по справі № 140/13124/20 проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 62%. При здійсненні перерахунку відсотковий розмір визначено з врахуванням норм статті 142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Відповідач зазначив, що рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020 визнано неконституційним положення пункту 25 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій та статус суддів" (далі - Закон №1402-VIII). Тим самим втратили чинність не тільки норми, згідно з якими право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом №1402-VIII, пов`язувалося з підтвердженням відповідності займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), а й норми, згідно з якими щомісячне довічне грошове утримання встановлювалося у розмірі від 80 до 90 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон №2453-VI). За нормами частини третьою статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді; за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

При призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 12.03.2019 спеціальний стаж позивача, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді, становив 26 років 06 місяців 19 днів - а саме стаж роботи на посаді судді.

На думку відповідача, здійснивши перерахунок довічного грошового утримання судці у відставці відповідно до рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06.10.2020 у справі №140/13124/20, ГУ ПФУ у Волинській області діяло правомірно, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

У поданій відповіді на відзив, позивач ще раз наголосив на тому, що прийняте відповідачем рішення про зменшення його стажу роботи та відсоткового розміру довічного грошового утримання не ґрунтується на вимогах норм чинного законодавства та просить позовні вимоги задовольнити повністю.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у завах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 06.11.2018 №3352/о/15-18 звільнений з посади судді Луцького міськрайонного суду Волинської області у відставку. Наказом від 12.11.2018 №118/02.04 «Про відрахування ОСОБА_1 » відрахований із штату суду.

Рішенням ГУ ПФУ у Волинській області від 21.11.2018 №81 ОСОБА_1 з 11.11.2018 призначене щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди.

Відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданого ОСОБА_1 Луцьким міськрайонним судом Волинської області від 12.11.2018 (на день виходу у відставку), стаж становить 32 роки 7 днів, з них 2 роки 14 днів - період проходження строкової військової служби (з 16.04.1982 по 29.04.1984); 2 роки 5 місяців 3 дні - половина строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі (з 24.08.1984 по 29.06.1989), періоди роботи в.о. народного засідателя судді за періоди 1990-1991 років, помічника голови Луцького міського суду - 7 місяців 8 днів (з 16.09.1991 по 23.04.1992), народний суддя Луцького міськрайонного суду, суддя судової колегії в цивільних справах Волинського обласного суду, суддя Луцького міського та міськрайонного судів (з 24.04.1992 по 12.11.2018). У новому розрахунку, виданому із врахуванням рішень комісії з визначення стажу роботи суддів та працівників апарату суду від 04.03.2019 №2/02 та наказу голови даного суду №25/02-04 від 14.03.2029 його стаж становить 33 роки 7 днів (додатково до первісного розрахунку зараховано - стажист Луцького районного суду з 01.08.1986 по 31.07.1990).

Рішенням ГУ ПФУ у Волинській області від 03.03.2020 №6/6 за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 відмовлено у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСА України в Волинській області від 26.02.2020 №332.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06.10.2020 у справі №140/13124/20, визнано протиправними дії та рішення ГУ ПФУ у Волинські області від 03.03.2020 №6/6; зобов`язано ГУ ПФУ у Волинські області здійснити ОСОБА_1 з 19.02.2020 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою ТУ ДСА України в Волинській області від 26.02.2020 №332 (з урахуванням фактично виплачених сум).

Виконуючи рішення суду від 06.10.2020 у справі №140/13124/20, відповідач прийняв рішення № 81 від 16.11.2020, яким здійснив перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020.

При цьому щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці розраховано з розміру 62% суддівської винагороди, зазначеної у довідці від 26.02.2020 №332), виходячи зі стажу судді, який дає право на щомісячне довічне грошове утримання 26 років 06 місяців 19 днів.

Позивач, вважає протиправним рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 16.11.2020 № 81 в частині зміни відсоткового розміру довічного грошового утримання.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні визначає Закон України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон №1402-VIII).

Пунктом 2 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів", крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Частинами першою, третьою статті 116 Закону №1402-VIII визначено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею до Вищої ради правосуддя, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви ухвалює рішення про звільнення судді з посади.

Відповідно до статті 137 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Абзацом четвертим пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Відповідно до частини першої статті 142 Закону №1402-VI судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (частина друга статті 142 Закону №1402-VI).

Згідно з частиною третьою статті 142 Закону №1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частинами четвертою та п`ятою цієї ж статті передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Розділом ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці. Так у підпункті 4 пункту 24 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII зазначено, що розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. При цьому пункт 23 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII, який передбачав, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами), виключений з 01 січня 2020 року на підставі підпункту 16 пункту 1 розділу І Закону України від 16 жовтня 2019 року №193-IX "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування".

Відповідно до пункту 25 розділу ХІІ розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів". За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Однак Конституційний Суд України рішенням від 18.02.2020 у справі №2-р/2020 пункт 25 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII визнав неконституційним.

В рішенні Верховного Суду від 16.06.2020 у зразковій справі №620/1116/20, яке набрало законної сили 07.08.2020, зроблено правовий висновок про те, що зміна з 01 січня 2020 року розміру окладу судді, який є складовою суддівської винагороди, є підставою для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону №1402-VIII з 19.02.2020, тобто з наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 року у справі №2-р/2020.

