Справа № 420/3970/21
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2021-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3970/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області (вул. Приморська, 21, смт. Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеська область, 67772, ) до Південного офісу Держаудитслужби (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ) про визнання протиправними та скасування окремих пунктів вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області до Південного офісу Держаудитслужби, в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати п. 1, 2 вимоги Південного офісу Держаудитслужби щодо усунення виявлених порушень №151520-14/1233-2021 від 05.03.2021 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на підставі акту ревізії Південного офісу Держаудитслужби до Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області було направлено вимогу щодо усунення виявлених порушень № 151520-14/1233-2021 від 05.03.2021 року, якою п.1 Південний офіс Держаудитслужби вимагає забезпечити відшкодування відповідно до норм статей 130 136 Кодексу законів про працю України на користь сільської ради шкоди, заподіяної внаслідок неправильного нарахування і виплати заробітної плати з нарахуваннями, у загальній 441,87 тис. гривень. Врахувати право працівників відшкодувати заподіяну шкоду відповідно до ч. 5 ст. 130 КЗпПУ та право осіб, які безпідставно отримали вищезазначені виплати, добровільно відшкодувати кошти на підставі їх письмових заяв. П.2. Провести перерахунок та відповідні взаємозвірки щодо надмірно перерахованих сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та зарахувати в рахунок майбутніх платежів зайво сплачені кошти в сумі 94,64 тис. грн. відповідно до вимог пунктів 5, 6 Порядку зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 16.01.2016 № 6, розділу V Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435.

Затоківська селищна рада не погоджується з даною вимогою оскільки вважає, що вимоги в п 1, 2 щодо усунення виявлених порушень є безпідставними, оскільки при нарахуванні матеріальної допомоги на оздоровлення Затоківська селищна рада діяла відповідно до ст.13 Закону України «Про оплату праці», якою встановлено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. А саме, постанова «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» від 09.03.2006 р. №268, зі змінами передбачає надання матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі середньомісячної заробітної плати та листами Мінсоцполітики від 16.10.2009 р. № 620/13/84-09, від 19.07.2010 р. № 671/13-84-10, від 11.09.2013 р. № 10212/0/14-13/13. Звідси вбачається, що Затоківська селищна рада керувалася «уточнюючим» підзаконним актом, який врегульовував спірні відносини на той час.

Ухвалою судді від 05.04.2021 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

22.04.2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вважає що доводи позивача є необґрунтованими та безпідставними, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню з виходячи з наступного.

Ревiзiєю встановлено фінансові порушення, що призвели до втрат на загальну суму 2 711,14 тис гривень, а саме: незаконних видатків на загальну суму 1510,65 тис гривень нецільове використання бюджетних коштiв в сум 336,34 тис. гривень, недоотримання доходів бюджетом селищної ради на загальну суму 864,15 тис. гривень. Крім того, встановлено інших порушень фінансової дисципліни (заниження в обліку вартості активів) на загальну суму 341,09 тис. гривень

Зокрема, ревізію дотримання законодавства при нарахуваннi та виплаті працівникам допомоги проведено вибірковим способом за КПКВК 0110150 «Організаційне, інформаційно-аналітичне та матеріально-технічне забезпечення діяльності обласної ради, районної ради, районної у місті ради (у разі її створення), міської, селищної, сільської рад» та встановлено, що на порушення статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» посадовим особам Затоківської селищної ради в період з 01.01.2018 по 31.08.2018 проводилися нарахування виплата матеріальної допомоги та на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати, тоді, як вимогами статті 21 зазначеного Закону передбачено надання щорічної відпустки з виплатою допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу, що призвело до необґрунтованого використання коштів селищного бюджету на виплату допомоги в загальній сумі 357 952,87 гривень, з них по роках: 2018 рік 59 311,95 гривень, 2019 рік - 162 533,25 гривень, січень-серпень 2020 року - 136 107,67 гривень, та, як наслідок, до зайвого нарахування та перерахування єдиного соціального внеску в загальній сумі 76 175,92 гривень, з них по роках: 2018 рік 11 836,13 гривень, 2019 рік - 34 396,09 гривень, січень - серпень 2020 року - 29 943,69 гривні.

Так, встановлено, що відповідно до п. 5.1 Колективного договору між трудовим колективом Затоківської селищної ради та адміністрацією установи на 2018 - 2021 роки, схваленого на загальних зборах трудового колективу 19.01.2018 (протокол № 1) передбачено надання працівникам матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань та допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника з посиланням на Постанову Кабінету Міністрів України № 268 від 06 квітня 2016 року. яка втратила чинність 20.01.2017.

