Справа № 640/27389/20
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2021-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2021 року м. Київ № 640/27389/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шулежка В.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач), в якому просить:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо утримання з пенсії у вересні 2020 року 768,01 грн.;

стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві 768,01 грн., утримані з пенсії у вересні 2020 року;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві надати розрахунок доплати до пенсії позивача за рішенням суду з формулою розрахунку такої доплати;

визнати незаконним перерахунок пенсії позивача згідно з рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2020 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2019 №543.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що не погоджується із проведеним перерахунком його пенсійного забезпечення на виконання рішення суду у справі №640/14791/19, оскільки незаконно утримано з пенсії 768,01 грн. Окрім того, позивач вважає безпідставним невиплату йому перерахованої пенсії на виконання рішення у зв`язку з відсутністю бюджетного фінансування, оскільки порушує його право на гарантоване пенсійне забезпечення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.12.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував, посилаючись на те, що на виконання рішення суду у справі №640/14791/19 відповідачем проведено перерахунок пенсії та зазначив, що виплата заборгованості по пенсії за вказаним судовим рішенням буде здійснена в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету. Стосовно утримання пенсії в сумі 768,01 грн. відповідач пояснив, що вказана сума є переплатою, яка виникла внаслідок виконання рішення суду першої інстанції в частині, яка підлягала до негайного виконання в межах суми виплати недоотриманого розміру пенсії за один місяць, та яке в подальшому було скасоване судом апеляційної інстанції.

Представник відповідача зазначив, що під час виконання рішення суду та здійсненні перерахунку пенсії позивача діяв на підставі, у спосіб та у межах повноважень, передбачених чинним законодавством України та просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням від 27.03.2019 серії НОМЕР_1 .

Позивачу встановлено ІІ групу інвалідності війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 05.05.2015.

Позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.03.2020 по справі №640/14791/19 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково:

визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову у перерахунку ОСОБА_1 пенсії з 25.04.2019 згідно з рішенням Конституційного Суду України № від 25.04.2019 № 1-р (ІІ) 2019;

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у відповідності до рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 № 1-р (ІІ) 2019, з 25.04.2019 по 30.06.2019 із врахуванням проведених раніше виплат;

в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2020 по вказаній справі №640/14791/19 скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.03.2020 в частині задоволених позовних вимог щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у відповідності до рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 № 1-р (ІІ) 2019, з 25.04.2019 по 30.06.2019 із врахуванням проведених раніше виплат та прийнято в цій частині позовних вимог нову постанову про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у відповідності до рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 № 1-р (ІІ) 2019, з 03.05.2019 по 30.06.2019 із врахуванням проведених раніше виплат. В іншій частині даної позовної вимоги відмовлено.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.03.2020 залишено без змін.

Позивач звертався до відповідача із запитами від 09.07.2020 та від 27.08.2020 щодо виконання рішення суду у справі №640/14791/19.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 09.10.2020 №23032-23688/С-02/8-2600/20 повідомлено позивача, зокрема, про те, що рішення вищезазначених судів взято на облік у реєстрі судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, як таке, що надійшло до боржника та зазначив, що кошти в сумі 4459,42 грн. будуть виплачені в межах наявного бюджетного фінансування виділеного на цю мету шляхом перерахування коштів.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, які, на думку позивача, порушують його права та законні інтереси, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Особливості призначення пенсій військовослужбовцям, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, передбачені у статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ.

Статтею 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції, чинній до 01.10.2017 було передбачено, що пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається відповідно до статті 51 цього Закону.

Військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи за їх бажанням можуть призначатися на умовах і в порядку, визначених законодавством України для осіб, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків) або відповідно до статті 54 цього Закону.

Особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням цих осіб з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, що був встановлений на час їхнього перебування в зоні відчуження.

Тобто, частиною 3 статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції, чинній до 01.10.2017, було визначено лише одну категорію осіб, які мали право на обчислення пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, а саме: особи, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами.

Рішенням Конституційного Суду України від 25 квітня 2019 року № 1-р(II)/2019 Справа № 3-14/2019(402/19, 1737/19) за конституційними скаргами щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення «дійсної строкової», яке міститься у положеннях частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

Таким чином, оскільки положення частини 3 статті 59 Зaкoну Укрaїни «Прo стaтус і сoціaльний зaxист грoмaдян, які пoстрaждaли внaслідoк Чoрнoбильськoї кaтaстрoфи» в частині «дійсної строкової» втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, а саме 25.04.2019, позивач набув права на перерахунок пенсії у п`ятикратному розмірі згідно ч. 3 ст. 59 Зaкoну Укрaїни «Прo стaтус і сoціaльний зaxист грoмaдян, які пoстрaждaли внaслідoк Чoрнoбильськoї кaтaстрoфи» з 25.04.2019.