Тобто, на момент виходу позивача у відставку нормами чинного законодавства передбачалося, що суддям, які мають більше 25 років вислуги призначається довічне грошове утримання в розмірі 90%. Саме у такому розмірі її призначено позивачу з 13.11.2018.

Відповідач, здійснюючи з 19.02.2020 на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду 06.10.2020 №140/13142/20 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 на підставі довідки від 26.02.2020 №332 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 18.02.2020, зменшив її розмір до 62%.

Спір в даній адміністративній справі виник з приводу визначення органом Пенсійного фонду України під час проведення перерахунку довічного грошового утримання позивачу відсотку суддівської винагороди в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 143 Закону №1402. Позивач вважає, що при обчисленні його довічного грошового утримання орган Пенсійного фонду України повинен застосовувати відсоток, який був призначений йому при виході у відставку, а саме 90%.

Однак із вказаним суд не погоджується, враховуючи наступне.

Відсоток розміру довічного грошового утримання позивача від суддівської винагороди працюючого судді на рівні 90%, на врахуванні якого наполягає позивач, визначений на підставі ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI (з урахуванням п. 4 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 №4-рп/2016), виходячи з більш як 26 років стажу ОСОБА_1 на посаді судді.

Пунктом 4 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 №4-рп/2016 визначено наступне: «- частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Разом з тим, вищезазначені законодавчі норми втратили чинність з прийняттям Закону №1402 та не підлягають застосуванню з 30.09.2016.

В свою чергу, нормами чинного станом на день виникнення спірних правовідносин Закону №1402 визначені інші вихідні дані для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а саме:

- щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді (ч. 4 ст. 142 Закону №1402);

Як вже зазначалося вище, пунктом 25 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 (у редакції, чинній до 18.02.2020) було встановлено інший порядок призначення довічного грошового утримання.

Однак, рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), вищевказані положення п. 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402.

Зокрема, приймаючи вказане рішення Конституційний Суд України виходив з того, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання. Однак такий підхід, на думку Конституційного Суду України, порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

З огляду на вищенаведене Конституційний Суд України дійшов висновку, що запровадження згідно із положеннями п. 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

Отже, обчислення відсоткового значення довічного грошового утримання судді у відставці за нормами Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI від 07.07.2010, як було передбачено нормами п. 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402, визнано неконституційним.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Отже, з 18.02.2020 законодавством встановлено єдиний підхід до обрахунку довічного грошового утримання судді у відставці, зокрема, передбачений нормами ст. 142 Закону №1402, а саме базовий відсотковий розмір довічного грошового утримання судді у відставці встановлено на рівні 50%.

Тому враховуючи вищевикладене суд вважає, що у ГУ ПФУ в Волинській області не було правових підстав для обрахунку розміру довічного грошового утримання з розмірів, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI, оскільки з 18.02.2020 (з моменту проголошення Рішення Конституційного Суду України №2-р/2020 від 18.02.2020) Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI в частині регулювання щомісячного грошового утримання судді у відставці втратив чинність.

При цьому суд зауважує, що визначення відсотку розміру довічного грошового утримання позивача від суддівської винагороди працюючого судді на підставі норм Закону №1402 не призводить до порушення ст. 22 Конституції України, оскільки розмір довічного грошового утримання, на який має право позивач згідно норм Закону №1402, не є меншим ніж той, який був забезпечений позивачу на підставі положень Закону від 07.07.2010 №2453-VI.

Однак, суд вважає, що приймаючи оскаржуване рішення відповідачем не було в повній мірі дотримано вимоги чинного законодавства в частині визначення стажу позивача , що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання.

Вказане в свою чергу впливає на визначення процентного розміру довічного грошового утримання судді у відставці від суддівської винагороди працюючого судді.

Суд звертає увагу, на те, що Закон №1402-VIII визначає підставою перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання зміну розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Стаж судді, який вийшов у відставку, є тією величиною, з якої визначається розмір щомісячного довічного грошового утримання при його призначенні; змінною величиною є суддівська винагорода працюючого судді, що визначає можливість проведення перерахунку призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Як вбачається із долучених до справи доказів, при перерахунку грошового утримання судді відповідачем при визначенні відсоткового розміру було взято до уваги лише безпосередній стаж судді з розрахунку 26 років 6 місяців та 7 днів.

Позивач в своїй позовній заяві стверджує, що при здійсненні даного перерахунку, відповідачем не було враховано вимоги Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та не зараховано до відповідного стажу службу в Збройних силах СРСР з 16.04.1982 по 29.04.1984 рік -2 роки 14 днів та Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ( в редакції від 12.07.2018 року) - 2 роки стажу юридичної роботи в період з 01.08.1989 по 24.04.1992 роки необхідного для призначення судді.

Суд з такими твердженнями позивача погоджується, враховуючи наступне.

