Справа № 640/5347/20
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2021-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2021 року м. Київ № 640/5347/20

Окружний адміністративний суд м.Києва у складі судді Смолія І.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Інспектора роти №1 батальйону №4 полку №2 (з обслуговування лівого берега) управління патрульної поліції у м.Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Березюка Ігоря Сергійовича, Інспектора роти №1 батальйону №4 полку №2 (з обслуговування лівого берега) управління патрульної поліції у м.Києві Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Шахно Романа Івановича, інспектора роти №1 батальйону №4 полку №2 (з обслуговування лівого берега) управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Шиян Вадима Миколайовича (0093129); поліцейського роти №1 батальйону №4 полку №2 (з обслуговування лівого берега) управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції капрала поліції Третякову Світлану Олександрівну (0164407), поліцейського роти №1 батальйону №3 полку №2 (з обслуговування лівого берега) управління патрульної поліції у м.Києві Департаменту патрульної поліції Дронь Юрія Івановича, інспектора роти №1 батальйону №3 полку №2 (з обслуговування лівого берега) управління патрульної поліції у м.Києві Департаменту патрульної поліції Бадзюка Вячеслава Станіславовича, поліцейського взводу №2 роти №2 батальйону тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції у м.Києві Департаменту патрульної поліції Свініцького Ігоря Валентиновича, командира коти №1 батальйону №3 полку №2 (з обслуговування лівого берега) управління патрульної поліції у м.Києві Департаменту патрульної поліції Крижанського Тимофія Дмитровича про визнання дій протиправними та відшкодування моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач-1), Інспектора роти №1 батальйону №4 полку №2 (з обслуговування лівого берега) управління патрульної поліції у м.Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Березюка Ігоря Сергійовича (далі - відповідач-2), Інспектора роти №1 батальйону №4 полку №2 (з обслуговування лівого берега) управління патрульної поліції у м.Києві Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Шахно Романа Івановича (далі - відповідач-3), інспектора роти №1 батальйону №4 полку №2 (з обслуговування лівого берега) управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 (0093129) (далі - відповідач - 4) поліцейського роти №1 батальйону №4 полку №2 (з обслуговування лівого берега) управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції капрала поліції ОСОБА_3 (0164407) (далі - відповідач - 5), поліцейського роти №1 батальйону №3 полку №2 (з обслуговування лівого берега) управління патрульної поліції у м.Києві Департаменту патрульної поліції ОСОБА_4 (далі - відповідач - 6), інспектора роти №1 батальйону №3 полку №2 (з обслуговування лівого берега) управління патрульної поліції у м.Києві Департаменту патрульної поліції ОСОБА_5 (далі - відповідач - 7), поліцейського взводу №2 роти №2 батальйону тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції у м.Києві Департаменту патрульної поліції ОСОБА_6 (далі - відповідач - 8), командира коти №1 батальйону №3 полку №2 (з обслуговування лівого берега) управління патрульної поліції у м.Києві Департаменту патрульної поліції ОСОБА_7 (далі - відповідач - 9) про визнання дій протиправними та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що працівниками екіпажу УПП у м.Києві ДПП протиправно здійснено зупинку автомобіля позивача на трасі «Київ-Бориспіль» та безпідставно з порушенням чинного законодавства проведено особистий обшук. В подальшому до позивача протиправно застосовано спеціальний засіб «кайданки».

Вказані дії працівників поліції є протиправними, оскільки під час зупинення автомобіля під керуванням позивача, патрульні поліції не виконали вимоги ч.3 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію» та постійно змінювали підстави для зупинки автомобіля.

Представником відповідача-1 суду надано відзив на завлений адміністративний позов та зазначив, що обставини викладені в позовній заяві щодо безпідставної зупинки транспортного засобу, незаконного обшуку водія автомобіля, вилучення ключів від транспортного засобу не знайшли свого підтвердження під час проведення службового розслідування.

Іншими відповідачами не надано суду пояснень щодо заявленого позову.

Дослідивши матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.

Відповідно ст.1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.12.2019 близько 18 год 30 хв. екіпажем Рубін-202 ( ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ) на Бориспільському шосе у м. Києві зупинено транспортний засіб Toyota Land Cruiser, номерний знак НОМЕР_1 (оригінальний номерний знак НОМЕР_2 , 197 регіону Російської Федерації), щодо якого у поліцейських наявна інформація про причетність водія або автомобіля до адміністративного та/або кримінального правопорушення, що згідно п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію».

Пункт 3 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

Під час зупинки автомобіля Toyota Land Cruiser, номерний знак НОМЕР_1 (оригінальний номерний знак НОМЕР_2 , 197 регіону Російської Федерації), інспектори ПП підійшли, представились, пояснили причину зупинки - незаконне заволодіння транспортним засобом, що відповідно до ст.289 Кримінального кодексу України є кримінальним правопорушенням, на підтвердження чого, пред`явили позивачу орієнтування, що вбачається з відеозапису № 1 нагрудного реєстратора поліцейського № 944 - 01 хв. 07 сек.

На підставі п. 2.4 (а) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) висунули вимогу до водія пред`явити для перевірки документи, зазначені у п. 2.1 ПДР: посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, та чинний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Під час перевірки документів водія ОСОБА_1 , посвідчення водія серії НОМЕР_3 за запитом «Інформаційного порталу Національної поліції» (ІПНП) знайдено не було.

