Справа № 460/1219/21
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2021-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

04 червня 2021 року м. Рівне №460/1219/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Борискіна С.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

Рівненської міської ради
доВідділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1
про визнання дій протиправними, скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В:

Рівненська міська рада (далі також позивач) звернулася до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі також відповідач), в якому просила:

-визнати протиправними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Олексієвець Іванни Володимирівни щодо відкриття виконавчого провадження (реєстраційний номер: 64341556) на підставі виконавчих листів № 460/375/20 та винесення постанов: про стягнення виконавчого збору та про стягнення витрат виконавчого провадження;

-скасувати постанови (реєстраційний номер виконавчого провадження: 64341556): про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору та про стягнення витрат виконавчого провадження.

Мотивуючи вимоги позову Рівненська міська рада зазначала, що дії державного виконавця та винесені ним постанови про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору та про стягнення витрат виконавчого провадження (ВП №64341556) є протиправними, оскільки позивач не погоджується із рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 19.06.2020 та постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2020 у справі №460/375/20 та вважає, що такі прийняті з порушенням норм матеріального і процесуального права. Позивач зазначав, що на пленарному засіданні 11.02.2021 Рівненською міської радою був розглянутий та поставлений на голосування проект рішення Рівненської міської ради "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність громадянину ОСОБА_1 земельної ділянки на АДРЕСА_1 (біля будинку АДРЕСА_2 ) (вільна від забудови земельна ділянка)", однак не набрав необхідної кількості голосів на підтримку. Рівненською міською радою не приймалося рішення щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність громадянину ОСОБА_1 земельної ділянки. Наголошував, що з огляду на те, що Рівненська міська рада наділена дискреційними повноваженнями з питань регулювання земельних відносин, то суд не вправі перебирати на себе функції вказаного суб`єкта владних повноважень. При цьому, суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення. За наведеного, позивач просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 01.03.2021 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 05.04.2021 Рівненській міській раді продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви у справі №460/1219/21. Запропоновано позивачу усунути, зазначені в ухвалі суду від 01.03.2021, недоліки протягом 5 днів з дня вручення ухвали про продовження процесуального строку.

Ухвалою суду від 25.05.2021 розгляд справи призначено у відкритому судовому засіданні 02.06.2021 на 11:15 год. Залучено до розгляду справи третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Позиція відповідача щодо позовних вимог висловлена у відзиві на позов від 01.06.2021, відповідно до змісту якого він заперечував проти їхнього задоволення. Зазначав на обґрунтування такої позиції про те, що відповідно до вимог чинного законодавства рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим для виконання. Повідомляв, що 02.02.2021 ОСОБА_1 пред`явлено до виконання виконавчий лист №1 по справі №460/375/20 від 11.11.2020 про зобов`язання Рівненської міської ради надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. На виконання вимог ст.26, 27 Закону України "Про виконавче провадження", 02.02.2021 державним виконавцем відкрито виконавче провадження №64341556 з примусового виконання виконавчого листа, а також стягнуто виконавчий збір. До того ж, відповідач звертав увагу на те, що на момент пред`явлення виконавчого документу та відкриття виконавчого провадження, рішення суду Рівненською міською радою виконано не було. Також державним виконавцем вказувалось про обґрунтованість та правомірність стягнення з позивача витрат виконавчого провадження в сумі 200 грн. за калькуляцією: папір А4 в кількості 55 листків (8,69 грн.), надсилання рекомендованої кореспонденції (122,31 грн.), користування АСВП (69,00 грн.). При цьому, відповідач зауважував, що з позовної заяви вбачається, що позивач не обґрунтовує свої позовні вимоги, а висловлює незгоду з судовими рішеннями у справі №460/375/20. Просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.78-83).

Ухвалою суду від 02.06.2021 вирішено перейти до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Враховуючи, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 19.06.2020 у справі №460/375/20, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2020, позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Рівненської міської ради Рівненської області щодо неприйняття рішення з питання надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовно площею 0,10 га, яка розташована на АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Зобов`язано Рівненську міську раду Рівненської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовно площею 0,10 га, яка розташована на АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.17-21).

11.11.2020 Рівненським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист по справі №460/375/20 про зобов`язання Рівненської міської ради Рівненської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовно площею 0,10 га, яка розташована на АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.86).

З метою примусового виконання виконавчого листа від 11.11.2020 №460/375/20, ОСОБА_1 01.02.2021 звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) із заявою про відкриття виконавчого провадження (вх.№477 від 02.02.2021) (а.с.85).

