Справа № 200/4776/21
Суддя: Кошкош О.О.
Дата ухвалення: 2021-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2021 р. Справа№200/4776/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кошкош О.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Корнієнко Андрій Андрійович в інтересах ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради (ідентифікаційний код 26010987, 84207, Донецька область, м.Дружківка, вул.Машинобудівників, буд.64) про визнання дій протиправними щодо припинення виплати допомоги при народженні дитини, зобов`язання поновити виплату допомоги при народженні дитини з 01.12.2016 зі сплатою заборгованості. В обґрунтування зазначено, що управлінням призначено допомогу при народження дитини позивача - ОСОБА_2 , виплата якої з 01.12.2016 зупинена у зв`язку із закінченням терміну дії довідки внутрішньо переміщеної особи. Вважає такі підстави для зупинення протиправними.

Відповідачем надано відзив, в якому повідомлено, що позивач у період з 01.01.2016 по 30.11.2016 отримувала допомогу при народженні дитини відповідно до рішення Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради Донецької області. Розпорядженням начальника управління від 02.11.2016 припинено виплату державної соціальної допомоги при народженні дитини з 01.12.2016 у зв`язку із непідтвердженням місця фактичного проживання. Просив відмовити у задоволені позовних вимог.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 . Позивач є внутрішньо переміщеною особою, про що свідчить довідка від 19.11.2015 №.

26 серпня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Актовий запис №979.

14 січня 2016 року рішенням №94 ОСОБА_1 взято на облік та призначена допомога при народженні дитини з 01.01.2016 по 31.08.2018 у розмірі 860,00 грн. (щомісячно).

02 листопада 2016 року розпорядженням начальника управління соціального захисту населення Дружківської міської ради №о/с 471691 припинено виплату державної допомоги при народженні дитини ОСОБА_1 з 01.12.2016 у зв`язку із непідтвердженням місця проживання заявника.

В листі від 11.03.2021 №01/03 Управлінням соціального захисту населення Дружківської міської ради повідомлено, що допомогу при народжені дитини припинено 30.11.2016. Зазначено, що із заявою про поновлення виплати позивач не зверталася.

Спірними питанням у справі є поновлення виплати допомоги при народжені дитини позивачеві. Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов`язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги встановлює Закон України від 21 листопада 1992 року № 2811-XII «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» (далі - Закон № 2811-XII).

Даний Закон спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Так, згідно з частиною першою статті 1 Закон № 2811-XII громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених Законом та іншими законами України.

Статтею 5 зазначеного Закону на органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновлювачів, опікуна, піклувальника) покладений обов`язок призначення та виплати всіх видів державної допомоги сім`ям з дітьми.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 3 Закон № 2811-XII одним із видів державної допомоги сім`ям з дітьми є допомога при народженні дитини.

Така допомога призначається і виплачується органами соціального захисту населення; надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною; покриття витрат на її виплату здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України у вигляді субвенцій до місцевих бюджетів (стаття 4, частина перша статті 5, частина перша статті 10 Закон № 2811-XII), з урахуванням умов, визначених у статті 11 Закону № 2811-XII.

Таким чином, допомога при народженні дитини є різновидом державної допомоги у загальній системі соціального захисту населення і надається з метою забезпечення відповідного рівня матеріальної підтримки сімей, у яких є діти, створення належних умов для утримання та виховання дітей.

За приписами статті 11 Закону № 2811-XII, для призначення допомоги при народженні дитини до органу соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Даний перелік документів є вичерпним. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. У разі народження мертвої дитини допомога при народженні дитини не призначається.

Вказані норми Закону кореспондуються з положеннями Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001 року (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2009 року № 59).

У частині дев`ятій статті 11 Закону № 2811-XII передбачено, що виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини; у разі виникнення інших обставин.

Під час розгляду справи судом встановлено, що припинення виплати допомоги при народженні дитини здійснено з підстав «непідтвердження фактичного місцяпроживання». Проте, ця обставина за Законом № 2811-XII не позбавляє позивача та її дитину права на отримання допомоги.

Суд враховує, що місцем реєстрації позивача є м.Горлівка, при цьому як внутрішньо переміщена особа ОСОБА_1 зареєстрована в м.Дружківка.

Згідно з частиною 2 статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Затверджуючи та забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19, частини 1 статті 68 Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення засад соціальної правової держави.

Суд зазначає, що статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання.

Реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», не може позбавляти її права на отримання допомоги при народженні дитини. Згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З огляду на викладене, припинення виплати допомоги при народженні дитини здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 2811-XII.

Частиною 2 статті 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Позивач просить визнати дії протиправними щодо припинення виплати допомоги, разом з цим, під час розгляду справи судом встановлено, що управлінням прийнято відповідне розпорядження, яке створює правові наслідки. Зважаючи на вищевикладене, виходячи із завдань адміністративного судочинства, суд вважає, що належним способом захисту в цій частині є скасування розпорядження начальника управління соціального захисту населення Дружківської міської ради від 02.11.2016 №о/с 471691 про припинення виплати допомоги при народженні дитини.

Щодо вимоги про «зобов`язання поновити виплату з 01.12.2016 зі сплатою заборгованості» суд зазначає наступне.

При призначенні допомоги встановлено кінцевий строк виплати 31.08.2018, що передбачено вимогами ч.7 ст. 12 Закону № 2811-XII.

Суд погоджується з доводами відповідача, що вже сплинув період, на який призначено допомогу та враховує, що під час розгляду справи встановлено, що припинення виплати здійснено управлінням безпідставно, тобто без урахування усіх обставин, що мали значення.

Враховуючи те, що допомога при народженні дитини призначена до 31.08.2018, при цьому її виплата припинена безпідставно з 01.01.2016, суд дійшов висновку що належним способом захисту є зобов`язання відповідача здійснити нарахування допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 з 01.01.2016 та виплатити заборгованість, що виникла з 01.01.2016.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку щодо задоволення позовних вимог.

Щодо строку звернення до суду слід зазначити наступне.

За загальним правилом, встановленим КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Зміст наведеної норми свідчить про те, що КАС України є загальним законом, яким врегульовані строки звернення до адміністративного суду за захистом прав. Водночас відносини щодо строків звернення до адміністративного суду регулюються не тільки нормами КАС України, а й іншими законами України.

Як вбачається з матеріалів справи позивач дізнався про порушення своїх прав з листа від 11.03.2021 №01/03. Доказів надсилання/отримання позивачем розпорядження про припинення виплати допомоги при народженні дитини управлінням не надано.

Виходячи з вищевикладеного суд вважає, що позивачем не пропущено строк звернення до суду.

Згідно з положеннями частини 1 статті 139 КАС України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що сплату судового збору відстрочено до ухвалення рішення у справі, суд дійшов висновку щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судового збору у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Скасувати розпорядження начальника управління соціального захисту населення Дружківської міської ради від 02.11.2016 №о/с 471691 про припинення виплати допомоги при народженні дитини.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради (ідентифікаційний код 26010987, 84207, Донецька область, м.Дружківка, вул.Машинобудівників, буд.64) нарахувати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) допомогу при народженні дитини ОСОБА_2 з 01.01.2016 та виплатити заборгованість, що виникла з 01.01.2016.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради (ідентифікаційний код 26010987, 84207, Донецька область, м.Дружківка, вул.Машинобудівників, буд.64) судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. на користь Державного бюджету України.

Рішення може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Кошкош