Справа № 161/8856/21
Суддя: Рудська С. М.
Дата ухвалення: 2021-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/8856/21
Провадження № 2-а/161/220/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Чигринюк В.С.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

17.05.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4168028 від 06.05.2021 року (надалі оскаржувана постанова), складеною поліцейським УПП у Волинській області ДПП капралом поліції Лукащик А.М. (далі поліцейський), його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Згідно оскаржуваної постанови, він 06.05.20.21 року об 11 год. 21 хв. у м. Луцьку по вул. Конякіна, 39, керуючи автомобілем MERCEDES-Benz Citan, д.н.з. НОМЕР_1 , порушив вимогу дорожнього знаку 3.2. «рух механічних транспортних засобів заборонено», тим самим порушив вимоги п. 8.4 ПДР України. Однак, із інкримінованим правопорушенням він не погоджується, а оскаржувану постанову вважає незаконною. Вказує, що зупинку його транспортного засобу та розгляд справи про адміністративне правопорушення патрульними поліцейськими здійснено 06.05.2021 року о 12 год. 59 хв. за адресою: м. Луцьк, пр-т Перемоги, 7, тобто через 1 год. 38 хв. після інкримінованого йому порушення та в іншій частині міста, значно віддаленій від місця ймовірного такого. На його прохання надати докази, які підтверджують вчинення ним адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП, поліцейський продемонструвала відео з власного мобільного телефону марки «Iphone», на якому зафіксовано, як автомобіль MERCEDES-Benz Citan рухається на території Автостанції № 1 м. Луцьку за адресою; м. Луцьк, вул. Конякіна, 39. Будь-яких інших доказів йому надано не було. В свою чергу, автомобіль MERCEDES-Benz Citan, д.н.з. НОМЕР_1 , належить на праві власності Дочірньому підприємству «Телерадіокомпанія «Аверс» ВАТ «Корпорація «Аверс» та згідно із штатним розписом якого, станом на 06.05.2021 року крім нього, у телерадіокомпанії працювало ще двоє водіїв автотранспортних засобів, кожен з яких теоретично міг перебувати за кермом автомобіля, зафіксованого на відеозаписі, продемонстрованому патрульними поліцейськими. Також, жодних відомостей, чи сертифікований технічний засіб, на який зафіксовано факт правопорушення, чи перебуває він на балансі УПП у Волинській області та чи проходив він повірку, поліцейський не відповіла. При цьому, чому його було зупинено через вагомий проміжок часу, а не безпосередньо на місці виявлення правопорушення, працівник поліції також не повідомила. Разом з тим, в ході розгляду відносно нього справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП інспектором поліції було допущено ряд процесуальних порушень. Враховуючи наведене, просить суд визнати протиправною та скасувати оскаржувану постанову, а провадження у справі за ч. 1 ст. 122 КУпАП відносно нього закрити.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.05.2021 року у вищевказаній справі було відкрито провадження, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання без повідомлення (виклику) сторін.

31.05.2021 року відповідачем УПП у Волинській області ДПП було подано до суду відзив на позовну заяву. На обґрунтування своїх заперечень щодо позову відповідач зазначив, що факт інкримінованого позивачу правопорушення було зафіксовано особисто капралом поліції Лукащик А.М., а тому відразу після виявленого факту порушення вимог ПДР України водієм транспортного засобу MERCEDES-Benz Citan, д.н.з. НОМЕР_1 , службовий автомобіль патрульної поліції негайно прослідував за ним, щоб в подальшому відреагувати на вищевказане адміністративне правопорушення. Таким чином, даний транспортний засіб було зупинено в м. Луцьку по пр-ту Перемоги, 7. Можливості здійснити вимушену зупинку автомобіля MERCEDES-Benz Citan, д.н.з. НОМЕР_1 , на місці порушення не було, у зв`язку з тим, що 06.05.2021 року працівники поліції здійснював відпрацювання «Варшавський ринок», що розташований за адресою: м. Луцьк, вул. Карпенка-Карого, 1, попри якого здійснюється активний рух громадянами та транспортними засобами. В ході спілкування з водієм, після зупинки вказаного транспортного засобу, поліцейська представилась, повідомила, що проводиться відеофіксація розмови та пояснила суть інкримінованого правопорушення, підставу зупинки та оголосила про початок розгляду справи щодо ОСОБА_1 . Під час розгляду справи позивачу було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, надано можливість надавати пояснення, заявляти клопотання. ОСОБА_1 скористався своїм правом, виявив бажання скористатись послугами фахівця в галузі права та зателефонував до свого адвоката, повідомивши поліцейського, що адвокат прибуде за вказаною адресою. Після чого, врахувавши та дослідивши обставини справи, стосовно позивача було винесено оскаржувану постанову, ознайомлено останнього з її змістом. Копію постанови позивач отримав на місці розгляду справи. Отже, враховуючи вказані обставини, капралом поліції Лукащик А.М. було прийнято рішення про проведення розгляду справи відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП саме за адресою: АДРЕСА_1 , яке фактично було вчинено ним за адресою: АДРЕСА_2 . В свою чергу, позивач, подавши позов з обґрунтуванням своєї позиції, жодного доказу на її підтвердження не надав. З урахуванням наведеного, у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі (а.с. 20-26).

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові та електронні докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 06.05.2021 року поліцейським роти № 4 батальйону № 1 УПП у Волинській області ДПП капралом поліції Лукащик А.М. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі, серії ЕАН № 4168028, про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 , 06.05.2021 року об 11 год. 21 хв., в м. Луцьку по вул. Конякіна, 39, керуючи транспортним засобом MERCEDES-Benz Citan, д.н.з. НОМЕР_1 , порушив вимогу дорожнього знаку 3.2. «рух механічних транспортних засобів заборонено», тим самим порушив вимоги п. 8.4 «в» ПДР України (а.с. 9).

Пунктом 8.4 «в» ПДР України передбачено, що заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

У свою чергу, дорожній знак 3.2. «рух механічних транспортних засобів заборонено» віднесено до групи заборонних знаків і він є таким. що забороняє рух усіх механічних транспортних засобів у зоні його дії

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, стороною відповідача було надано відеозаписи із нагрудного відеореєстратора патрульних поліцейських, а також із власного портативного мобільного пристрою капрала поліції ОСОБА_2 .

У своїй Постанові від 13.02.2020 року при розгляді справи № 524/9716/16-а Верховний суд прийшов до висновку, що у постанові про порушення ПДР обов`язково має бути вказано технічний засіб, за допомогою якого здійснено фото- чи відеозапис порушення.

Даний висновок кореспондується з правовою позицією Верховного суду, викладеною у постанові від 15.11.2018 року по справі № 524/5536/17 з якої слідує, що відсутність належних доказів вчинення позивачем правопорушення, встановленого статтею частиною другою 122 КУпАП, оскільки відеозапис, поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис. При цьому, безпідставними є доводи скаржника про те, що відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис підлягають зазначенню у постанові про адміністративне правопорушення лише у випадку фіксації правопорушення здійсненої у автоматичному режимі, оскільки частиною третьою статті 283 КУпАП прямо передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості, зокрема про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Вимоги ж до постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, визначені частиною четвертою вказаної статті.

Однак, в оскаржуваній постанові відсутнє посилання саме на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеофіксацію інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб.

В свою чергу, візуальне спостереження за неправомірними діями осіб, яке фіксується шляхом написання відповідних рапортів працівниками органу Національної поліції, може бути доказом у справі лише в тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18.12.2018 року, - портативний відеореєстратор (пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського) та карта пам`яті обліковуються з наданням відповідного інвентарного та номенклатурного номерів.

Системний аналіз норм чинного законодавства України, з урахуванням вищевказаного положення Інструкції, свідчить про ту обставину, що технічні прилади і технічні засоби, що мають функції, зокрема, відеозапису, які, в свою чергу, використовуються працівниками Національної поліції України при виконанні службових обов`язків, у тому числі й фіксації адміністративних правопорушень, повинні бути сертифіковані у встановлений Законом спосіб та перебувати на балансі відповідного органу Національної поліції України.

Разом з тим, долучений до відзиву на адміністративний позов відеозапис, на якому зафіксовано рух транспортного засобу MERCEDES-Benz Citan, д.н.з. НОМЕР_1 по території АС № 1 м. Луцька, здійснений патрульним поліцейським за допомогою портативного пристрою, який не сертифікований у встановленому чинним законодавством України порядку.

Доказів іншого стороною відповідача суду не надано.

Крім того, слід зазначити, що вищевказаний відеозапис не відображає дати та часу його проведення, а відтак відсутні підстави стверджувати, що такий відеозапис здійснено саме 06.05.20.21 року об 11 год. 21 хв., а не в будь-який інший період часу.

Вищевказані обставини, на переконання суду, свідчать про те, що відеозапис із власного портативного мобільного пристрою працівника патрульної поліції, не може вважатися допустимим, достовірним та достатнім доказом фіксації вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Крім того, як встановлено судом, автомобіль MERCEDES-Benz Citan, д.н.з. НОМЕР_1 , належить на праві власності Дочірньому підприємству «Телерадіокомпанія «Аверс» ВАТ «Корпорація «Аверс» (а.с. 11), згідно із штатним розписом якого, станом на 06.05.2021 року у телерадіокомпанії працює в штаті троє водіїв автотранспортних засобів (а.с. 13).

Однак стороною відповідача не надано жодних доказів на підтвердження того, що в момент фіксації правопорушення саме позивач ОСОБА_1 керував даним транспортним засобом .

Будь-які інші докази, які б свідчили про наявність в діях позивача складу інкримінованого адміністративного правопорушення стороною відповідача суду надано не було.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватись «згідно із законом».

У п. 44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30 вересня 2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Суд наголошує, що лише наявність усіх ознак адміністративного правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Однак відповідачем не доведено належними та допустимими доказами вчинення саме позивачем порушення правил дорожнього руху, та не доведено що саме він є суб`єктом відповідальності за вказане правопорушення.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у своїй Постанові від 19.02.2020 року в справі № 204/8036/16-а.

Наведене свідчить про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Вищевказані обставини, у свою чергу, в повній міді спростовують доводи, які викладені стороною відповідача у відзиві на адміністративний позов.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити, оскаржувану постанову скасувати, справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 454 грн.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені повністю, то із УПП у Волинській області ДПП на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім до суду з даним позовом судовий збір в сумі 454 грн.

На підставі ст.ст. 122, 251, 252, 280 КУпАП, керуючись ст.ст. 77, 121, 241-246, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову поліцейського роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Лукащик Аліни Миколаївни про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4168028 від 06 травня 2021 року.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст.122 КУпАП закрити.

Стягнути з Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 02 червня 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська