Справа № 120/2571/21-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2021-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 р. Справа № 120/2571/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до 1-го міського відділу у м. Вінниці Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій та Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

26.03.2021 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до 1-го міського відділу у м. Вінниці Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (відповідач 1) та Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (відповідач 2), в якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача 1 щодо відмови вклеїти фото до паспорта позивача громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року, у зв`язку з досягненням ним 45-річного віку ;

- зобов`язати відповідача 1 вклеїти фото до паспорта позивача громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року, у зв`язку з досягненням ним 45-річного віку

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 20.01.2021, досягнувши 45-річного віку, позивач звернувся до відповідача 1 з заявою щодо вклеювання нової фотокартки до його паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року. Однак листом від 20.02.2021 за № 0511-413/0511.1-21 відповідач 1 відмовив позивачу з посиланням на те, що дані, отримані з Єдиного державного демографічного реєстру та картотек, не підтверджують надану позивачем інформацію (особу заявника). Крім того, орган міграційної служби рекомендував позивачу подати документи на обмін паспорта зразка 1994 року на паспорт громадянина України у вигляді ID-картки.

Позивач вважає бездіяльність відповідача 1 протиправною, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 31.03.2021 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

13.04.2021 поштою до суду надійшов спільний відзив на позовну заяву, в якому відповідачі просять відмовити у задоволенні позову.

Відповідачі зауважують, що позивач звернувся до 1-го міського відділу у м. Вінниці Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій із заявою про вклеювання фотокартки при досягненні 45-річного віку до паспорта громадянина України зразка 1994 року, оформленого територіальним підрозділом ДМС, який тимчасово не здійснює свої повноваження та знаходиться на тимчасово окупованій території України в Луганській області. У своїй заяві позивач зазначив такі персональні дані: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження, місце народження та дані паспорта (серія та номер, ким і коли виданий). Крім того, до заяви позивач додав додаткові документи, а саме: свідоцтво про народження, військовий квиток, трудову книжку та диплом.

Відповідачі вказують на те, що ними було розпочато перевірку фактичних даних позивача. Враховуючи, що у ході перевірки інформації не вдалося отримати даних з Єдиного державного демографічного реєстру щодо особи заявника, а також зважаючи на відсутність документів з фотокарткою, які можна використати для ідентифікації заявника, відсутність доступу до картотек, в тому числі заяв про видачу паспорта, органом державної міграційної служби проведено дії, передбачені абз. 1 та 2 п. 43 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302. Зокрема, були надіслані запити з метою отримання інформації про позивача з наявних державних та єдиних реєстрів, інформаційних баз, картотек МВС, ДФС, Державного реєстру виборців та УСЗН Вінницької міської ради. Крім того, проведено перевірку за даними обліку територіальних органів ДМС України, ІП "ФМ "Недійсні документи", ІМАС "Аркан". На зазначені запити отримано відповіді, проте до них не додано копій будь-якого документу з фотокарткою, довідки, облікової картки, анкети тощо, які б давали змогу ідентифікувати особу заявника.

Крім того, відповідачу звертають увагу на те, що листом від 26.01.2021 за № 4401.3/1935/21 УДМС у Луганській області повідомило, що Управління немає можливості підтвердити видачу паспорта зразка 1994 року на ім`я ОСОБА_1 та надати копію заяви про його видачу, а також інформацію про те, чи надходив до них бланк паспорта, та до якого підрозділу він був розподілений.

Також неможливо ідентифікувати позивача та перевірити приналежність йому наданих документів з персональними даними за обліками РАЦС, оскільки позивач не здійснював реєстрація шлюбу, а актовий запит про його народження складено в Республіці Казахстан.

Окрім того, відповідачі зазначають, що під час перевірки диплома позивача в Реєстрі документів про освіту Єдиної державної електронної бази виявлено розбіжності у написанні прізвища заявника.

Таким чином, на думку відповідачів, оскільки дані, отримані з баз даних Єдиного державного реєстру та картотек, не підтверджують надану позивачем інформацію, відсутні підстави для вклеюванню фотокартки при досягненні віку 45 років до паспорта позивачау формі книжечки.

19.04.2021 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача заперечує доводи відповідачів, наведені у відзиві, та просить задовольнити позовні вимоги з підстав, наведених у позові.