У розглядуваному випадку відповідач не взяв до уваги, що при призначенні довічного грошового утримання судді у відставці згідно доданих розрахунків стажу роботи (що подавалися відповідачу при призначені пенсії, а в подальшому в 2019 році) Луцьким міськрайонним судом Волинської області були включені ці та інші періоди роботи позивача на посадах, які дають право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання судді.

Як вже зазначалося вище, такий стаж позивача був розрахований на момент звільнення більш як 32 роки, а пізніше, з прийняттям вказаних наказів про зарахування періодів роботи як 33 роки.

При цьому, в даних розрахунках зазначено і половина навчання у вищому навчальному закладі освіти.

Законами СРСР, які діяли на момент призначення позивача суддею, та Законами України «Про статус суддів», «Про судоустрій та статус суддів» визначено, які періоди зараховуються до стажу роботи судді та дають право на відставку та доплату до посадового окладу за вислугу років.

У зв`язку з прийняттям Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в різних редакціях) було збережено умови обрахування стажу роботи судді, що діяли раніше, зокрема на момент призначення особи суддею.

Зарахування служби в армії, половини строку навчання в навчальному закладі до періодів роботи, що дають право на відставку судді були регламентовані нормативними актами як Радянського Союзу на момент призначення позивача на посаду, так і на момент виходу його у відставку. Також передбачалося зарахування до даного стажу роботу на інших посадах.

При визначенні відсоткового розміру довічного грошового утримання судді у відставці позивачу в оспорюваному рішенні ГУ УПФ у Волинській області ці обставини враховані не були та не обґрунтовано, з яких підстав позивачу не було зараховано до стажу роботи, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання періоду, служби в лавах Радянської армії, стажу юридичної роботи, половини навчання у вищому навчальному закладі.

Суд звертає увагу на те, що в рішенні та з інших долучених до справи документів не вбачається, які саме періоди роботи взято відповідачем при визначенні стажу судді, а які ні для обрахунку відсоткового розміру довічного грошового утримання, та на підставі чого визначено відсотковий розмір 62% довічного грошового утримання від суддівської винагороди працюючого судді.

У рішенні відсутні обґрунтування, чому зазначені позивачем та судом періоди роботи не були взяті до уваги та з яких причин.

За таких обставин суд позбавлений можливості дати оцінку оскаржуваному рішенню в частині визначення відсоткового розміру довічного грошового утримання, без аналізу причин не включення вказаних періодів роботи позивача до стажу, оскільки в ньому воно відсутнє та при його прийнятті не вирішувалося.

При цьому суд вказує на те, що будь-яких спорів щодо визначення стажу раніше між сторонами не існувало.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (стаття 2 КАС України).

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На переконання суду, відповідач у цій справі не довів правомірності прийнятого рішення від 16.11.2020 № 8114 в частині перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 19.02.2020, виходячи із 26 років 6 місяців 19 днів стажу роботи та розміру 62% від суддівської винагороди працюючого судді у відповідності до вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Основного Закону та частиною 2 статті 2 КАС України, а тому з врахуванням вищезазначених підстав його слід визнати протиправним та скасувати, а позов в цій частині задовольнити.

Суд при вирішенні даного спору дав правову оцінку спірному рішенню відповідача про відмову в перерахунку довічного грошового утримання позивачу та прийшов до висновку про його протиправність. Визнання протиправним та скасування рішення судом, не потребують в подальшому визнання протиправними дій ГУ УПФ у Волинській області щодо відмови в проведенні такого перерахунку, а тому в цій частині позов до задоволення не підлягає.

В адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності (стаття 9 КАС України), який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин). Отже, суд здійснює розгляд справи у межах заявлених позовних вимог.

На думку суду, оскільки при перерахунку довічного грошового утримання позивача відповідачем в повній мірі не було забезпечено дотримання вимог зазначених вище приписів законодавства, тому, з урахуванням вимог частини другої статті 9, частини другої статті 245 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень та позовні вимоги задовольнити частково шляхом прийняття судом рішення про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 16.11.2020 № 8114 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно здійснити ОСОБА_1 з 19.02.2020 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням фактично виплачених сум), та на підставі довідки ТУ ДСА України в Волинській області від 26.02.2020 № 332, з врахуванням висновків суду.

Разом з тим, на думку суду, відсутні підстави для встановлення (в порядку частини першої статті 382 КАС України) судового контролю за виконанням судового рішення у цій справі шляхом зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, як про це просить позивач, оскільки у суду відсутні підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення у цій справі, а примусове виконання рішень суду у даній категорії справ забезпечується органами державної виконавчої служби.

Як визначено частинами першою, третьою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Звертаючись до суду, позивач сплатив судовий збір у сумі 1816,600 грн, що підтверджується квитанціями від 02.03.2021 № ПН 55 (а.с.13) та від 10.03.2021 № № ПН 55 (а.с.32).

Враховуючи те, що в даному випадку позов задоволено частково, то з урахуванням наведеного, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією від 02.03.2021 № ПН 55 (а.с.13).

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій, рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 16.11.2020 № 8114.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити ОСОБА_1 з 19 лютого 2020 року перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням фактично виплачених сум), на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області від 26.02.2020 № 332, з врахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області судові витрати у сумі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22В, ).

Суддя Р.С. Денисюк