Справа № 200/3273/21-а
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2021-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2021 р. Справа№200/3273/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Голошивця І.О., при секретарі судового засідання Шташаліс О.О., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу №976-УБД від 31.12.2020, зобов`язання вчинити певні дії.

Позов вмотивовано тим, що позивачем засобами поштового зв`язку була надіслала заява про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою до Головного управлінням Держгеокадастру у Донецький області. Разом із заявою було надано повний перелік документів, відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України (далі по тексту - ЗК України). Наказом від 31.12.2020 № 976-УБД, позивачу було відмовлено у задоволенні заяви. Позивач вважає, що їй було відмовлено не з підстав, визначених ст. 118 ЗК України, а з інших підстав, які не передбачені земельним законодавством, що є неприпустимим. Дії відповідача свідчать про небажання виконувати норми ЗК України. Позивач вважаючи зазначений наказ протиправним, звернувся до суду із даним позовом.

Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначив, що витребувана позивачем ділянка відповідно до публічної кадастрової карти України частково знаходиться в межах населеного пункту, позивач особисто зазначила у поданому клопотанні, що хоче отримати у власність ділянку комунальної власності. Також, відповідач зазначив, що управління розглядає питання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення конкретно визначеної земельної ділянки з певними межами, місцем розташування, з визначеними щодо неї правами, відомостями щодо її категорії, форми власності тощо. До заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою позивач не надала заснованих на даних Державного земельного кадастру графічних матеріалів, що подаються громадянами для отримання у власність земельних ділянок. 16.11.2020 Кабінет Міністрів України ухвалив постанову № 1113, якою запущено механізм повноцінної передачі земель сільськогосподарського призначення всім без виключення об`єднаним територіальним громадам держави. На виконання цієї постанови Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру видано наказ від 17.11.2020 № 485, яким передбачено передачу земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність. Посилаючись на запуск механізму передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаним територіальним громадам, відповідач зауважив на неможливості задоволення вимог позивача про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29.03.2021 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 06.04.2021.

06.04.2021 відкладено розгляд справи на 28.04.2021 для надання додаткових доказів.

28.04.2021 відкладено розгляд справи на 12.05.2021 для надання додаткових доказів.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11.03.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.06.2021.

Представники сторін у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Позивачем, 31.05.2021 було надано до суду письмовий виступ у судових дебатах, відповідно до якого просив задовольнити позов у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 , є громадянкою України, (РНОКПП: НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Згідно наявних доказів в матеріалах справи, ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність (безоплатно) земельної ділянки сільськогосподарського призначення комунальної власності, що перебуває у запасі (угіддя-пасовища) на території Рубцівської сільської ради, Лиманської об`єднаної територіальної громади, Лиманського району Донецької області за межами населених пунктів, для ведення індивідуального дачного будівництва (ділянка знаходиться поруч із ділянкою з кадастровими номерами :05:000:1011), орієнтовним розміром 0,1000 га, із цільовим призначенням для ведення індивідуального дачного будівництва.

До заяви були додані, зокрема, графічні матеріали щодо бажаного розміщення земельної ділянки, викопіювання з Генерального плану Краснооскільської зони відпочинку на землях Рубцівського с/с Краснолиманського району Донецькій області із позначенням бажаної ділянки.

Згідно з наданим позивачем викопіюванням Генерального плану Краснооскільської зони відпочинку на землях Рубцівського с/с Краснолиманського району Донецької області, бажані ділянки перебувають на території кварталу індивідуальних дачних будиночків.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 31.12.2020 №976-УБД, позивачу відмовлено у наданні дозволу через те, що витребувана у клопотанні ділянка відноситься до земель комунальної власності, що відповідно до ст. 122 Земельного кодексу України не входить до повноважень Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області.

Судом встановлено, що з аналогічним клопотанням про надання дозволу щодо тієї самої ділянки позивач звернулась до Лиманської міської ради.

Рішенням Лиманської міської ради від 18.03.2021 № 8/6-793 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою позивачу відмовлено, оскільки зазначена земельна ділянка не належить до земель комунальної власності.

05.03.2021 ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про проведення службової перевірки у відношенні осіб, якими внесено наказ від 31.12.2020 №976-УБД, оскільки підстави наведені у наказі не відповідають дійсності.

На зазначене звернення від 05.03.2021, відповідачем позивачу була відповідь від 18.03.2021 № 86/0-256/6-21, згідно якою останній було запропоновано повторно звернутись до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області з пакетом документів з врахуванням вимог счт. 118, 122 ЗК України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Земельні відносини регулюються Земельним кодексом України (далі - ЗК України), а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з ст. 1 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Частиною 1 статті 81 ЗК України, передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до приписів статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Відповідно до п. ґ ч. 1 ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара.

