Справа № 640/32723/20
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2021-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2021 року м. Київ № 640/32723/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Маруліної Л.О., вирішивши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства юстиції України

про визнання протиправним та скасування наказу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі також - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 3365/5 від 26 жовтня 2018 р. про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 785 від 12.06.2013 року, виданого ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) при Міністерстві юстиції України від 02.10.2018 року про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) визнано протиправним та скасовано рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.02.2020 року у справі №640/21271/18, яке набрало законної сили 08.10.2020 року

Відповідно, оскільки наказ Міністерства юстиції України № 3365/5 від 26.10.2018 pоку, яким анульовано Свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 785 від 12.06.2013 pоку, видане ОСОБА_1 , прийнятий на підставі скасованого в судовому порядку рішення Дисциплінарної комісії від 02.10.2018 року, так само є протиправним та має бути скасований.

Намагаючись відновити свої права без звернення до суду, 29.10.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про скасування наказу № 3365/5 від 26.10.2018 року.

Листом Міністерства юстиції України №53269/32642-33-20/21.1 від 30.11.2020 року у скасуванні наказу № 3365/5 від 26.10.2018 року відмовлено з огляду на те, що останній в судовому порядку не оскаржувався та судом не скасовувався.

Однак, на переконання позивача, такий висновок відповідача не ґрунтується на нормах закону, та суперечить положенням пункту 5 частини першої статті 112 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, яка діяла на момент прийняття наказу Міністерства юстиції України № 3365/5 від 26.10.2018 pоку), якою визначено послідовність дій відповідача стосовно припинення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора). Зокрема, анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) можливе внаслідок накладення дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Враховуючи зазначені обставини, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги.

Під час вирішення питання відкриття провадження у справі, судом досліджено обставини дотримання позивачем процесуального строку звернення до адміністративного суду, оскільки оскаржуваний у позові наказ датовано 26.10.2018 року, в той час, як до Окружного адміністративного суду міста Києва позивач звернувся лише 23.12.2020 року.

Згідно з частиною першою, абзацом 1 частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначено, що оскарження позивачем наказу Міністерства юстиції України № 3365/5 рід 26.10.2018 року до оскарження рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) при Міністерстві юстиції України від 02.10.2018 року про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) було б передчасним застосуванням судового способу захисту права.

Таким чином, правові підстави для оскарження наказу Міністерства юстиції України № 3365/5 від 26.10.2018 року виникли у позивача лише після набрання законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.02.2020 року по справі № 640/21271/18, яким визнано протиправним та скасовано рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) при Міністерстві юстиції України від 02.10.2018 року про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника Майна, керуючого санацією, ліквідатора), тобто, 08.10.2020 року.

Отже, позивач вважає процесуальний строк звернення до суду дотриманим.

Дослідивши докази, долучені позивачем в обґрунтування позовних вимог до позовної заяви, судом встановлено, що з листа Міністерства юстиції України №53269/32642-33-20/21.1 від 30.11.2020 року, копія наказу № 3365/5 від 26.10.2018 року відповідачем позивачеві не надсилалась. Копію наказу направлено позивачеві лише 07.12.2020 року як додаток до листа № 53269/32642-33-20/21.1 від 30.11.2020 року.

Крім того, відповідно до пункту 5 частини першої, частини другої статті 122 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, чинній на день прийняття оскаржуваного наказу) підставами для припинення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) є накладення дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

У разі припинення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) він виключається з Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України, а його свідоцтво анулюється.

Отже, суд погоджується із твердженням позивача, що правові підстави для оскарження наказу Міністерства юстиції України №3365/5 від 26.10.2018 року виникли у позивача лише після набуття законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.02.2020 року по справі № 640/21271/18, яким визнано протиправним та скасовано рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) при Міністерстві юстиції України від 02.10.2018 року про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), тобто, 08.10.2020 року.

Таким чином, на переконання суду, позивачем дотримано строк звернення до адміністративного суду та такий строк не потребує поновлення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.01.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Через канцелярію суду 05.02.2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву.

В обґрунтування відзиву зазначено, що твердження позивача, що скасування рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих від 02.10.2018 року є підставою для скасування наказу Міністерства юстиції України від 26.10.2018 року №3365/5 не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України, оскільки рішення Дисциплінарної комісії оформлюються протоколом, що підписується усіма присутніми на засіданні членами комісії.

Протокол засідання Дисциплінарної комісії є процесуальним документом, в якому відображено процедуру проведення засідання Комісії та результати розгляду питань, що були поставлені на порядок денний.

Тож, зазначений протокол, не є рішенням суб`єкта влади, а лише відображає факт виконання Комісією одного з етапів застосування до арбітражного керуючого заходів дисциплінарного стягнення, як того вимагає стаття 107 Закону в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, вказане рішення носить рекомендаційний характер, жодним чином не встановлює для позивача прав та обов`язків, а фактичне стягнення накладено Міністерством юстиції України, що і підтверджує Наказ Мін`юсту від 26.10.2018 року № 3365/5 «Про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого ОСОБА_1 .