Представник позивача наголошує, що позивач звернувся до відповідача 1 в установленому чинним законодавством порядку не пізніше як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток, подав всі наявні у нього документи, що підтверджують особу, в тому числі документи, що містять фотозображення особи.

Відтак, на думку представника позивача, відмова 1-го міського відділу у м. Вінниці Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області у вклеюванні фотокартки до паспорта позавача після досягнення ним 45-річного віку є протиправною.

Крім того, представник позивача вважає, що встановлення особи ОСОБА_1 можливе безпосередньо під час оформлення вклеювання фотокартки до паспорту громадянина України зразка 1994 року.

Інших заяв по суті до суду не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Водночас частиною четвертою статті 243 КАС України визначено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Оцінивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив, що у зв`язку із досягненням 45-річного віку, 20.01.2021 позивач ОСОБА_1 звернувся до 1-го міського відділу у м. Вінниці Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області з заявою, в якій просив вклеїти нову фотокартку до його паспорта громадянина України зразка 1994 року.

До заяви позивач додав ряд необхідних документів, а саме: 1) паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Краснолуцьким МВ УМВС України у Луганській області 11.05.2000; 2) дві фотокартки розміром 3,5х4,5 см; 3) довідку від 06.05.2019 за № 509- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, видана Управлінням соціального захисту населення (Лівобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради; 4) свідоцтво про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 10.01.1976; 5) трудову книжку серії НОМЕР_3 від 18.08.1993; 6) військовий квиток серії НОМЕР_4 ; 7) диплом серії НОМЕР_5 , виданий Краснолучьким професійно-технічним училищем № 97 Луганської області 30.06.2002.

Листом від 20.02.2021 за № 0511-413/0511.1-21 відповідач 1 відмовив позивачу у вчиненні дій із вклеювання фотокартки у паспорт, посилаючись на те, що дані, отримані з Єдиного державного демографічного реєстру та картотек, не підтверджують надану позивачем інформацію та не дають змоги ідентифікувати його особу, тоді як документальні відомості про особу позивача зберігаються на тимчасово окупованій території України (в Луганській області). Також в листі позивачу рекомендовано подати документи на отримання паспорта громадянина України у вигляді ID-картки.

Позивач вважає, що відповідач порушив його право на отримання паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки (у зв`язку з відмовою у вклеюванні фотокартки після досягнення 45-річного віку), а тому звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

За змістом частини першої статті 92 Основного Закону, виключно законами України, зокрема, визначаються: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; громадянство, правосуб`єктність громадян, статус іноземців та осіб без громадянства, засади регулювання демографічних та міграційних процесів.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України від 20.11.2012 № 5492-VI "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" (далі Закон № 5492-VI) в редакції згідно із Законом України від 14.07.2016 № 1474-VIІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України" (далі Закон № 1474-VIІІ) суспільні відносини, пов`язані із збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру (далі Реєстр), оформленням, видачею, обміном, пересиланням, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними та знищенням передбачених цим Законом документів, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами України, цим та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами у сферах, де використовуються відповідні документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи.

Частиною першою статті 4 Закону № 5492-VI Єдиний державний демографічний реєстр (Реєстр) це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Реєстр та майнові права інтелектуальної власності на створені на замовлення уповноважених суб`єктів для функціонування Реєстру об`єкти інтелектуальної власності належать державі. Відчуження, передача чи інше використання, ніж визначено цим Законом, Реєстру, його структурних складових та майнових прав інтелектуальної власності забороняються.

Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Згідно з частинами другою, третьою статті 4 Закону № 5492-VI визначені цим Законом уповноважені суб`єкти для обліку даних ведуть відомчі інформаційні системи (далі ВІС). Порядок ведення Реєстру та взаємодії між уповноваженими суб`єктами встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону № 5492-VI внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних".

У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.

За правилами частини першої статті 13 Закону № 5492-VI документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус.

Одним із документів Реєстру, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зазначено паспорт громадянина України (підпункт "а" пункту 1 частини першої статті 13 Закону № 5492-VI).

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України тощо, містять безконтактний електронний носій.

