Справа № 160/2309/21
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2021-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2021 року Справа № 160/2309/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н.В. розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» згідно заяви від 23.10.2020 року;
- визнати ОСОБА_1 таким, що має право на вихід на пенсію на пільгових умовах відповідно до Списку №2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 03.05.1984 року по 07.05.1984 рік, а також період навчання з 01.09.1981 по 30.04.1984 року у Міському професійно-технічному училищі №12 м.Дніпропетровська;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 01.07.1986 по 01.08.2002 року до пільгового стажу за Списком № 2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 23.10.2020р. він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком та на пільгових умовах за Списком № 2 разом з всіма наявними у позивача документами згідно статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за результатами розгляду якої відповідачем прийнято рішення оформлене листом № 0400-0305-8/104847 від 05.11.2020 року «Про відмову у призначенні пенсії». У рішенні вказано, що до загального стажу роботи позивача не зараховано період: - з 03.05.1984 по 07.05.1984 p., оскільки в трудовій книжці позивача мають місце порушення Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок працівників" № 58 від 29.07.1993, а саме: на титульній сторінці дописана дата народження та неможливо ідентифікувати назву підприємства на печатці; відносно вищезгаданого спірного періоду відповідач у вказаному рішенні зазначає, що період роботи з 03.05.1984 по 07.05.1984 p. Потребує підтвердження так, як запис не завірено печаткою підприємства. Також неможливо зарахувати до загального стажу період навчання з 01.09.1981р. по 30.04.1984р. так, як в дипломі НОМЕР_1 не вірно записано прізвище позивача. В довідці про роботу та заробітну плату №8/1-1006 від 25.09.2020р. зазначено, що в деяких особових рахунках по заробітній платі (роки не визначено) прізвище позивача також записано не вірно, тому врахувати дані про заробітну плату неможливо. Враховуючи зазначене загальний стаж роботи позивача становить 24 роки 04 місяці та 24 дні, чого недостатньо для призначення пільгової пенсії, також не підтверджено пільговий стаж роботи, а тому у відповідача відсутні підстави для призначення пенсії. Позивач вважає таке рішення відповідача протиправним, оскільки вказані вище періоди його роботи та навчання внесено у трудову книжку з посиланнями на підстави їх внесення, а відповідальність за правильне заповнення та ведення трудової книжки працівник не несе. Записи містять усі необхідні відомості щодо прийому, переведення та звільнення його з роботи, як цього вимагає чинне законодавство.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач просив у задоволенні позову відмовити та зазначив, що в наданій пенсійному органу трудовій книжці НОМЕР_2 , мають місце порушення вимог Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок працівників" № 58 від 29.07.1993, а саме: на титульній сторінці дописана дата народження та неможливо ідентифікувати назву підприємства на печатці; відносно вищезгаданого спірного періоду відповідач у вказаному рішенні зазначає, що період роботи з 03.05.1984 по 07.05.1984 p. Потребує підтвердження так, як запис не завірено печаткою підприємства. Також неможливо зарахувати до загального стажу період навчання з 01.09.1981р. по 30.04.1984р. так, як в дипломі НОМЕР_1 не вірно записано прізвище позивача. В довідці про роботу та заробітну плату №8/1-1006 від 25.09.2020р. зазначено, що в деяких особових рахунках по заробітній платі (роки не визначено) прізвище позивача також записано не вірно, тому врахувати дані про заробітну плату неможливо. Таким чином, на дату звернення 23.10.2020р. за призначенням пенсії на пільгових умовах загальний стаж складає -24 роки 04 місяці та 24 дні. Документи позивача щодо підтвердження пільгового стажу не прийнято до уваги у зв`язку з тим, що як встановлено пенсійним органом, згідно архівної довідки Архівного управління департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради від 26.09.2020 року №8/1-1006 позивачу надавалися відпустки без збереження заробітної плати в періоди з 23.11.1998р. по 30.06.2002р., а отже для зарахування зазначених періодів до стажу роботи за Списком № 2 відсутні підстави, оскільки не дотримана одна з основних умов при визначенні права на даний вид пенсії, а саме зайнятість повний робочий день на інших роботах з шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників. Зазначене не дає права на призначення пенсії відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з чим, оскаржуване рішення оформлене листом № 0400-0305-8/104847 від 05.11.2020 року «Про відмову у призначенні пенсії» є правомірним.