Розглянувши подану заяву, постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 02.02.2021 відкрито виконавче провадження №64341556 з примусового виконання виконавчого листа №460/375/20 від 11.11.2020 (а.с.88-89).

02.02.2021 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору з боржника Рівненської міської ради, у розмірі 24000,00 грн. (а.с.91-92).

Постановою державного виконавця від 02.02.2021 про стягнення витрат виконавчого провадження №64341559 з боржника стягнуто кошти на витрати органів державної виконавчої служби, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, а саме: папір А4 в кількості 55 листків (8,69 грн.), надсилання рекомендованої кореспонденції (122,31 грн.), користування АСВП (69,00 грн.), а разом 200,00 грн. (а.с.94-95).

Не погоджуючись із діями державного виконавця та зазначеними постановами, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд зазначає таке.

Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII) визначені умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст.1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону №1404 передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з п.1, 5 ч.1 ст.3 Закону №1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

За приписами ч.1 ст.18 вказаного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону №1404 встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 статті 26 Закону визначено, що Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з ч.1-4 ст.27 Закону №1404 1 виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 18.01.2019 в справі №826/19730/16, невиконання боржником у встановлений строк рішення суду в добровільному порядку є підставою для примусового виконання такого рішення, що, в свою чергу, тягне за собою застосування специфічних санкцій майнового характеру, а саме стягнення виконавчого збору та інших витрат виконавчого провадження. При цьому, Закон не ставить можливість застосування таких санкцій у залежність від фактичного вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 13.02.2019 в справі № 295/3991/16-а; від 20.02.2019 в справі № 712/5014/17; від 13.03.2019 по справі №812/1413/7; від 08.05.2019 в справі № 750/486717; від 16.05.2019 в справі № 750/3140/17.

У зазначених справах суди дійшли висновку, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Початок примусового виконання рішення виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, з огляду на невиконання відповідачем рішення суду в добровільному порядку, виконавче провадження №64341556 було відкрите 02.02.2021 відповідачем на підставі заяви стягувача ОСОБА_1 з примусового виконання виконавчого листа від 11.11.2020 №460/375/20.

В межах даного виконавчого провадження, постановою відповідача від 02.02.2021 з позивача стягнуто виконавчий збір у розмірі 24000,00 грн.

На переконання суду, винесення постанов про відкриття провадження та про стягнення виконавчого збору відповідає вищевказаним вимогам Закону №1404, а також узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, з огляду на що підстави для їх скасування, як протиправних, у суду відсутні.

Більше того, позивачем не наведено обставин та не надано доказів допущення порушень вимог чинного законодавства державним виконавцем в межах спірних правовідносин.

Також в ході розгляду справи судом встановлено, що постановою від 02.02.2021 відповідачем стягнуто з Рівненської міської ради кошти на витрати органів державної виконавчої служби, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, а саме: папір А4 в кількості 55 листків (8,69 грн.), надсилання рекомендованої кореспонденції (122,31 грн.), користування АСВП (69,00 грн.), а разом 200,00 грн.

Згідно з положеннями ст.42 Закону №1404, стягнуті з боржника кошти на витрати виконавчого провадження, входять до складу витрат виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Пунктом 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, визначено, що витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

Позивачем жодним чином не заперечено понесення відповідачем витрат виконавчого провадження в розмірі 200,00 грн.

Отже, понесені державним виконавцем витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій, правомірно стягнуті оскаржуваною постановою Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 02.02.2021 у виконавчому провадженні №64341556.

Розглянувши доводи Рівненської міської ради, наведені в обґрунтування позовних вимог, суд зазначає, що такі є безпідставними, оскільки жодним чином не стосуються правомірності оскаржуваних дій та рішень державного виконавця, а зводяться лише до незгоди з рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 19.06.2020 у справі №460/375/20.

Суд наголошує, що ст.370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Як встановлено судом, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19.06.2020 у справі №460/375/20 набрало законної сили, а тому підстави для його невиконання у Рівненської міської ради відсутні.

Відповідно до п.1, 3 ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до положень ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Разом з тим, обов`язком позивача є виклад обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги та зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

При розгляді справи встановлено, що оскаржувані дії та рішення відповідають вимогам законодавства, відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з врахуванням всіх обставин справи. Натомість, факт наявності у позивача порушеного права не знайшов свого підтвердження в ході судового розгляду.

У сукупності викладених обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Підстави для розподілу судових витрат у відповідності до вимог ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 287, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Рівненської міської ради (вул. Соборна, 12 а, м. Рівне, 33028, ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (вул. Замкова, 29, м. Рівне, 33028, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними, скасування постанов - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 04 червня 2021 року

Суддя С.А. Борискін