Справа № 160/8274/21
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2021-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

31 травня 2021 року Справа № 160/8274/21

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Юхно І.В., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

25.05.2021 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області, у якому позивач просить суд:

- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області у вигляді невиплаті ОСОБА_1 державної пенсії в повному обсязі у розмірах, передбачених розміром 100% від нарахованого розміру пенсії згідно ст.ст. 1-2, 13, 15, 16, 51, 52, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 р. з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2019 року протиправною;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену суму державної пенсії в повному обсязі у розмірах, передбачених розміром 100% від нарахованого розміру пенсії згідно ст.ст. 1-2, 13, 15, 16, 51, 52, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 р. в повному обсязі, а саме з урахуванням 100% нарахованого розміру пенсії починаючи з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2019 року.

Згідно з положеннями частини 8 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) питання про відкриття провадження в адміністративній справі суддя вирішує протягом п`яти днів з дня надходження до адміністративного суду позовної заяви, заяви про усунення недоліків позовної заяви у разі залишення позовної заяви без руху, або отримання судом у порядку, визначеному частинами третьою-шостою цієї статті, інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником).

Адміністративний позов подано до суду та підписано представником позивача за довіреністю Журавльовим Миколою Миколайовичем. Як додаток до позовної заяви було надано копію доручення від 01.03.2021 року, вчиненого в селищі Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, з якої вбачається, що ОСОБА_1 вказаним дорученням уповноважує ОСОБА_2 , зокрема, вести від його імені в державних установах, громадських, приватних організаціях цивільні справи в усіх судових установах. У вказаному дорученні зазначено, що ОСОБА_3 в.о.старости селища міського типу Дніпровське Верхньодніпровської територіальної громади засвідчує справжність підпису ОСОБА_1 , який зроблено в його присутності. Особу гр. ОСОБА_1 , яка підписала документ, встановлено, його дієздатність перевірено. Відповідність наданої до суду копії доручення оригіналу 20.05.2021 посвідчено приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Бас Я.А.

За приписами частини 2 статті 160 КАС України позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Пунктом 1 частини 1 статті 59 КАС України передбачено, що повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, зокрема довіреністю фізичної особи.

Відповідно до частини 2 вказаної статті довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою.

Відповідно до частини 5 статті 1 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року №3425-XII (далі Закон №3425-XII) у сільських населених пунктах нотаріальні дії, передбачені статтею 37 цього Закону, вчиняються уповноваженими на це посадовими особами органів місцевого самоврядування.

У статті 37 Закону №3425-XII визначено нотаріальні дії, що вчиняються посадовими особами органів місцевого самоврядування, відповідно до частини 1 якої у сільських населених пунктах уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії:

1) вживають заходів щодо охорони спадкового майна;

2) посвідчують заповіти (крім секретних);

3) видають дублікати посвідчених ними документів;

4) засвідчують вірність копій (фотокопій) документів і виписок з них;

5) засвідчують справжність підпису на документах;

6) видають свідоцтва про право на спадщину;

7) видають свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя.

Отже, Законом №3425-XII визначений вичерпний перелік нотаріальних дій, які можуть вчинятися уповноваженими посадовими особами органів місцевого самоврядування. Проте, у зазначеному переліку відсутня така нотаріальна дія як посвідчення довіреностей.

Крім того, Порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 №3306/5 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14.11.2011 за № 1298/20036, також не містить визначення такої нотаріальної дії як посвідчення довіреностей та не визначає порядок її вчинення.

Поряд із цим, абзацом 4 частини 3 статті 245 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що довіреність особи, яка проживає у населеному пункті, де немає нотаріусів, може бути посвідчена уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, крім довіреностей на право розпорядження нерухомим майном, довіреностей на управління і розпорядження корпоративними правами та довіреностей на користування і розпорядження транспортними засобами.

За приписами пункту 4 частини 2 статті 40 Закону №3425-XII до нотаріально посвідчених довіреностей прирівнюються довіреності осіб, які проживають у населених пунктах, де немає нотаріусів, посвідчені уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, крім довіреностей на право розпорядження нерухомим майном, довіреності на управління і розпорядження корпоративними правами та довіреностей на користування та розпорядження транспортними засобами.

З аналізу наведених норм вбачається, що посвідчення довіреностей уповноваженими посадовими особами органу місцевого самоврядування не є нотаріальною дією, проте такі довіреності прирівнюються Законом №3425-XII до нотаріально посвідчених.

Таким чином, можливість вчинення нотаріальних дій у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноваженими посадовими особами органів місцевого самоврядування, передбачено ч. 5 ст. 1, ст. 37 Закону № 3425-XI та абз. 4 ч. 3 ст. 245 ЦК України.

Система та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначені Законом України від 21.05.1997 №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон №280/97-ВР).

Відповідно до п.п. 5 п. б. ч. 1 ст. 38 Закону № 280/97-ВР вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їхнього відання, реєстрація актів цивільного стану (за винятком виконавчих органів міських (крім міст обласного значення) рад) є делегованими повноваженнями виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Отже, рада об`єднаної територіальної громади може уповноважити на вчинення певних нотаріальних дій старосту відповідного населеного пункту (пунктів), який входить до складу об`єднаної територіальної громади.

При цьому, Законом №3425-XII передбачено право вчинення певних нотаріальних дій на уповноважених на це посадових осіб органів місцевого самоврядування виключно у сільських населених пунктах.