Згідно з частинами першою, другою , четвертою та п`ятою статті 14 Закону № 5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

В силу частини першої, другої статті 21 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

На виконання частини другої статті 15 та абзацу другого частини другої статті 21 Закону № 5492-VI Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 302 (суд застосовує положення у редакції, викладеній згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 № 745), якою затвердив: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України.

За змістом пункту 2 Постанови № 302 із застосуванням засобів Реєстру запроваджено:

- з 1 січня 2016 року оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ;

- з 1 листопада 2016 року оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Пунктом 3 Постанови № 302 встановлено, що прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 1 листопада 2016 року припиняється; паспорт громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 1 листопада 2016 року, є чинним протягом строку, на який його було видано. Вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснюються відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Відповідно до пунктів 1, 2 6 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 (далі Порядок № 302), паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Згідно підпункту 6 пункту 6 Порядку № 302 обмін паспорта здійснюється у разі, зокрема, якщо особа досягла 25- чи 45-річного віку та не звернулася в установленому законодавством порядку не пізніше як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток.

Пунктом 131 Порядку № 302 до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті, вноситься така інформація, зокрема, біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук (за згодою особи).

Приписами пункту 2 розділу V Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженим наказом МВС України від 06.06.2019 № 456 визначено, що для вклеювання фотокартки при досягненні віку 25 або 45 років особи, на ім`я якої оформлений паспорт, протягом 30 календарних днів заявник подає працівнику територіального підрозділу заяву про вклеювання фотокартки, паспорт і дві фотокартки розміром 3,5 x 4,5 см із зображенням, яке відповідає досягнутому нею віку. Облік заяв про вклеювання фотокартки здійснюється в журналі реєстрації заяв про вклеювання фотокарток за формою згідно з додатком 4 до цього Тимчасового порядку.

Для вклеювання фотокартки при досягненні відповідного віку особа після спливу тридцятиденного строку заявник подає працівнику територіального підрозділу за місцем проживання заяву про вклеювання фотокартки, паспорт і дві фотокартки розміром 3,5 x 4,5 см із зображенням, яке відповідає досягнутому нею віку, та відповідне рішення суду. Облік заяв про вклеювання фотокартки здійснюється в журналі реєстрації заяв про вклеювання фотокарток.

У разі подання паспорта, оформленого територіальним підрозділом ДМС, який припинив діяльність або тимчасово не здійснює свої повноваження, заявник додатково подає всі наявні документи, у тому числі документи, що містять фотозображення особи.

Статтею 2 Закону України від 01.06.2010 № 2297-IV "Про захист персональних даних" (далі Закон № 2297-IV) визначено, що персональні дані відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Приписами частини першої статті 6 Закону № 2297-ІV мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1474-VIII до приведення законодавства у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону, якщо інше не передбачено цим Законом. Поряд із тим, за пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1474-VIII, Кабінет Міністрів України зобов`язано, з-поміж іншого, у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

У межах встановленого Законом № 1474-VIII строку Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 26.10.2016 № 745, якою вніс відповідні зміни до Постанови № 302.

Постанова № 745 набрала чинності з 01.01.2016, і з тієї ж дати офіційно встановлено, що паспорт громадянина України оформляється виключно у формі картки з безконтактним електронним носієм з використанням бланка, затвердженого Постановою № 302.

На підставі Положення про паспорт (у редакції постанови Верховної Ради України від 02.09.1993 № 3423-ХІІ) Кабінет Міністрів України постановою від 04.06.1993 № 353 (далі Постанова № 353) затвердив зразок бланка паспорта громадянина України. Цю постанову з прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 № 185 "Деякі питання виконання Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" визнано такою, що втратила чинність.

Однак постановою від 12.06.2013 № 415 уряд зупинив дію Постанови № 185, відновивши дію Постанови № 353, якою було затверджено зразок бланка паспорта громадянина України (зразка 1994 року).

