Справа № 640/3909/21
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2021-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

03 червня 2021 року справа №640/3909/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 )
доВідділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі по тексту - відповідач, Відділ примусового виконання рішень)
провизнання протиправною та скасування постанови відповідача від 15 березня 2016 року ВП №49499305 про стягнення виконавчого збору
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, зазначаючи про протиправність постанови Відділу примусового виконання рішень від 15 березня 2016 року ВП №49499305, оскільки 31 липня 2020 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області виніс ухвалу у справі №243/2156/15-ц, якою виконавчий лист №2/243/1298/2015, виданий 16 листопада 2015 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області визнано таким, що не підлягає виконанню, а тому всі виконавчі дії в рамках ВП №49499305 не повинні були здійснюватися; 15 березня 2016 року в межах ВП №49499305 відповідач прийняв постанову про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 1 485 801,24 грн.

Ухвалою від 10 березня 2021 року Окружний адміністративний суд міста Києва відкрив провадження в адміністративній справі №640/3909/21 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Відповідач відзиву на позовну заяву до суду не надав.

У відповідності до приписів частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши наявні у справі докази, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив такі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.

27 листопада 2015 року старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедал О.О. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №49499305 з примусового виконання виконавчого листа №2/243/1298/2015, виданого Слов`янським міськрайонним судом Донецької області.

В межах вказаного виконавчого провадження державним виконавцем прийнято постанову про стягнення виконавчого збору від 15 березня 2016 року №49499305.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року у справі №757/15111/16-ц задоволено заяву стягувача та прийнято відмову стягувача ТОВ «ЕДВІН СТІЛ КОРПОРЕЙШН» від примусового виконання в процесі виконання рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області №2/243/1298/2015.

На виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року у справі №757/15111/16-ц постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедала О.О. від 15 серпня 2016 року у ВП №49499305 закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/243/1298/2015, виданого Слов`янським міськрайонним судом Донецької області, на підставі пункту 1 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, пунктом 4 вказаної постанови виділено в окреме провадження постанову про стягнення виконавчого збору від 15 березня 2016 року №49499305.

22 серпня 2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Руденком В.В. прийнято постанову ВП №51964907 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору №49499305, виданої відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 31 липня 2020 року у справі №243/2156/15-ц, яка набрала законної сили 31 липня 2020 року, визнано виконавчий лист №2/243/1298/2015, виданий 16 листопада 2015 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» заборгованості за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №3 від 23 вересня 2013 року в сумі 14 854 358,41 грн., яка складається із заборгованості по кредиту 12 000 000,00 грн., заборгованості: по процентах за користування кредитними коштами - 1 156 399,26 грн., з індексу інфляції по простроченому кредиту 1 523 890,00 грн, з індексу інфляції по прострочених процентах за користування кредитними коштами 2 880,92 грн.; 3% річних за прострочення строку повернення кредиту 170 926,04 грн, 3% річних за прострочення строку сплати процентів за користування кредитом 262,19 грн, та судовий збір у сумі 3 654,00 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Григорян О.Г. від 27 серпня 2020 року у ВП №51964907 закінчено виконавче провадження з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору №49499305, виданої відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

09 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції з заявою, у якій просив повернути сплачений позивачем в межах виконавчого провадження №51964907 виконавчий збір в розмірі 1 485 801,24 грн, у зв`язку з набранням законної сили ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 31 липня 2020 року у справі №243/2156/15-ц.

Листом від 15 жовтня 2020 року №10327/Є-26057/20.1 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для повернення боржнику стягнутого та перерахованого виконавчого збору. Зазначив, що на момент винесення постанови про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2/243/1298/2015, виданого Слов`янським міськрайонним судом Донецької області, виконавчий документ не визнавався в судовому порядку таким, що не підлягає виконанню та відповідно рішення, на підставі якого видано зазначений виконавчий документ не скасовано. Крім того, в подальшому постанова про стягнення виконавчого збору від 15 березня 2016 року №49499305 визнана судовими інстанціями такою, що відповідає вимогам законодавства.

Не погоджуючись із зазначеною відмовою відповідача, позивач оскаржив її до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

При цьому, як зазначає позивач, підставою для відмови у задоволенні позовних вимог слугував висновок суду про те, що постанова про стягнення виконавчого збору від 15 березня 2016 року у рамках ВП №49499305 не скасована, а тому у відповідача відсутні правові підстави для повернення сплаченого позивачем виконавчого збору.

У зв`язку із зазначеним повернення сплаченого ним виконавчого збору у розмірі 1 485 801,24 грн, є неможливим без скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 15 березня 2016 року у рамках ВП №49499305.

Правовідносини щодо примусового виконання рішення суду та інших органів у виконавчому провадженні державними виконавцями врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (далі по тексту - Інструкція №512/5).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами.

За приписами частин першої, другої статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

За змістом частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених відповідно до вимог цього Закону, за виконавчими документами, які підлягають негайному виконанню, а також у разі перерахування коштів стягувачу у випадку, передбаченому частиною другою статті 27 цього Закону, та у разі виконання рішень у порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред`явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Розмір фактично стягнутого з боржника виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню на основі виконавчого документа, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір повертається боржникові.

У разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Аналогічні положення щодо стягнення з боржника виконавчого збору містяться в Інструкції №512/5.

Отже, виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, в разі її невиконання самостійно, виконується примусово в порядку, установленому Законом України «Про виконавче провадження». Постанова про стягнення з боржника виконавчого збору вважається виконавчим листом за умови закінчення виконавчого провадження та за своєю правовою природою в першу чергу є рішенням державного виконавця, прийнятим в межах конкретного виконавчого провадження.

З огляду на те, що позивачем не виконано рішення у семиденний строк, встановлений в постанові відповідача від 27 листопада 2015 року про відкриття виконавчого провадження №49499305, державний виконавець правомірно виніс постанову про стягнення виконавчого збору від 15 березня 2016 року.

Разом з тим, суд зазначає, що визнання виконавчого листа №2/243/1298/2015, виданого 16 листопада 2015 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області таким, що не підлягає виконанню, на підставі ухвали Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 31 липня 2020 року у справі №243/2156/15-ц, у даному випадку не може слугувати підставою для скасування оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору, оскільки станом на час її винесення виконавчий лист був чинним, а тому всі дії, проведені державним виконавцем на його виконання та прийняті рішення також були правомірними.

Інших підстав для скасування оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору позивач не зазначає.

Судом враховується, що згідно пункт 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють зокрема, чи вчинені вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, та обґрунтовано.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 повністю.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина шоста статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13; ідентифікаційний код 00015622).

Суддя В.А. Кузьменко