Справа № 540/4100/20
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2021-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/4100/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі-відповідач, Управління), в якому просить:

визнати протиправними та дискримінаційними:

- дії відповідача, в частині відмови у виплаті недоотриманої пенсії за період з 15.01.2003 по 07.11.2018;

- бездіяльність відповідача щодо невиплати недоотриманої пенсії за період з 15.01.2003 по 07.11.2018;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачу недоотриману пенсію за період з 15.01.2003 по 07.11.2018, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Ухвалою від 22.12.2020 позов залишений без руху, позивачу наданий строк на усунення недоліків. Ухвала виконана, недоліки позову усунуті.

У період з 11.01.2021 по 18.02.2021 головуючий суддя перебував на лікарняному.

Ухвалою від 23.02.2021 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області в частині позовних вимог про визнання протиправним рішення про відмову в поновленні позивачу пенсії від 15.11.2018 №30/03-10.

У решті вимог відкрито провадження ухвалою від 23.02.2021, розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав за адресою: АДРЕСА_1 . З 1997 року та до моменту виїзду на постійне місце проживання за кордон, позивачу, за наявності 48 років страхового стажу, призначена та виплачувалася пенсія за віком. 15.07.2002 року позивач виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю, де перебуває на консульському обліку посольства України. 07.11.2018 року представник позивача, діючи на підставі нотаріальної довіреності, особисто подав до ГУ ПФУ в Херсонській області нотаріально засвідчену та апостильовану особисту заяву ОСОБА_1 про поновлення пенсії. За результатами розгляду вказаної заяви відповідач надіслав позивачу рішення від 15.11.2018 року № 30/03-10 про відмову у поновленні виплати пенсії. Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 12.06.2019 у справі №540/949/19, яке набрало законної сили 30.09.2019 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Херсонській області. Вказаним рішенням визано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 15.11.2018 року № 30/03-10 про відмову в поновленні пенсії за віком ОСОБА_1 та визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо не поновлення пенсії ОСОБА_1 . Також вказаним судовим рішенням зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області поновити виплату ОСОБА_1 пенсії за віком з 07.11.2018 року, відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". У зазначеній частині судове рішення відповідачем виконане.

Звертаючись до суду з даним позовом, представник позивача оскаржує дії та бездіяльність відповідача, що полягають у відмові виплатити позивачу недоотриману пенсію за період з 15.01.2003 по 07.11.2018, посилаючись на відсутність строків позовної давності у вказаних вимогах.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що останній позов не визнає. Зокрема, свою позицію обґрунтовує тим, що рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 12.06.2019 задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення від 15.11.2018 №30/03-10 про відмову в поновленні пенсії та зобов`язано поновити пенсію за віком ОСОБА_1 з 07.11.2018 року. Згідно з рішенням суду, підстави для поновлення позивачу виплати пенсії виникли з дати його звернення до відповідача з заявою щодо поновлення пенсії, тобто з 07.11.2018. На виконання вказаного рішення суду розпорядженням від 02.12.2019 №11 пенсію позивачу поновлено з 07.11.2018 року та здійснено нарахування в грудні 2019 року у сумі 74512,16 грн. Таким чином, рішення суду виконано в повному обсязі.

Відповідно до вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (далі- Порядок №22-1), заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Відповідач зазначає, що ОСОБА_1 не звертався до Управління із заявою щодо поновлення виплати пенсії з 15.01.2003.

Також відповідач вважає, що інтереси та права позивача порушені з 07.11.2018, оскільки з цієї дати він звернувся із заявою про поновлення виплати пенсії за віком.

З огляду на викладене, відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, зі змісту якого вбачається, що останній наполягає на праві позивача на отримання пенсії за період з 15.01.2003 по 07.11.2018 та компенсації втрати частини доходів, посилаючись та норми чинного законодавства та позиції Верховного Суду.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до посвідчення № НОМЕР_1 від 12.05.1997 року отримував пенсію за віком.

Позивач до моменту виїзду на постійне місце проживання за кордон - 15.07.2002 року проживав за адресою: АДРЕСА_1 та з 1997 року отримував пенсію.

07.11.2018 року представник позивача звернувся до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою, в якій просив (мовою оригіналу): "- поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком, нарахувавши її розмір у відповідності з діючим на час відновлення законодавством;

- надіслати на адресу представників ОСОБА_1 копії документів щодо поновлення пенсії та її розмірів (розпорядження, протоколи, розрахунки, тощо);

- про прийняте (в порядку ч. 5 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та п. 4.3 Порядку) по цій заяві рішення про поновлення або відмову у поновленні пенсії (а не роз`яснення чи надання інформації, тощо) сповістити представників Пенсіонера у встановлений законодавством 10-денний термін за адресою представників: проспект Соборний, 160, офіс 10.23, місто Запоріжжя, Україна. Засоби зв`язку: тел. НОМЕР_2 , НОМЕР_3 ".

15.11.2018 року Головне управління Пенсійного фонду України Херсонської області прийняло рішення № 30/03-10 про відмову в поновленні виплати пенсії за віком.

Не погодившись з таким рішенням відповідача, представник позивача звернувся до суду з позовом, за результатами розгляду якого Херсонським окружним адміністративним судом ухвалено рішення від 12.06.2020р. у справі №540/949/19, яке набрало законної сили 30.09.2019 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Херсонській області. Вказаним рішенням вирішено: "Визати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області ( ; вул. 28 Армії, 6, м.Херсон, 73005) від 15.11.2018 року № 30/03 -10 про відмову в поновленні пенсії за віком ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ; АДРЕСА_2 ).

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (; вул. 28 Армії, 6, м.Херсон, 73005) щодо не поновлення пенсії ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ; АДРЕСА_2 ).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (; вул. 28 Армії, 6, м.Херсон, 73005) поновити виплатиту ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ; АДРЕСА_2 ) пенсії за віком з 07.11.2018 року, відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В задоволенні решти позовних вимог відмовити."

Згідно матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 , на виконання рішення суду у справі №540/949/19 розпорядженням від 02.12.2019 №11 пенсію позивачу поновлено з 07.11.2018 року та здійснено нарахування в грудні 2019 року у сумі 74512,16 грн. Отже, рішення суду виконано в повному обсязі.

Викладені обставини сторонами визнаються, не оспорюються, а тому не підлягають встановленню в силу положень ст.78 КАС України.

Спірним у межах даної справи є правомірність дій відповідача в частині відмови у виплаті позивачу недоотриманої пенсії за період з 15.01.2003 по 07.11.2018 та бездіяльності відповідача щодо невиплати недоотриманої пенсії за вказаний період.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд враховує наступні обставини та приписи законодавства.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-IV).

Згідно ст.1 Закону № 1058-ІV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Приписами ст.8 Закону № 1058-ІV визначено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у ст.36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Порядок поновлення виплати раніше призначеної пенсії регулюється постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до вимог Порядку №22-1 заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів (п.4.1 Порядку).

Орган, що призначає пенсію, розглядає питання про відновлення виплати раніше призначеної пенсії під час звернення особи з відповідною заявою та приймає заяви про поновлення виплати раніше призначеної пенсії за наявності в особи всіх необхідних документів (пункт 4.1 Порядку №22-1). Частиною 5 статті 45 Закону №1058 визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду України та не пізніше 10 днів з дня їх надходження ухвалює рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається, що необхідною передумовою призначення чи поновлення виплати пенсії є звернення до територіальних органів ПФУ з відповідними заявами та документами.

Суд зауважує, що для отримання недоотриманої пенсії (якщо позивач вважає, що йому недоплачена пенсія) також необхідною передумовою є звернення до територіального органу ПФУ.

З матеріалів справи вбачається, що представник позивача звертався до Управління із заявою про поновлення позивачу виплати пенсії за віком. При цьому заява не містить періодів, за який представник позивача просить поновити виплату пенсії позивача.