Відповідно до пунктів 3, 5, 6, 8 Положення про паспорт бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Паспортна книжечка являє собою зшиту в накидку нитками обрізну книжечку розміром 88 х 125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта. У верхній частині лицьового боку обкладинки зроблено напис "Україна" , нижче зображення Державного герба України, під ним напис "Паспорт". На внутрішньому лівому боці обкладинки у центрі зображення Державного прапора України, нижче напис "Паспорт громадянина України". На першу і другу сторінки паспортної книжечки заносяться прізвище, ім`я та по батькові, дата і місце народження. На першій сторінці також вклеюється фотокартка і відводиться місце для підпису його власника. На другу сторінку заносяться відомості про стать, дату видачі та орган, що видав паспорт, ставиться підпис посадової особи, відповідальної за його видачу. Записи засвідчуються мастиковою, а фотокартка випуклою сухою печаткою. Перша сторінка або перший аркуш після внесення до них відповідних записів та вклеювання фотокартки можуть бути заклеєні плівкою. У разі заклеювання плівкою усього аркуша записи та фотокартка печатками не засвідчуються. Третя, четверта, п`ята і шоста сторінки призначені для фотокарток, додатково вклеюваних у паспорт, а сьома, восьма і дев`ята для особливих відміток. На десятій сторінці робляться відмітки про сімейний стан власника паспорта, на одинадцятій шістнадцятій про реєстрацію постійного місця проживання громадянина. На прохання громадянина до паспорта може бути внесено (сьома, восьма і дев`ята сторінки) на підставі відповідних документів дані про дітей, групу крові і резус-фактор. На внутрішньому правому боці обкладинки надруковано витяг з цього Положення. Записи, вклеювання фотокарток і відмітки у паспорті здійснюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується. До паспортної книжечки при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку вклеюються нові фотокартки, що відповідають його вікові. Паспорт, в якому не вклеєно таких фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним. Вклеювання до паспорта нових фотокарток при досягненні громадянином 25 - і 45-річного віку провадиться у п`ятиденний термін. Обмін паспорта провадиться у разі: зміни (переміни) прізвища, імені або по батькові; встановлення розбіжностей у записах; непридатності для користування.

Вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України, забороняється. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.

Аналізуючи наведені норми чинного законодавства, суд доходить до таких висновків.

Громадянин України, який має паспорт у формі паспортної книжечки, зобов`язаний протягом місяця після досягнення 25 чи 45-річного віку звернутись до уповноважених державних органів із заявою про вклеювання до паспорту нової фотокартки.

Водночас документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, у даному випадку є сам паспорт громадянина України.

Для вклеювання фотокартки заявник подає територіальному підрозділу відповідну заяву, паспорт, дві фотокартки розміром 3,5 x 4,5 см із зображенням, яке відповідає досягнутому нею віку.

У разі ж подання паспорта, оформленого територіальним підрозділом ДМС, який припинив діяльність або тимчасово не здійснює свої повноваження, додатково надаються всі наявні у заявника документи, в тому числі й ті, що містять фотозображення особи.

Судом встановлено, що 45 років позивачу виповнилося ІНФОРМАЦІЯ_1 . Отже, у строк до 06.02.2021 позивач мав право звернутися до відповідача з відповідною заявою для вклеювання нової фотокартки у паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Цією умови позивач дотримався, оскільки, як видно з матеріалів справи, звернувся до 1-го міського відділу у м. Вінниці Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області з відповідною заявою 20.01.2021.

При цьому суд вважає, що вказана заява адресована до належного територіального підрозділу органу державної міграційної служби, зважаючи на те, що позивач є внутрішньо переміщеною особою, зареєстрований в м. Хрустальний Луганської області, але фактично проживає у м. Вінниці, що підтверджується довідкою № 509- від 06.05.2019 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Також судом встановлено, що до своєї заяви позивач додав паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , нові фотокартки передбаченого розміру та усі наявні у нього документи, що можуть ідентифікувати його особу, а саме довідку від 06.05.2019 за № 509- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, свідоцтво про народження, трудову книжку, військовий квиток та диплом про освіту.

Суд звертає увагу, що згідно з п. 8 Положення № 2503-XII при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку до паспортної книжечки особи вклеюються нові фотокартки, що відповідають його вікові. Паспорт, в якому не вклеєно таких фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним.

При цьому паспорт, в якому не вклеєно фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним для встановлення відповідної особи, однак визнання паспорту недійсним немає наслідком його вилучення.

Крім того, вказаними нормами не встановлено заборони для вклеювання фотокартки у паспорт після спливу тридцятиденного строку.