Пунктом 5 частини першої статті 112 Закону передбачено, підставами для припинення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора є, зокрема, накладення дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Але потрібно розмежовувати поняття «застосування» та «накладення» дисциплінарного стягнення на арбітражних керуючих, які застосовуються в окремому порядку та є взаємопов`язаними етапами притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до частин першої та другої статті 113 Закону, чинному на момент винесення оскаржуваного наказу, у разі наявності підстав для позбавлення права арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) дисциплінарна комісія вносить державному органу з питань банкрутства відповідне подання.

Державний орган з питань банкрутства приймає рішення про позбавлення права арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) та вносить до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України запис про припинення повноважень арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Отже, Міністерством юстиції України, відповідно до вимог чинного законодавства України, приймається рішення у формі наказу про притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності, а повноваженнями щодо застосування дисциплінарної відповідальності до арбітражного керуючого за наявності факту вчинення останнім правопорушення наділена саме Дисциплінарна комісія.

Тобто, Дисциплінарна комісія в своєму рішенні встановлює наявність/відсутність складу правопорушення у діях/рішеннях арбітражного керуючого, за результатом чого складає висновок про наявність /відсутність підстав для застосування до арбітражного керуючого певного виду дисциплінарного стягнення, однак саме безпосередньо Міністерством юстиції України реалізується таке рішення Дисциплінарної комісії та вирішується питання про накладення на арбітражного керуючого (чи відсутність таких підстав) для накладення на арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) дисциплінарного стягнення шляхом прийняття наказу.

Крім того, частиною п`ятою статті 113 Закону зазначено, що рішення державного органу з питань банкрутства про позбавлення арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) може бути оскаржено арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором) до суду. Оскарження рішення не зупиняє його дію.

Враховуючи викладене, відповідач порти позову заперечує та вважає його не обґрунтованим та безпідставним.

Через канцелярію суду 08.02.2021 року відповідачем подано клопотання про вихід із спрощеного провадження та розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.03.2021 року у задоволенні клопотання відповідача про проведення провадження в адміністративній справі №640/32723/20 за правилами загального позовного провадження відмовлено.

Через канцелярію суду 05.02.2021 року відповідачем подано клопотання пор залишення позову без розгляду, оскільки вважає викладені у позові підстави дотримання строку звернення до суду не належними та власними тлумаченнями позивачем норм чинного законодавства України.

На переконання відповідача, позивач міг оскаржити до суду наказ Міністерства юстиції України від 26.10.2018 року №3365/5 незалежно від того, чи оскаржувалося ним рішення Дисциплінарної комісії.

Через канцелярію суду 05.03.2021 року позивачем подано заперечення на клопотання про залишення позову без розгляду з підстав, вказаних у позовній заяві.

Через канцелярію суду 19.03.2021 року позивачем подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з підстав, вказаних у позовній заяві, та просить вважати днем початку перебігу шестимісячного процесуального строку з 08.10.2020 року - з дати ухвалення Шостим апеляційним адміністративним судом постанови, якою залишено без змін рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.02.2020 року у справі №640/21271/18.

Вирішуючи клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною четвертою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Дослідивши підстави, вказані відповідачем у клопотанні про залишення позову без розгляду, судом встановлено, що останні досліджені судом під час вирішення питання відкриття провадження у справі, в наслідок чого судом встановлено дотримання позивачем строку звернення до суду та визнано його таким, що не потребує поновлення.

Крім того, суд погодився із твердженням позивача, що обраний ним спосіб захисту є ефективним в силу положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, яка діяла на момент прийняття наказу Міністерства юстиції України № 3365/5 від 26.10.2018 pоку).

В свою чергу, інших підстав, які б свідчили про недотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду відповідачем не вказано.

Згідно з частиною другою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.

Крім того, суд зауважує, що питання про те, що Дисциплінарна комісія є суб`єктом владних повноважень та може бути відповідачем у справі про оскарження ОСОБА_1 рішення Дисциплінарної комісії за умови його рекомендаційного характеру та остаточного застосування дисциплінарного стягнення наказом Мін`юсту, було предметом апеляційної скарги Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.02.2020 року у справі №640/21271/18.

Разом з тим, у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2020 року у справі №640/21271/18 колегією суддів встановлено, що обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга не містить, та за результатами розгляду апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишено без задоволення.

З комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» та відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено відсутність поданої Міністерством юстиції України касаційної скарги на судові рішення, постановлені у справі №640/32723/20.

Таким чином, з огляду на безпідставність поданого відповідачем клопотання про залишення позову без розгляду, суд дійшов висновку про повернення такого клопотання заявнику без розгляду.