Вказані обставини встановлені в судовому рішенні у справі №640/14791/19, а тому відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають доказуванню в межах даної справи.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.03.2020 по справі №640/14791/19 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково:

визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову у перерахунку ОСОБА_1 пенсії з 25.04.2019 згідно з рішенням Конституційного Суду України № від 25.04.2019 № 1-р (ІІ) 2019;

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у відповідності до рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 № 1-р (ІІ) 2019, з 25.04.2019 по 30.06.2019 із врахуванням проведених раніше виплат;

в іншій частині позову відмовлено;

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві негайно виконати рішення суду у межах суми виплати недоотриманого розміру пенсії ОСОБА_1 за один місяць.

Згідно матеріалів пенсійної справи вбачається, що оскільки рішення суду допущено до негайного виконання у межах суми виплати недоотриманого розміру пенсії за один місяць, відповідачем на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.03.2020 нараховано позивачу кошти в сумі 3740,96 грн. за період з 25.04.2019 по 30.06.2019 на червень 2020 року на додаткову відомість.

Разом з тим, в подальшому постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2020 по вказаній справі №640/14791/19 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.03.2020 скасовано в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача вчинити дії та прийнято в цій частині нову постанову, якою:

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у відповідності до рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 № 1-р (ІІ) 2019, з 03.05.2019 по 30.06.2019 із врахуванням проведених раніше виплат.

В іншій частині даної позовної вимоги відмовлено та в іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.03.2020 залишено без змін.

Скасування судом апеляційної інстанції рішення Окружного адміністративного суду міста Києва щодо перерахунку та виплати позивачу пенсії відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині періоду стало підставою для коригування розрахунку пенсії, у зв`язку з чим як вбачається із протоколу розрахунку у вересні 2020 року з пенсії позивача утримано зайво нараховані кошти в сумі 768,01 грн.

Таким чином, дії відповідача щодо коригування розміру пенсії на виконання рішення суду є правомірними, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Поряд з цим, на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2020 у справі №640/14791/19 відповідачем проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 , виходячи із п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у відповідності до рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 № 1-р (ІІ) 2019, за період з 03.05.2019 по 30.06.2019, розмір якого становить 4459,42 грн.

За таких обставин, здійснюючи нарахування пенсії на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2020 відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, визначені приписами чинного законодавства.

Позивач не заперечує проти вказаного розміру перерахованої пенсії, однак стверджує, що йому не виплачено суму перерахованої пенсії.

Водночас, як зазначив відповідач у листі від 09.10.2020 №23032-23688/С-02/8-2600/20, а також у відзиві на позовну заяву, виплата заборгованості за судовим рішенням у розмірі 4459,42 грн. буде здійснена в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету.

Конституція України гарантує кожному право порушити в суді будь-який позов, який стосується його прав та обов`язків. Однак «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, не мало б сенсу без можливості виконання рішення суду. У зв`язку з цим Європейський суд з прав людини зазначає, що «право на суд» було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» (справа Деркач та Палек проти України).

Статтею 129-1 Конституції України закріплено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Таким чином, виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 Європейський суд вказав, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Однак, у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку існує механізм примусового виконання рішення.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Крім того, положеннями статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, до яких належать, зокрема, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення тощо.

Приписами частини 1 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

При цьому, в порядку здійснення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах не передбачено звернення позивача з окремим позовом щодо зобов`язання виконання судового рішення по іншій справі.

Тобто, якщо позивач вважає протиправними рішення, дії чи бездіяльність відповідача, вчинених на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2020 у справі №640/14791/19 або порушення його прав, свобод чи інтересів, то він повинен був звернутись до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, а не пред`являти новий адміністративний позов.

У постанові від 22.08.2019 у справі № 522/10140/17 Верховний Суд підкреслив, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі. Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання судового рішення в іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконання судового рішення являє собою завершальну стадію судового провадження.

Отже, виходячи з вищевикладеного, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 72-77, 241-246, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295-297 КАС України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя В.П. Шулежко