Згідно з п. в ч. 3 ст. 122 ЗК України, районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для індивідуального дачного будівництва.

Водночас, згідно з ч. 4 цієї статті центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до ч. 8 статті 122 ЗК України, Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтею 149 цього Кодексу, та земельні ділянки дна територіального моря, а також у користування земельні ділянки зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно з п. 1, пп. 31 п. 4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

Відповідно до п. 1 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 29.09.2016 № 333, Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Таким чином, відповідач вповноважений на розпорядження земельними ділянками державної власності сільськогосподарського призначення.

Приписами ч.ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Суд зазначає, що статтею 118 ЗК України, встановлено виключний перелік підстав для відмови у наданні дозволу.

Так, єдиною підставою для відмови у наданні позивачу дозволу, відповідач у спірному наказі визначив те, що запитувана земельна ділянка належить до земель комунальної власності.

При цьому, будь-яких доказів того, що зазначена земельна ділянка належить до земель комунальної власності до суду надано не було.

Щодо посилань відповідача на постанову Кабінету Міністрів України від 16.11.2020 №1113, в обґрунтування віднесення витребуваної позивачем земельної ділянки до земель комунальної власності суд зазначає наступне.

Пунктом 1 зазначеної постанови вказано Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру забезпечити:

1) прискорення проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності;

2) передачу з 17.11.2020 земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність відповідно до статті 117 Земельного кодексу України;

3) передачу у комунальну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, включених до переліків земельних ділянок, права на які виставляються на земельні торги, після оприлюднення результатів земельних торгів та укладення договорів оренди (емфітевзису) таких земельних ділянок відповідно до статті 117 Земельного кодексу України;

4) передачу у комунальну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, щодо яких надано дозволи на розроблення документації із землеустрою, у разі, коли до 15.12.2020 документацію із землеустрою не подано на затвердження до територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру відповідно до статті 117 Земельного кодексу України;

5) у разі відмови органів місцевого самоврядування від підписання акта приймання-передачі земельних ділянок, зазначених у підпункті 1 цього пункту, вжиття заходів до включення відповідних земельних ділянок до переліку земельних ділянок, права на які виставляються на земельні торги з урахуванням вимог Земельного кодексу України.

Проте, суд зауважує, що відповідачем не надано будь-яких доказів здійснення передачі запитуваної позивачем ділянки із земель державної власності до земель комунальної власності.

Враховуючи вищевикладене та відсутність доказів віднесення запитуваної позивачем земельної ділянки до земель комунальної власності, суд доходить висновку, що наказ від 31.12.2020 № 976-УБД про відмову позивачу у наданні дозволу є необґрунтованим.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що позивач власноруч у клопотанні зазначила про те, що бажана земельна ділянка належить до земель комунальної власності та зазначає, що відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідач при вирішенні питання надання дозволу має перевіряти, чи відповідає місце розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Таким чином, зазначення позивачем у клопотанні помилкових відомостей не виключає обов`язку відповідача провести відповідну перевірку, а відтак зазначенні доводи є неприйнятними та безпідставними.

Беручи до уваги викладене, наказ від 31.12.2020 № 976-УБД є протиправним та таким, що не відповідає діючому земельному законодавству, та на підставі чого підлягає скасуванню.

Щодо вимог позивача стосовно зобов`язання відповідача надати їй дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, що перебуває у запасі на території Рубцівської сільської ради Лиманської об`єднаної територіальної громади Лиманського району Донецької області за межами населених пунктів, для ведення індивідуального дачного будівництва, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю; 7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян; 8) примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян; 9) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів; 11) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання; 12) затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні; 13) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 14) звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 15) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Зважаючи на викладене вище та недоведення відповідачем наявності законних підстав для відмови у наданні дозволу позивачу, у відповідача були відсутні будь-які інші законні варіанти поведінки, аніж видати його позивачу. Отже, жодних дискреційних повноважень суб`єкт владних повноважень - відповідач у даних спірних правовідносинах не мав.

Таким чином, вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 9, 77, 90, 132, 139, 242-244, 246, 255, 271, 283, 295, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області (Донецька область, м. Краматорськ, вул. Машинобудівників, 16, ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 31.12.2020 № 976-УБД про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, що перебуває у запасі (угіддя-пасовища) на території Рубцівської сільської ради, Лиманської об`єднаної територіальної громади, Лиманського району Донецької області за межами населених пунктів, для ведення індивідуального дачного будівництва.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 01 червня 2021 року.

Повний текст рішення складається відповідно до ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець