Справа № 357/2741/21
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 357/2741/21 Суддя (судді) першої інстанції: Кошель Б.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 квітня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Батальйону патрульної поліції у м. Біла Церква УПП у Київській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до батальйону патрульної поліції в місті Біла Церква управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, мотивуючи тим, що 25.02.2021 поліцейським взводу ТОР БПП в м. Біла Церква УПП в Київській області ДПП сержантом поліції Бобраніцьким Віталієм Дмитровичем винесено постанову серії ДП18 №631294, якою притягнув його до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 170 грн., а саме: на вул. Привокзальна, 1а м. Біла Церква водій керував транспортним засобом Range Rover, д.н.з. НОМЕР_1 , на якому встановлено номерні знаки, що не відповідають вимогам ДСТУ 3690:2019 та згідно бази даних МВС України не закріплені за жодним транспортним засобом. З постановою позивач не погоджується, оскільки зазначені в постанові обставини не відповідають дійсності, та такі, що здобуті з порушенням чинного законодавства. Крім того, зазначив, що не порушував правил дорожнього руху, що було б законною підставою для зупинки його транспортного засобу. Також, поліцейський вказав, що номерний знак не відповідає ДСТУ 3650:2019, проте, номерні знаки, які встановлені на автомобілі з іноземною реєстрацією, не можуть відповідати вимогам державного стандарту України.

Натомість, відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказав на те, що 25 лютого 2021 року, позивач керуючи транспортним засобом Range Rover, д.н.з. НОМЕР_1 , на якому встановлені номерні знаки, що не відповідають ДСТУ 3650:2019 та згідно інформаційної бази МВС України не закріплений за жодним транспортним засобом, за що адміністративна відповідальність передбачена ч. 6 ст. 121 КУпАП. Зазначив, що доводи позивача про відсутність підстав зупинки транспортного засобу керованого ним не відповідають дійсності, оскільки інспектор патрульної поліції разом зі своїм напарником безпосередньо стали свідками вчинення правопорушення позивачем, а саме: позивач керуючи транспортним засобом при виїзді з перехрестя з круговим рухом в напрямку вул. Першотравнева, 4-а, не увімкнув світловий покажчик зміни напрямку руху, що є порушенням п. 2.9. б) ПДР та встановлений номерний знак на керованому ним автомобілі був жовтого кольору і мав нанесену символіку Європейського Союзу та державний прапор України, що в свою чергу, є ознакою порушення п. 30.2 ПДР України. Наведене підтверджується відеозаписом з нагрудної бодікамери АІ00145. Після зупинки позивача було ознайомлено з вказаними правопорушеннями, що свідчить про правомірність зупинки. Крім того, в рамках встановлення інформації щодо належності номерного знаку «НОМЕР_1» транспортному засобу керованого позивачем, було встановлено VIN код даного автомобіля та при його перевірці виявлено, що транспортному засобу Range Rover належить іноземний знак « НОМЕР_2 ». Також з урахуванням того, що позивачем під час розгляду справи не було надано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а номерний знак містив Державний прапор України, було встановлено, що встановлений номерний знак «НОМЕР_1» не може відповідати нормам ДСТУ 3650:2019 та має ознаки кустарного виробництва.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 квітня 2021 р. в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, а також, суд неповно досліджено обставини справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

Апелянт наголошує на тому, що поліцейський притягнув його до адміністративної відповідальності з порушенням встановленого законом порядку, зокрема, під час розгляду справи відповідач не задовольнив клопотання про відкладення розгляду справи через бажання отримати правову допомогу адвоката, чим позбавив можливості скористатися своїм гарантованим правом на захист. Також, зазначає, що у поліцейського були відсутні підстави для зупинки транспортного засобу.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.05.2021 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 02.06.2021.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до постанови 25.02.2021, о 10:40 год. ОСОБА_1 керував транспортним засобом Range Rover з номерним знаком «НОМЕР_1», який не відповідають вимогам ДСТУ 3650:2019, згідно інформаційної бази МВС України не закріплений за жодним транспортним засобом, та був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. за адміністративне порушення, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП, про що відповідачем складено оскаржувану постанову серії ДП18№ 631294.

Не погоджуючи з вказаною постановою, вважаючи її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з наступного:

- спірна постанова відносно позивача була винесена з дотриманням положень КУпАП;

- доводи позивача про те, що доказів вчинення ним будь-яких порушень чи скоєння ДТП, внаслідок яких у інспектора виникало право вимагати від позивача пред`явити документ на транспортний засіб, суд першої інстанції відхилив, адже такі обставини не є підставою для визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення;

- під час розгляду справи, відповідачем достовірними, достатніми, належними та допустимими доказами доведена наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення п. 2.9 в) ПДР України, за яке встановлена адміністративна відповідальність за ч. 6 ст. 121 КУпАП, , а саме - водій експлуатував транспортний засіб, номерні знаки якого не відповідали вимогам стандартів, та відповідно доведена правомірність та обґрунтованість постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 631294 від 25.02.2021 року та дій щодо її складення.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про Національну поліцію», визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги. (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію»)

Так, згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до положень ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з приписами ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про національну поліцію», з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі,

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127,статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, уповноваженими працівниками підрозділів патрульної служби Національної поліції надано право на місці вчинення адміністративного правопорушення від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення за адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою - третьою статті 122 КУпАП, без складання відповідного протоколу.