Таким чином, зі свого боку позивач виконав усі вимоги чинного законодавства, що ставляться для осіб, які після досягнення 45-річного віку бажають продовжити дійсність паспорта громадянина України у формі книжки у спосіб вклеювання до нього нової фотокартки, тоді як зміст листа відповідача 1 від 20.02.2021 за № 0511-413/0511.1-21 та відзиву на позовну заяву свідчать про те, що позивачу відмовлено у вчинені таких дій з причин, що не залежать від нього особисто, а пов`язані виключно з внутрішньою діяльністю оранів державної міграційної служби.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії", заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (п. 74 зазначенго вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії").

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див. рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії", заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії", заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Натомість у спорі між сторонами судом встановлено недотримання відповідачем принципу "належного урядування" в розумінні практики Європейського суду з прав людини.

Так, відповідач довільно трактує визначені законом підстави для відмови у вклеюванні позивачу нової фотокартки у паспорто громадянина України та фактично перекладає на позивача відповідальність за те, що органи державної міграційної служби не мають доступу до коремих документів, що знаходяться на тимчасово непідконтрольній Україні території.

Більше того, позиція відповідачів щодо неможливості ідентифікації особи заявника ОСОБА_1 в цілях вклеювання фотокартки у паспорт видається суду дивною з огляду на те, що заявник є громадянином України, який звернувся до міграційного органу особисто та надає паспорт громадянина України, який виданий у встановленому законом порядку та під сумнів відповідачами не ставиться.

Щонайменше, в ході розгляду справи судом не здабуто жодних відомостей про те, що відповідачі вважають пред`явлений позивачем паспорт таким, що має ознаки підроблення, чи з якихось інших законних підстав визнається недійсним, або ж не дає змогу на підставі наявних у ньому даних здійснити ідентифікацію особи-заявника.

Крім того, суд враховує, що окрім паспорта громадянина України, позивач додатково надав цілий ряд особистих документів, в тому числі тих, що містять фотозображення особи.

Вказані документи не викликають сумнівів у їх достовірності, тоді як окремі неточності в них не дають відповідачу правових підстав для прийняття оскаржуваного рішення.

З огляду на викладене суд визнає неправомірною відмову відповідача 1 у вклеюванні в паспорт позивача зразка 1994 року нової фотокартки з посиланнням на те, що дані, отримані з Єдиного державного демографічного реєстру та картотек, не підтверджують надану надану інформацію та особу заявника.

При цьому суд зауважує, що в ЄДДР в принципі не може міститися інформація про позивача, оскільки вона вноситься туди за згодою особи Єдиного державного демографічного реєстру у випадках, встановлених законом, зокрема, в разі оформлення особою нового паспорта.

Щодо даних з картотек та інших документів, які оформлялися під час видачі позивачу паспорта у 2000 році та які вважаються втраченими у зв`язку з тимчасовою окупацією окремих районів Луганської області і не можуть бути отримані відповідачем, то, як вже зазначалося, це аж ніяк не може бути перешкодою для реалізації позивачем свого права на отримання паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки, шляхом продовження його дії.

Відповідачі також рекомендують позивачу подати документи на обмін паспорта зразка 1994 року на паспорт громадянина України у вигляді ID-картки, з чим позивач категорично не погоджується та вважає це втручанням в його приватне життя.

В цьому контексті суд зазначає, що 19.09.2018 Великою Палатою Верховного Суду прийнято постанову у зразковій справі № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18) за позовом фізичної особи до Коростенського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Вказаною постановою визнано протиправною відмову Коростенського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області у видачі позивачу (фізичній особі) паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ, та зобов`язано Коростенський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області оформити та видати позивачу (фізичній особі) паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України № 2503-ХІІ.

Вирішуючи зазначену зразкову справу, Велика Палата Верховного Суду, серед іншого, дійшла висновку, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних відмова територіальних органів ДМС України у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ, є протиправною.