Відповідно до Положення про порядок вирішення питань адміністративно-територіального устрою УРСР, затвердженого Указом Президії Верховної Ради РСР від 12.03.1981 № 1654-Х, адміністративно-територіальними одиницями Української РСР є: область, район, місто, район у місті, селище міського типу, сільрада, село і селище. Населені пункти, які є на території Української РСР, поділяються на міські і сільські. До міських населених пунктів належать міста республіканського, обласного, районного підпорядкування і селища міського типу, до сільських села і селища незалежно від їх адміністративної підпорядкованості.

Таким чином, оскільки селища міського типу відносяться до міських населених пунктів, вчинення нотаріальних дій в яких законодавчо покладено на державних та приватних нотаріусів, то суд приходить до висновку про відсутність правових підстав покладення на старосту селища міського типу, де немає нотаріуса, обов`язку з вчинення нотаріальних дій.

Крім того, статтею 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі Закон № 1402-VIII).

Частиною 1 статті 18 Закону № 1402-VIII суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Місцеві загальні суди розглядають цивільні, кримінальні, адміністративні справи, а також справи про адміністративні правопорушення у випадках та порядку, визначених процесуальним законом (ч.2 ст.22 Закону № 1402-VIII).

В той же час, відповідно до частини 4 статті 22 Закону № 1402-VIII місцеві адміністративні суди розглядають справи адміністративної юрисдикції (адміністративні справи).

У статті 4 КАС України надано визначення таким поняттям, як:

- адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (п.1);

- публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (п.2);

- суб`єкт владних повноважень орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7).

Отже, заявлений до розгляду спір щодо оскарження бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області щодо невиплаті ОСОБА_1 пенсії в повному обсязі відноситься справ адміністративної юрисдикції.

Проте, надане до матеріалів адміністративного позову доручення передбачає право на ведення ОСОБА_2 в усіх судових установах від імені ОСОБА_1 виключно цивільних справ. Тобто, у наданому дорученні відсутні повноваження ОСОБА_2 на представництво інтересів ОСОБА_1 в адміністративних судах під час розгляду адміністративних справ.

Поряд із цим, суд вважає за необхідне звернути увагу, що нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують довіреність, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами (ч.1 ст.58 Закону № 3425-XI).

Водночас, порядок засвідчення справжності підпису на документах визначений у статті 78 Закону № 3425-XI, за положеннями частини 1 якої нотаріус, посадова особа органу місцевого самоврядування, посадовою особою консульської установи України, начальник установи виконання покарань засвідчують справжність підпису на документах, крім тих, які відповідно до закону або за вимогою сторін підлягають нотаріальному посвідченню.

Нотаріус, посадова особа органу місцевого самоврядування, посадова особа консульської установи України, начальник установи виконання покарань, засвідчуючи справжність підпису, не посвідчують факти, викладені у документі, а лише підтверджують, що підпис зроблено певною особою (ч.3 ст.78 Закону № 3425-XI).

При цьому, частиною 1 статті 245 ЦК України визначено, що форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

За приписами абз.1 ч.1 та ч.2 ст.2019 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Пунктом 3 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 р. за № 282/20595 передбачено, що вчинення посвідчувальних написів та видача свідоцтв здійснюються нотаріусом за формами відповідно до Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 № 3253/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 23.12.2010 за № 1318/18613.

Відповідно до пункту 6.14 Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 № 3253/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 23.12.2010 за № 1318/18613, при вчиненні нотаріальних дій нотаріуси застосовують посвідчувальні написи, видають свідоцтва за формами, установленими цими Правилами (додаток 25).

У додатку 25 до Правил ведення нотаріального діловодства визначено дві окремі форми різного змісту посвідчувального напису на довіреності, виданій фізичною особою (форма №50) та посвідчувального напису про засвідчення справжності підпису фізичної особи на документах (форма №64).

Отже, посвідчення довіреності та засвідчення справжності підпису на документі є різними нотаріальними діями, для яких законодавчо передбачена чітка форма, у відповідності до якої вони мають бути вчинені, у зв`язку з чим ототожнення поняття «посвідчення довіреності» та «засвідчення справжності підпису на документі» є помилковим.

Як вже зазначено судом вище, у дорученні від 01.03.2021 року, копію якого було надано до позовної заяви зазначено, що ОСОБА_3 в.о.старости селища міського типу Дніпровське Верхньодніпровської територіальної громади засвідчує справжність підпису ОСОБА_1 , який зроблено в його присутності. Особу гр. ОСОБА_1 , яка підписала документ, встановлено, його дієздатність перевірено.

Тобто, в.о.старости селища міського типу Дніпровське Верхньодніпровської територіальної громади Криворучко В.І. засвідчено лише справжність підпису ОСОБА_1 , а сама довіреність (доручення) жодним чином не посвідчена, в тому числі посадовою особою органу місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 8 статті 59 КАС України у разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.

В порушення зазначеної норми, у суду відсутні докази повноважень представника позивача на момент подання адміністративного позову.

За приписами пункту 3 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підписано особою, яка не має права її підписувати, у зв`язку з чим необхідно повернути позовну заяву позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 55, 59, 169, 248, 256 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати представнику позивача разом з матеріалами адміністративного позову.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини 8 статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 КАС України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя І.В. Юхно