Крім того, враховуючи те, що процесуальний строк звернення до суду не потребує поновлення, у суду відсутні підстави приймати до розгляду та вирішувати по суті заяву позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду, з огляду на що, ця заява позивача також залишається судом без розгляду та повертається заявнику.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Позивач здійснює діяльність арбітражного керуючого на підставі свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №785, виданого 12.06.2013 року Міністерством юстиції України.

На підставі пункту 5 частини першої статті 112 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», пункту 16 Порядку видачі свідоцтва про право здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) подання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) від 02.10.2018 року №868 про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) та з урахуванням протоколу засідання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) від 02.10.2018 року №75/10/18, наказом Міністерства юстиції України від 26.10.2018 року №3365/5 анульовано свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №785 від 12.06.2013 року, виданого ОСОБА_1 .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.02.2020 року у справі №640/21271/18 позовні вимоги арбітражного керуючого ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) при Міністерстві юстиції України від 02.10.2018 року про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2020 року у справі №640/21271/18 апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.02.2020 року - без змін.

Враховуючи ці обставини та відмову Міністерства юстиції України з підстав скасування рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) при Міністерстві юстиції України від 02.10.2018 року в судовому порядку скасувати наказ від 26.10.2018 року №3365/5 в добровільному порядку, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов, відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принцип законності вимагає, щоб органи державної влади мали повноваження на вчинення певних дій та в подальшому діяли виключно в межах тих повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Принцип верховенства права (стаття 8 Конституції України), у поєднанні з принципом законності вимагає, щоб такі дії органів державної влади були ще й правовими.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України від 14.05.1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) (далі також - Закон №2343), Положенням про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 року № 228 22649 (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) (далі також - Положення про Мін`юст) Порядком видачі свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), затвердженого наказом Міністерством юстиції України від 14.01.2013 року №93/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2013 року №1117/22649 (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) (далі також - Порядок).

Згідно із частинами другою - п`ятою статті 107 Закону №2343 арбітражні керуючі (розпорядники майна, керуючі санацією, ліквідатори) несуть дисциплінарну відповідальність в порядку, встановленому цим Законом.

Державний орган з питань банкрутства за поданням Дисциплінарної комісії накладає на арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) дисциплінарні стягнення.

Рішення щодо накладення дисциплінарного стягнення приймається протягом двох місяців з дня виявлення проступку, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Про накладення на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення робиться запис в Єдиному реєстрі арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України.

Відповідно до статті 108 Закону №2343 Дисциплінарна комісія утворюється у встановленому державним органом з питань банкрутства порядку для здійснення контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), перевірки організації їх роботи, дотримання ними вимог законодавства з питань банкрутства та правил професійної етики.

Дисциплінарна комісія складається з семи осіб, три з яких призначаються наказом керівника державного органу з питань банкрутства, а чотири обираються саморегулівними організаціями арбітражних керуючих.

Очолює дисциплінарну комісію керівник державного органу з питань банкрутства або визначена ним відповідальна особа зазначеного органу.

Дисциплінарна комісія розглядає заяви, скарги та подання на арбітражних керуючих; організовує перевірку оприлюднених фактів, що принижують честь і гідність арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів); надає консультації і рекомендації, а також готує методичні розробки з питань професійної етики арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) та застосування прогресивних практик; приймає рішення про застосування до арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) дисциплінарних стягнень.

5. Рішення дисциплінарної комісії приймаються на її засіданнях шляхом голосування простою більшістю голосів від кількості присутніх на засіданні членів комісії. Дисциплінарна комісія вважається повноважною у разі присутності не менше п`яти членів комісії.

Рішення дисциплінарної комісії оформлюються протоколом, що підписується усіма присутніми на засіданні членами комісії.

Згідно з підпунктом 2 частини першої, частин третьої, четвертої статті 109 Закону №2343 дисциплінарними стягненнями, що накладаються на арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), є, зокрема, позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Рішення щодо накладення дисциплінарного стягнення приймається протягом двох місяців з дня виявлення проступку, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Про накладення на арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) дисциплінарного стягнення робиться запис в Єдиному реєстрі арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України.

Відповідно до підпунктів 42-44 пункту 4 Положення про Мін`юст, Мін`юст відповідно до покладених на нього завдань: установлює вимоги для отримання свідоцтва на право здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), затверджує порядок складення кваліфікаційного іспиту арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) та перелік питань для проведення кваліфікаційного іспиту, видає і анулює свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), видає дублікат і переоформлює свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора); формує і веде Єдиний реєстр арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України; формує і веде Єдиний реєстр підприємств, щодо яких порушено провадження у справі про банкрутство, встановлює форму подання арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором) інформації, необхідної для його ведення.

Згідно з пунктом 16 Порядку у разі припинення діяльності арбітражного керуючого на підставі його письмової заяви про припинення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) за формою згідно з додатком 5 до цього Порядку та з інших підстав, передбачених статтею 112 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», структурний підрозділ готує висновок про наявність підстави для анулювання свідоцтва та проект наказу Мін`юсту України про анулювання такого свідоцтва.

Висновок підписує керівник структурного підрозділу або особа, яка виконує його обов`язки.

Наказ Мін`юсту України про анулювання свідоцтва підписує Міністр юстиції України або особа, яка виконує його обов`язки.

Копія наказу Мін`юсту України про анулювання свідоцтва надсилається особі, діяльність арбітражного керуючого якої припинено, із супровідним листом за підписом керівника структурного підрозділу або особи, яка виконує його обов`язки, у триденний строк з дня видання наказу Мін`юсту України про анулювання свідоцтва.

Наказ Мін`юсту України про анулювання свідоцтва може бути оскаржений в суді у порядку адміністративного судочинства.

Наказ Мін`юсту України про анулювання свідоцтва розміщується не пізніше наступного робочого дня з дня видачі цього наказу Мін`юсту України на офіційному веб-сайті Мін`юсту України в розділі «Видача свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора)» підрубрики «Банкрутство» рубрики «НАПРЯМКИ ДІЯЛЬНОСТІ».

Про анулювання свідоцтва у графу 8 Журналу заноситься відповідний запис.

Анульоване свідоцтво підлягає поверненню до Мін`юсту України.

Відповідно до статті 112 Закону №2343 підставами для припинення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) є: його письмова заява; неможливість виконувати свої повноваження за станом здоров`я; набрання законної сили обвинувальним вироком щодо нього; визнання його недієздатним чи обмежено дієздатним, безвісно відсутнім або померлим; накладення дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора); подання неправдивих відомостей, необхідних для отримання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора); скасування допуску до державної таємниці за порушення арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором) законодавства у сфері охорони державної таємниці; його смерть.

У разі припинення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) він виключається з Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України, а його свідоцтво анулюється.

Отже, з аналізу положень законодавства України висновується, що рішення, зокрема, про накладення дисциплінарного стягнення на арбітражного керуючого приймається безпосередньо Дисциплінарною комісією, в той час, як Мін`юст такими повноваженнями не наділено.

Разом з тим, на підставі протокольного рішення Дисциплінарної комісії, яке не є за своєю правовою природою рекомендаційним, як про те помилково зазначено відповідачем, Мін`юст вчинює дії щодо реалізації дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) шляхом анулювання свідоцтва арбітражного керуючого відповідним наказом.

Отже, наказ Мін`юста спрямований, в даному випадку, на реалізацію рішення Дисциплінарної комісії.

З матеріалів справи судом встановлено, що спірний наказ від 26.10.2018 року №3365/5, яким анульовано свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №785 від 12.06.2013 року, виданого ОСОБА_1 , винесено на підставі пункту 5 частини першої статті 112 Закону №2343, пункту 16 Порядку, подання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) від 02.10.2018 року №868 про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) та з урахуванням протоколу засідання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) від 02.10.2018 року №75/10/18, наказом Міністерства юстиції України від 26.10.2018 року №3365/5 анульовано свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №785 від 12.06.2013 року, виданого ОСОБА_1 .

Разом з тим, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.02.2020 року у справі №640/21271/18 визнано протиправним та скасовано протокольне рішення Дисциплінарної комісії від 02.10.2018 року про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2020 року.

Згідно з частиною четвертою статті 78 кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, висновується, що підстави для винесення наказу від 26.10.2018 року №3365/5, яким анульовано свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №785 від 12.06.2013 року, виданого ОСОБА_1 , є такими, що скасовані в судовому порядку, а тому, такий наказ з 08.10.2020 року є чинним протиправно та підлягає скасуванню як такий, що перешкоджає законній діяльності ОСОБА_1 як арбітражному керуючому.

Таким чином, адміністративний позов ОСОБА_1 є обґрунтовано заявленим та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи судом встановлено, що за подання адміністративного позову ОСОБА_1 сплачено суму судового збору у розмірі 840, 80 грн. відповідно до дубліката квитанції від 22.12.2020 року №0.0..1.

Таким чином, сплачена сума судового збору підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України.

Керуючись статтями 6, 9, 44, 77, 78, 90, 243, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 3365/5 від 26 жовтня 2018 р. про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 785 від 12.06.2013 року виданого ОСОБА_1 .

3. Стягнути з Міністерства юстиції України (0100, м. Київ, вул. Городецького, буд. 13, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 );

Відповідач: Міністерство юстиції України (0100, м. Київ, вул. Городецького, буд. 13, ).

Повне рішення складено 01.06.2021 року.

Суддя Л.О. Маруліна