Відповідно до ч.1 ст.34 Закону України «Про Національну поліцію» поверхнева перевірка як превентивний поліцейський захід є здійсненням візуального огляду особи, проведенням по поверхні вбрання особи рукою, спеціальним приладом або засобом, візуальним оглядом речі або транспортного засобу.

Згідно п.3 ч.4 ст.34 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може здійснювати поверхневу перевірку речі або транспортного засобу, якщо існує достатньо підстав вважати, що річ або транспортний засіб є знаряддям вчинення правопорушення та/або знаходиться в тому місці, де може бути скоєно кримінальне правопорушення, для запобігання якого необхідно провести поверхневу перевірку.

Під час поверхневої перевірки транспортного засобу, згідно п.3 ч. 4 ст. 34 Закону України «Про Національну поліцію», інспектор ОСОБА_8 шляхом візуального огляду транспортного засобу, салону та багажника, як вбачається з відеозапису № 1 нагрудного реєстратора поліцейського № 944 (близько 12 хв. 00 сек.) виявив номерний знак: НОМЕР_2 , 197 регіону Російської Федерації.

Водій ОСОБА_1 , пояснив, що самостійно закріпив номерний знак автомобілю, який йому не належить, оскільки: «я не хочу у вас ездить с российскими номерами, потому что у вас тут сжигают машины...» (цитата).

Враховуючи те, що посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 не знаходиться в базі ІПНП та закріплений номерний знак НОМЕР_1 , не належить транспортному засобу Toyota Land Cruiser, дійсний номерний знак НОМЕР_2 , 197 регіону Російської Федерації, враховуючи те, що в інспекторів наявна інформація про причетність водія та/або автомобіля до адміністративного та/або кримінального правопорушення, патрульними поліції, було прийнято рішення для встановлення особи водія та складення відповідних адміністративних матеріалів, запропонувати водію проїхати до Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції, на що останній погодився, що знову таки підтверджується записами долучених відеозаписів.

Перед поміщенням позивача до службового автомобіля, членом допоміжного екіпажу Рубін-209 інспектором ОСОБА_4 , що прибув на місце зупинення автомобіля Toyota Land Cruiser, номерний знак НОМЕР_1 (оригінальний номерний знак НОМЕР_2 , 197 регіону Російської Федерації), проведено поверхневу перевірку у відповідності до ч.1 ст.34 Закону України «Про Національну поліцію», що вбачається з відеозапису 3 нагрудної камери №917. Поверхнева перевірка була здійснена шляхом візуального огляду особи, проведенням по поверхні вбрання особи рукою, для того щоб виключити можливе перебування в особи речей обіг яких заборонено чи обмежено. Крім того, поліцейськими, було повідомлено особі, що під час доставлення особи-водія до Дарницького управління поліції, для забезпечення безпеки інспекторів, враховуючи емоційний стан та збудженість Позивача, що спостерігається з усіх долучених відеозаписів, згідно п.п. (в), (г) п. 1 ч. 3 ст. 45 Закону України «Про Національну поліцію», до особи, відповідно до норм чинного законодавства, було застосовано спеціальний засіб кайданки.

На допомогу екіпажу Рубін-202, прибув екіпаж 3-го батальйону Рубін-209 ( ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 ), що заступив на нічне патрулювання Дарницького району.

Оскільки, разом із позивачем, в салоні зупиненого автомобіля перебував пасажир - ОСОБА_10 , 1993 р.н., йому також, допоміжним екіпажем проведено поверхневу перевірку, перед поміщенням до службового автомобіля, згідно ч. 1 ст. 34 Закону України «Про Національну поліцію», перед доставленням до Дарницького управління поліції.

Щодо зазначені позивачем про вилучення ключів під час поверхневого огляду, суд зазначає наступне. У Висновку службового розслідування, затвердженого Начальником Департаменту патрульної поліції полковника поліції Жукова Є від 27.05.2020, встановлено та зазначено, що під час поверхневої перевірки позивача, яка була проведено відповідно до норм чинного законодавства, а саме під час проведення по поверхні вбрання особи рукою, в водія ледве не випали ключі від авто, відтак уникаючи їх пошкодження чи ймовірного загублення, інспектор їх зловив, та в подальшому повернув водію.

Зазначені обставини підтверджуються зафіксованими відеозаписами нагрудних реєстраторів інспекторів №944 та №917, висновком службового розслідування, проведеного управлінням моніторингу та аналітичного забезпечення ДПП, та долученими копіями пояснень інспекторів. Зазначені документи наявні в матеріалах справи.

Стосовно вимоги щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 №4 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ст.1173 цього ж Кодексу, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як зазначено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 № 4, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 №6 визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Проте, позивачем не надано належних та допустимих доказів факту заподіяння такої шкоди та не доведено безпосереднього причинного зв`язку між бездіяльністю відповідача та їх наслідками у вигляді моральних чи фізичних страждань позивача.

Таким чином, дана вимога задоволенню не підлягає.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на викладене та враховуючи встановлені у справі обставини, позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню

Керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_11 , відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.В. Смолій