Відповідач зазначає, що частиною п`ятою ст. 21 Закону № 2493 визначено, що посадовим особам місцевого самоврядування надасться щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законами України не передбачено тривалішої відпустки, з виплатою допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу Статтею 12 Закону України «Про відпустки» також передбачено, що щорічну відпустку на прохання працівника може бути поділено на частини будь-якої тривалості за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше 14 календарних днів. Таким чином, допомога на оздоровлення має виплачуватися в розмірі посадового окладу, враховуючи диспозицію зазначених у попередніх абзацах законів. Зазначена допомога виплачується виключно з наданням щорічної основної оплачуваної відпустки за конкретний робочий рік за заявою працівника один раз на рік при наданні будь-якої з частин щорічної відпустки, незалежно від кількості днiв такої відпустки. Отже, порушення щодо переплати матеріальної допомоги на оздоровлення посадовим особам Затоківської селищної ради допущено внаслідок неправильного застосування нормативних актів, а також застосування тих нормативних актів, які втратили чинність. Внаслідок допущеного порушення Позивачем завдано втрати місцевому бюджету.

24.05.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої зазначив, що допомога на оздоровлення при наданні щорічної відпустки повинна виплачуватись у розмірі посадового окладу, а за наявності коштів ця допомога може бути виплачена у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника у випадку поділу щорічної відпустки на частини, допомога на оздоровлення виплачується працівникові один раз на рік при наданні будь-якої з частин щорічної відпустки.

28.05.2021 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, згідно яких Південний офіс Держаудитслужби вважає, що доводи Позивача є необґрунтованими та безпідставними, виходячи з того, що у Кабінету Міністрів України взагалі відсутні повноваження щодо визначення умов оплати праці посадових осіб органів місцевого самоврядування, в тому числі і встановлення розміру матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги на оздоровлення при наданні щорiчної вiдпустки для посадових осіб органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» правовий статус місцевого самоврядування в Україні визначаються Конституцію України, цим та iншими законами, які не повинні суперечити положенням цього Закону.

Органи місцевого самоврядування та пх посадові особи діють лише па підставі, межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради i Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Враховуючи викладене, відповідач вважає, що Позивач у позові та у відповіді на відзив помилково та безпідставно посилаються на постанову Кабінету Міністрів України № 268 від 06.04.2016 при нарахуваннi посадовим особам органу місцевого самоврядування матеріальної допомоги на оздоровлення та на соціально-побутові потреби з огляду на втрату чинності цієї постанови та на те, що дія цієї постанови не поширюється на посадових осіб органів місцевого самоврядування. Отже, порушення Позивача, на думку відповідача, є очевидними, вимога відповідача є правомірною.

Відповідач вважає, що позивач на підставі хибних міркувань та посилань на нечинні нормативні документи приходить до помилкових висновків і відволікає увагу суду на інший предмет. Південний офіс Держаудитслужби при здійсненні своїх повноважень при проведенні ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області діяв згідно чинного законодавства та правомірно висунув об`єкту контролю вимогу щодо усунення порушень законодавства.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

В період з 30.10.2020 року по 22.01.2020 року проведено ревізію селищного бюджету та фінансово-господарської діяльності Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області за період з 01.01.2018 по 31.08.2020.

За результатами проведеної ревізії 29.01.2021 року №08-11/03 складено акт ревізії селищного бюджету та фінансово-господарської діяльності Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міськради за період з 01.01.2018 по 31.08.2020 року.

Зокрема ревізію дотримання законодавства при нарахуванні та виплаті працівникам допомоги проведено вибірковим способом КПКВК 0110150 «Організаційне, інформаційно-аналітичне та матеріально-технічне забезпечення діяльності обласної ради, районної ради, районної у місті ради (у разі її створення), міської селищної, сільської рад» та встановлено, що на порушення статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» посадовим особам Затоківської селищної ради в період з 01.01.2018 по 31.08.2018 проводилися нарахування виплата матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати, тоді, як вимогами статті 21 зазначеного Закону передбачено надання щорічної відпустки з виплатою допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу, що призвело до необґрунтованого використання коштів селищного бюджету на виплату допомоги в загальній сумi 357 952.87 гривень, з них по роках: 2018 рік 59 311, 95 гривень, 2019 рік 162533, 25 гривень, січень-серпень 2020 року - 136107, 67 гривень, та, як наслідок, до зайвого нарахування та перерахування єдиного соціального внеску в загальній сумі 76 175, 92 гривень, з них по роках: 2018 рік - 11836, 13 гривень, 2019 рік 34396, 09 гривень, січень-серпень 2020 року - 29 943,69 гривні.

Південним офісом Держаудитслужби на адресу Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області направлена Вимога щодо усунення виявлених порушень №151520-14/1233-2021 від 05.03.2021 року, відповідно до якої Південний офіс Держаудитслужби вимагає, окрім іншого:

1. Забезпечити відшкодування відповідно до норм статей 130-136 Кодексу законів про працю України (далі КЗпПУ) на користь сільської ради шкоди, заподіяної внаслідок неправильного нарахування виплати заробітної плати з нарахуваннями, у загальній 441,87 тис. гривень. Врахувати право працівників відшкодувати заподіяну шкоду відповідно до ч. 5 ст. 130 КЗпПУ та право осіб, які безпідставно отримали вищезазначені виплати, добровільно відшкодувати кошти на підставі їх письмових заяв.

2. Провести перерахунок та вiдповiднi взаємозвірки щодо надмірно перерахованих сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та зарахувати в рахунок майбутніх платежів зайво сплачені кошти в сумі 94,64 тис. грн відповідно до вимог пунктів 5, 6 Порядку зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 16.01.2016 № 6, розділу V Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України віл 14.04.2015 №435.

Не погоджуючись з п.п.1, 2 резолютивної частини Вимоги, Затоківська селищна рада Білгород-Дністровської міської ради Одеської області звернулась до суду з позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно п.1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 лютого 2016 року №43, Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Підпунктом 9 п.4 вищезазначеного Положення визначено, що Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме, зокрема, вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до п.6 Положення Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; у разі виявлення збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір в установленому законодавством порядку.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», відповідно до п.7 ст.10 якого органу державного фінансового контролю надається право пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Також, відповідно до п.10 ст.10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надається право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Згідно з ч.2 ст.15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.

Таким чином, в органу державного фінансового контролю наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В силу положень статей 2, 10, 11 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», а також підпунктів 5, 15 пункту 5 Положення про державну фінансову інспекцію, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України за № 310 від 06.08.2014 правом та обов`язком є і проведення за наявності законних підстав ревізій контролюючим органом, і пред`явлення керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкових до виконання вимог щодо усунення виявлених порушень законодавства (підпункт 15 пункту 5 Положення №310).

З огляду на предмет і метод правового регулювання адміністративного права зазначені права контролюючого органу є одночасно і його обов`язками, які не лише можуть бути, а і повинні бути реалізованими за наявності визначених законом підстав, у визначений законом спосіб та у визначеній законом формі. Так, непред`явлення контролюючим органом «законної вимоги» у разі дійсного встановлення ним порушень законодавства підконтрольним суб`єктом, зокрема визначення у встановленому порядку розміру заподіяних збитків, може мати наслідком юридичну відповідальність посадових осіб самого контролюючого органу.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов`язки для позивача.

Так, згідно з ч. 5 ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» посадовим особам місцевого самоврядування надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законами України не передбачена триваліша відпустка, з виплатою допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Тобто матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі посадового окладу є гарантованою виплатою при наданні щорічної відпустки посадовим особам органів місцевого самоврядування.

Водночас п.п. 3 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» (далі - Постанова № 268) передбачає право керівників органів місцевого самоврядування в межах затвердженого фонду оплати праці виплачувати працівникам матеріальну допомогу на оздоровлення при наданні щорічної відпустки в розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника.

Ця норма означає, що за наявності коштів керівник може прийняти рішення про виплату такої допомоги у розмір середньомісячної зарплати.

При цьому конкретний порядок надання матеріально допомоги має бути встановлений у Положенні про надання працівникам матеріальної допомоги, яке є додатком до колективного договору.

Таким чином, розмір матеріальної допомоги на оздоровлення для посадових осіб органів місцевого самоврядування обмежений мінімальною і максимальною межами: допомога на оздоровлення обов`язково виплачується у розмірі посадового окладу, а за наявності коштів у розмірі, що не перевищує середньомісячну зарплату, що підтверджується листами Мінсоцполітики від 28.07.2010 № 8109/0/14-10/13, від 19.07.2010 № 671/13-84-10, від 11.09.2013 № 10212/0/14-13/13, від 16.10.2009 № 620/13/84-09.

Також, у листі Міністерства юстиції України від 30 січня 2009 року № н-35267-18 зазначено, що у разі суперечності норм підзаконного нормативно-правового акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Частиною третьою статті 7 Закону передбачено, що на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених Законом.

Статтею 12 Закону України «Про відпустки» також передбачено, що щорічну відпустку на прохання працівника може бути поділено на частини будь-якої тривалості за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше 14 календарних днів.

Таким чином, допомога на оздоровлення має виплачуватися у розмірі посадового окладу.

У відповідності до п. 6 Постанови № 268 рішення про виплату оздоровчої допомоги головам рад, їх заступникам приймає відповідна рада.

Однак, юридична сила закону, як основного джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України.

Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади. Пунктом 3 частини першої статті 85 Конституції України закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 17 жовтня 2002 року №17-рп (щодо повноважності Верховної Ради України) визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони.

Ще однією ознакою, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є критерій регулювання найбільш важливих суспільних відносин.

Статтею 92 Конституції України визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України.

Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Так, згідно з частиною третьою статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Враховуючи викладене, можна дійти висновку, що у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону, необхідно застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Таким чином, суд погоджується з позицією відповідача, що при плануванні та виплаті матеріальної допомоги на оздоровлення відповідач має дотримуватись вимог Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», відтак спірна вимога в частині її оскарження є правомірною та скасуванню не підлягає.

Решта доводів позивача висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1. ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72, 77, 90, 139, 205, 229, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області (вул. Приморська, 21, смт. Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеська область, 67772, ) до Південного офісу Держаудитслужби (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ) про визнання протиправними та скасування окремих пунктів вимоги відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук

.