Ухвалою суду від 22.02.2021 року вказану справу прийнято до свого провадження та відкрито провадження у справі, згідно ч.2 ст.257 КАС України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, судом встановлено наступне.
Згідно копії паспорту громадянина України НОМЕР_3 виданого 22.12.1998р., ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тобто на момент звернення із заявою про призначення пенсії досяг 55 років.
У трудовій книжці ОСОБА_1 НОМЕР_2 від 01.07.1986р., наявні наступні записи, зокрема, у період з 01.09.1981 року по 30.04.1984 рік навчався в Міському професійно-технічному училищі №12 м.Дніпропетровська, в період з 03.05.1984 року по 07.05.1984 рік працював мулярем третього розряду в Будівельно монтажний трест № 17 Будівельне управління №7, з 01.07.1986 року по 01.08.2002 рік працював мулярем четвертого розряду в Будівельно монтажному тресті № 17 Будівельного управління №7.
Період навчання в МПТУ №12 м. Дніпропетровська з 01.09.1981 по 30.04.1984 рік, підтверджується копією диплома НОМЕР_1 від 30.04.1984р., та архівною довідкою Дніпровського індустріально-педагогічного технікуму №79/01-05 від 26.01.2021р.
Факт роботи позивача на посаді муляра в Будівельно монтажному тресті № 17 Будівельне управління №7, за період з 01.07.1986 року по 01.08.2002 рік, підтверджується, архівною довідкою виданою Архівним управлінням Департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради від 26.09.2020 року №8/1-1006, наказом керівника Будівельного управління №7 «По особовому складу» №80-к від 01.07.1986р., наказом керівника Будівельного управління №7 «По особовому складу» № 42-к від 20.06.1991р., наказом № 54-к від 01.08.2002р.
Позивачем 23.10.2020р подано до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2 за пунктом 3 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято рішення оформлене листом № 0400-0305-8/104847 від 05.11.2020 року «Про відмову у призначенні пенсії», яким відмовлено позивачу у призначенні пільгової пенсії. Відповідачем не зараховано до стажу позивача спірні періоди роботи у зв`язку з тим, що відносно вищезгаданого спірного періоду відповідач у вказаному рішенні та відзиві зазначає, що період роботи з 03.05.1984 по 07.05.1984 p. потребує підтвердження так, як запис не завірено печаткою підприємства. Також неможливо зарахувати до загального стажу період навчання з 01.09.1981р. по 30.04.1984р. так, як в дипломі НОМЕР_1 не вірно записано прізвище позивача. В довідці про роботу та заробітну плату №8/1-1006 від 25.09.2020р. зазначено, що в деяких особових рахунках по заробітній платі (роки не визначено) прізвище позивача також записано не вірно, тому врахувати дані про заробітну плату неможливо. Таким чином, на дату звернення 23.10.2020р. за призначенням пенсії на пільгових умовах загальний стаж складає -24 роки 04 місяці та 24 дні. Документи позивача щодо підтвердження пільгового стажу не прийнято до уваги у зв`язку з тим, що як встановлено пенсійним органом, згідно архівної довідки Архівного управління департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради від 26.09.2020 року №8/1-1006 позивачу надавалися відпустки без збереження заробітної плати в періоди з 23.11.1998р. по 30.06.2002р., а отже для зарахування зазначених періодів до стажу роботи за Списком № 2 відсутні підстави, оскільки не дотримана одна з основних умов при визначенні права на даний вид пенсії, а саме зайнятість повний робочий день на інших роботах з шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, в зв`язку з цим Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області неможливо призначити позивачу пенсію за віком Список №2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», так як у позивача відсутній необхідний загальний та пільговий стаж.