Встановлення обмежень законом передбачає чіткість і доступність закону, що встановлює такі обмеження. Кожна людина повинна мати відповідне уявлення про норми, які можуть бути застосовані щодо її відповідного права. Вимога чіткого закону, який передбачає обмеження права, має ту саму мету кожна людина повинна мати можливість передбачити наслідки своєї поведінки. Рівень чіткості, який вимагається від національного законодавства, яке в будь-якому разі не може передбачати усі можливі випадки, багато в чому залежить від змісту відповідного акта, сфери, яку він регулює, чисельність й статусу тих, кому він адресований (рішення ЄСПЛ у справі "GropperaAG and Others v. Switzerland" від 28.03.1990).

Таким чином, право особи на отримання паспорта у традиційній формі у вигляді книжечки, а не у вигляді ID-картки, підтверджене постановою Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у зразковій справі № 806/3265/17.

Водночас висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, не лише повинні враховуватись судами нижчих інстанцій, але є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Про це безпосередньо зазначено у ч. 5 ст. 13 Закон № 1402-VIII.

Відтак, оскільки позивач бажає продовжити дію свого паспорта громадянина зразка 1994 року шляхом та з цією метою у визначеному чинним законодавством порядку звернувся до уповноваженого територіального підрозділу органу міграційної служби із заявою про вклеювання до паспорту нової фотокартки у зв`язку з досягненням 45-річного віку, вимога відповідача 1 щодо обміну позивачем паспорта зразка 1994 року на паспорт громадянина України у вигляді ID-картки не може визнаватися правомірною.

Насамкінець суд враховує, що відсутність у позивача дійсного паспортного документу суперечить його інтересам та суттєво обмежує реалізацію позивачем прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на охорону здоров`я та соціальний захист, на укладення цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення довіреностей (доручень) іншим особам для здійснення представництва інтересів тощо.

Таким чином, зважаючи на те, що позивач має право на паспорта громадянина України зразка 1994 року, бажає його реалізувати та вчинив усі необхідні для цього дії, але отримав незаконну відмову у цьому органу державної міграційної служби, суд доходить висновку, що іншого належного способу захисту порушеного права позивача у спірних правовідносинах, окрім як зобов`язання відповідача вклеїти до паспорта позивача нової фотокартки у зв`язку з ним досягненням 45 років, немає.

Схожий підхід до праворозуміння спірних норм права Верховний Суд висловив у постановах від 05.12.2019 у справі № 420/270/19, від 31.01.2020 у справі № 200/6627/19-а, від 06.02.2020 у справі № 420/3253/19, від 31.03.2020 у справі № 460/842/19 та від 07.10.2020 у справі № 520/12075/19.

Частиною першою статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

В силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши доводи сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення позову.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Предметом позову у цій справі є відмова 1-го міського відділу у м. Вінниці Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області у вклеюванні фото до паспорт громадянина України зразку 1994 року.

Отже, за змістом наведеної норми, сплачений позивачем судовий збір за подання позову у розмірі 908,00 грн (квитанція № 9227-6499-2269-9118 від 26.03.2021) підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань 1-го міського відділу у м. Вінниці Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області.

Проте, як з`ясовано судом, відповідач 1 хоч і вважається суб`єктом владних повноважень в розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України, однак є територіальним (відокремленим) підрозділом Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, немає статусу юридичної особи та фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відтак суд доходить висновку, що у даному випадку витрати позивача зі сплати судового збору в сумі 908,00 грн належить присудити йому за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2, тобто Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії 1-го міського відділу у м. Вінниці Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_1 у вклеюванні фотокартки до паспорта громадянина України у формі книжечки, серія НОМЕР_1 , виданий 11 травня 2000 року Краснолуцьким РВ УМВС України в Луганській області, у зв`язку з досягненням ним 45-річного віку.

Зобов`язати 1-й міський відділ у м. Вінниці Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області вчинити дії щодо вклеювання до паспорта громадянина України ОСОБА_1 у формі книжечки, серія НОМЕР_1 , виданий 11 травня 2000 року Краснолуцьким РВ УМВС України в Луганській області, нової фотокартки у зв`язку з досягненням ним 45-річного віку.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

2) відповідач 1: 1-й міський відділ у м. Вінниці Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (без статусу юридичної особи, місцезнаходження: вул. Івана Миколайчука, 19, м. Вінниця, 21036);

3) відповідач 2: Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул.Театральна, 10, м. Вінниця, 21000).

Повне судове рішення складено 31.05.2021.

Суддя Сало Павло Ігорович