Також з матеріалів справи вбачається, що Управління, розглянувши вищевказану заяву про поновлення виплати пенсії, прийняв рішення від 15.11.2018 №30/03-10 про відмову у поновленні пенсії за віком. Представник позивача не погодившись з таким рішенням відповідача, звернувся до суду з позовом. Херсонський окружний адміністративний суд ухвалив рішення від 12.06.2019 у справі №540/949/19, відповідно до якого скасував рішення Головного управління ПФУ в Херсонській області від 15.11.2018 №30/03-10 та зобов`язав останнього поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 07.11.2018р.

Отже, право позивача на пенсію з 07.11.2018р. встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили 30.09.2019р.

Суд зауважує, що вимоги про поновлення виплати пенсії позивача за інший період, зокрема з 15.01.2003 по 07.11.2018 представником позивача чи позивачем Управлінню не заявлялись, як і не заявлялись вимоги про виплату недоотриманої пенсії за цей період.

Завданням адміністративного судочинства в силу частини першої статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Позивачем за приписами пункту 8 частини першої статті 4 КАС України є особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Статтею 5 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що у зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення).

Отже, встановлення факту наявності порушення права, свободи чи інтересу особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковим під час судового розгляду.

Таким чином, обов`язковою умовою для визнання протиправним рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень є наявність факту порушення останнім прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів особи, яка звернулась за їх судовим захистом.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що відсутність порушеного права (свободи, охоронюваного законом інтересу) чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову.

Вирішуючи питання наявності порушеного права ОСОБА_1 , суд установив, що позивач чи його представники не звертались до відповідача з вимогою про виплату недоотриманої пенсії за період з 15.01.2003 по 07.11.2018. Доказів протилежного до суду не надано.

Отже, до моменту звернення до Управління з конкретною вимогою, у відповідача не виникає обов`язку щодо вчинення дій.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України", заяви №17160/06 та №35548/06; п. 33).

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі "Голдер проти Сполученого Королівства", згідно з якою саме "небезпідставність" доводів позивача про неправомірність втручання в реалізацію його прав є умовою реалізації права на доступ до суду. У п. 30- 32 рішення у справі "Наталія Михайленко проти України" (заява №49069/11) Суд повторює, що п. 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (див. рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), п. 36, Series A №18). На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання в реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним, та скаржиться на те, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції йому не було надано жодних можливостей подати до суду скаргу (див. серед іншого (inter alia), рішення у справах "Рош проти Сполученого Королівства" (Roche v. the United Kingdom), заява №32555/96, п. 117, та "Салонтаджі-Дробняк проти Сербії" (Salontaji-Drobnjak v. Serbia), заява №36500/05, п. 132). Право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням; вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб" (див. рішення від 28 травня 1985 року у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom), п. 57, Series A №93).

Отже, позивач, звертаючись до суду з позовом про захист своїх прав, має довести небезпідставність такого звернення, тобто наявність факту порушення його права, за захистом якого він звернувся до суду.

Разом з тим, позивачем та його представником не надано до суду жодного доказу звернення до відповідача з вимогою про виплату позивачу недоотриманої пенсії за період з 15.01.2003 по 07.11.2018, а отже відсутні підстави, які породжують обов`язок Управління вчинити певні дії.

Суд погоджується з доводами представника позивача про те, що з аналогічного предмету спору Верховним Судом 20.05.2020 винесена постанова у справі №815/1226/18, в якій викладена правова позиція щодо строків звернення до суду з подібним позовом.

Однак, суд наголошує на тому, що звернення до суду з даним позовом є передчасним, оскільки у спірному випадку відсутнє порушення прав позивача з огляду на те, що він не звертався до Управління з вимогою про виплату йому недоотриманої пенсії за період з 15.01.2003 по 07.11.2018.

Суд зауважує, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Зокрема, адміністративному суду надано повноваження визнавати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та з метою захисту порушених прав та інтересів позивача зобов`язувати суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

В даному випадку, суд дійшов до висновку, що у межах спірних правовідносин позивачем не доведено факту порушення своїх прав Головним управлінням ПФУ в Херсонській області, а тому відсутні підстави для задоволення його позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії..

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя А.С. Пекний

кат. 112010200