Не погодившись із вказаним рішенням пенсійного органу, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Згідно ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту 2 Розділу ХV Прикінцевих положень Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовам праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та трудового стажу, передбаченого Законом «Про пенсійне забезпечення»
Пунктом 16 Розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Пунктами 1, 2 Порядку № 637 визначено, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж Відповідні вимоги щодо заповнення трудових книжок містяться і в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58.
Відповідно до пункту 1 Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників підприємств, установ і організацій (надалі підприємств) усіх форм власності, які пропрацювали на них понад 5 днів, включаючи осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Отже, з вищенаведених норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.
Також слід зазначити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
З огляду на зазначене, слід дійти висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
В постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Відносно тверджень відповідача щодо не дотримання позивачем однієї з основних умов при визначенні права на пільгову пенсію, а саме зайнятість повний робочий день на інших роботах з шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, суд критично ставиться до даної позиції.
Як вже було встановлено судом, що записи про спірні періоди роботи та навчання позивача містяться у трудовій книжці НОМЕР_2 від 01.07.1986р. Трудова книжка позивача не містить будь-яких застережень стосовно того, що позивач працював в Будівельно монтажному тресті № 17 Будівельного управління №7 неповний робочий день, а відповідач, не надав суду обгрунтованих доказів на підтвердження цього, тому суд дійшов висновку, що позивач працював на підприємстві повний робочий день.
На підставі викладеного, оскільки позивач у період з 01.07.1986 року по 01.08.2002 рік працював повний робочий день, мулярем четвертого розряду в Будівельно монтажному тресті № 17 Будівельного управління №7, посади яких передбачені Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, а тому період його роботи з 01.07.1986 року по 01.08.2002 рік має бути зарахований до пільгового стажу.
Отже, записів в трудовій книжці позивача для цього достатньо, оскільки в трудовій книжці зазначені періоди роботи, назви професій, а також визначено, що роботи виконувались повний робочий день.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Також, при вирішені цього спору, суд, відповідно до частин першої-другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Поряд з тим, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень, з боку суб`єктів владних повноважень (частина 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно з частиною третьою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Відповідно до абзацу 2 частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
На підставі викладеного суд доходить висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, щодо відмови в призначенні пенсії, є протиправними та необґрунтованими, оскільки у рішенні про відмову у призначенні пенсії не обґрунтовано мотиви не зарахування до стажу спірних періодів, а наведені підстави судом визнано необґрунтованими.
Оскільки позивачем підтверджено право на зарахування періодів навчання та роботи з 01.09.1981 року по 30.04.1984 рік навчання в МПТУ №12 м. Дніпропетровська, з 03.05.1984 року по 07.05.1984 рік та з 01.07.1986 року по 01.08.2002 рік в Будівельно монтажному тресті № 17 Будівельного управління №7, суд вважає що належним способом захисту порушених прав позивача буде: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.10.2020 року про призначення пенсії відповідно до ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» згідно заяви від 23.10.2020 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи, який дає право на пенсію за віком за Списком №2 відповідно до п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, п.2 ч.2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування період роботи з 01.07.1986 року по 01.08.2002 рік на посаді муляра четвертого розряду в Будівельно монтажному тресті № 17 Будівельного управління №7, до загального страхового стажу період роботи з 03.05.1984 року по 07.05.1984 рік на посаді муляра четвертого розряду в Будівельно монтажному тресті № 17 Будівельного управління №7, а також період навчання з 01.09.1981 по 30.04.1984 року у Міському професійно-технічному училищі №12 м.Дніпропетровська.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.10.2020р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Згідно ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя Н.В. Турлакова