Відповідно до п. 5 розділу ІІІ Інструкції, поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката. (також ст. 278 КпАП України)

Згідно з п. 9-10 розділу ІІІ Інструкції, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Відповідно до норм ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Пунктом 2.4 Правил дорожнього руху України, передбачено, що на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; б) дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; в) дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Відповідно до п. 30.2 ПДР України, на механічних транспортних засобах (за винятком трамваїв і тролейбусів) і причепах у передбачених для цього місцях встановлюються номерні знаки відповідного зразка. На трамваях і тролейбусах наносяться реєстраційні номери, що надаються відповідними уповноваженими на те органами. Забороняється змінювати розміри, форму, позначення, колір і розміщення номерних знаків, наносити на них додаткові позначення або закривати їх, вони повинні бути чистими і достатньо освітленими.

Відповідно до ДСТУ 3650:2019 «Дорожній транспорт. Знаки номерні транспортних засобів. Загальні технічні умови» затвердженого Наказом Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем і стандартизації, сертифікації» №465 від 21.12.2019 року - жовтий (оранжевий) колір номерних знаків відповідає номерним знакам Типу 1-2 та застосовується виключно для транспортних засобів, які використовуються для надання послуг пасажиро-перевезень.

При цьому, як вбачається з відеозапису з нагрудної бодікамери АІ 00145, номерний знак, встановлений на транспортному засобі Range Rover, яким керував позивач, був жовтого кольору і мав нанесену символіку Європейського Союзу та державний прапор України, що в свою чергу є ознакою порушення п. 30.2 ПДР України.

Згідно з постановою серії № ДП18 № 631294 від 25.02.2021, 25.02.2021 о 10 год. 40 хв. під час перевірки інформації щодо належності номерного знаку транспортного засобу за допомогою інформаційного ресурсу системи ІПНП виявилось, що встановлений державний номерний знак «НОМЕР_1» не належить цьому транспортному засобу Range Rover, одночасно було встановлено, вказаному транспортному засобу належить іноземний номерний знак « НОМЕР_2 » .

При цьому, п. 2.9.в ПДР передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Так, частиною 6 ст.121 КУпАП, встановлено, що керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Колегія суддів, беручи до уваги наведене вище в сукупності, вважає цілком обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що доводи позивача про те, що доказів вчинення ним будь-яких порушень чи скоєння ДТП, внаслідок яких у інспектора виникало право вимагати від позивача пред`явити документ на транспортний засіб, є помилковими та безпідставними, адже поліцейський, за даних обставин, вбачаючи порушення правил дорожнього руху та вимог затверджених стандартів, мав підстави для зупинки транспортного засобу. Крім того, зазначені обставини не є підставою для визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення за наявності факту самого правопорушення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач, вказує на те, що поліцейський притягнув його до адміністративної відповідальності з порушенням встановленого законом порядку, зокрема, під час розгляду справи, відповідач не задовольнив клопотання про відкладення розгляду справи через бажання отримати правову допомогу адвоката, чим позбавив можливості скористатися своїм гарантованим правом на захист.

До матеріалів справи сторонами було долучено відеозаписи, здійснивши перегляд та аналіз яких, колегія суддів констатує, що, позивачу було надано можливість скористатись послугами адвоката, проте позивач своїм правом не скористався, при цьому, не вказував про здійснення виклику адвоката, та не зазначав про необхідність надання додаткового часу для його приїзду з наданням хоча б яких підтверджень наведеному.

Тож, стосовно посилань апелянта на те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення проведено з порушеннями вимог законодавства, колегія суддів вказує на те, що під час розгляду даної справи, не було встановлено порушень/обмежень прав позивача з боку суб`єкта владних повноважень, в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідач не перешкоджав реалізації права на отримання правової допомоги на місці розгляду справи.

Положеннями КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку, передбачено спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення. Тобто, провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КУпАП, не здійснювалось. Оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення.

Європейський суд з прав людини в п. 32 справи «Максименко проти України», обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

Санкція ч. 2 ст. 122 КУпАП, не передбачає застосування адміністративного арешту.

Таким чином, відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак, подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень. При цьому, законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку.

При цьому, посилання апелянта на ігнорування інспектором поліції заявленого клопотання про відкладення розгляду справи та недостатність наданого часу для отримання правової допомоги, сприймаються колегією суддів критично, адже фактичні обставини справи та надані сторонами записи подій дають підстави для висновку про те, що суб`єктом владних повноважень не було порушено гарантоване законодавством та Конвенцією про захист прав людини право на право на правову допомогу та належні засоби юридичного захисту, а доводи про недостатність наданого часу для отримання такої допомоги, не свідчать про вчинення позивачем активних дій для отримання такої допомоги. У інакшому б випадку, подача таких клопотань без активної поведінки особи, щодо якої здійснюється розгляд справи про адміністративне правопорушення, призводила б до невиправданого затягування розгляду такої категорії справ, що не відповідає основним завданням контролю з боку держави за безпекою руху та дотриманням Правил дорожнього руху в Україні.

Враховуючи, що відповідачем відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, достовірними, достатніми, належними та допустимими доказами доведена наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення п. 2.9 в) ПДР України, за яке встановлена адміністративна відповідальність за ч. 6 ст. 121 КУпАП, , а саме - водій експлуатував транспортний засіб, номерні знаки якого не відповідали вимогам стандартів, та відповідно доведена правомірність та обґрунтованість постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 №631294 від 25.02.2021 року та дій щодо її складення, суд першої інстанції мав підсатви для відмови в задоволенні позовних вимог.

Інші ж доводи апеляційної скарги, не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 квітня 2021 р. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, згідно з ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя Ганечко О.М.

Судді Кузьменко В.В.

Василенко Я.М.