Справа № 503/594/21
Суддя: Вороненко Д. В.
Дата ухвалення: 2021-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 503/594/21
Провадження № 2-а/503/3/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Вороненка Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Вдовиченко В.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Спатерука А.В.,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора СРПП Відділу поліцейської діяльності №1 Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області Продана Владислава Миколайовича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом посилаючись на ті обставини, що 15.04.2021 року інспектор СРПП Відділу поліцейської діяльності №1 Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області Продан В.М. притягнув його до адміністративної відповідальності з винесенням постанови про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 44-3 КУпАП, а саме знаходження в приміщенні Відділу поліцейської діяльності №1 Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській областібез одягнутих засобів індивідуального захисту, маски чи респіратора, в тому числі виготовлених власноруч, які закривають рот та ніс. Однак, позивач з даною постановою незгодний, вважає її протиправною, так як очікуючи інспектора для надання пояснень за своїм зверненням перебував в приміщенні Відділу поліцейської діяльності №1 Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області сидячі у віддаленій частині зазначеного приміщення, дотримуючись соціальної дистанції. При цьому, позивач відзначає, що науково не доведено, що маска/респіратор взагалі захищають від COVID-19. В свою чергу Всесвітня організація охорони здоров`я державам рекомендує, але не зобов`язує носіння маски/респіратора шляхом заохочення громадян до їх носіння. Позивач вважає, що законодавча норма щодо носіння маски/респіратора суперечить Конституції України щодо вільного пересування громадян, що допускається виключно за умов надзвичайного чи воєнного стану. Крім того, відзначає, що в оскаржуваній постанові не конкретизовано суть адміністративного правопорушення, а також було недостатньо доказів, які підтверджували вчинення ним правопорушення.У зв`язку з чим та для захисту своїх прав позивач пред`явив до відповідача відповідний адміністративний позов шляхом подання до суду позовної заяви, в якій просить суд визнати дії інспектора СРПП Відділу поліцейської діяльності №1 Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області Продана В.М. протиправними, постанову серії ГАБ № 692262 по справі про адміністративне правопорушення від 15.04.2021 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 44-3 КУпАП скасувати, а саму справу про адміністративне правопорушення відносно нього закрити.

05.05.2021 року ухвалою суду позовну заяву позивача ОСОБА_1 було залишено без руху у зв`язку з її поданням після закінчення строків, установлених законом для звернення до адміністративного суду та без заяви про поновлення даного строку.

25. 05.2021 року ухвалою суду позивачу ОСОБА_1 було поновлено строк звернення до адміністративного суду з відповідною позовною заявою, а позовну заяву прийнято до розгляду із відкриттям провадження в адміністративній справі розгляд якої визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач своїм правом на подання у визначений судом строк відзиву на позовну заяву (відзиву) не скористався. При цьому, у згаданий строк надав до суду докази на підтвердження своїх заперечень проти позову, які долученні до матеріалів справи.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник за довіреністю Спатерук А.В. підтримали поданий позов. При цьому, представник позивача просив позов задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач інспектор СРПП Відділу поліцейської діяльності №1 Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області Продан В.М. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову посилаючись на його необґрунтованість, оскільки вважає прийняту ним постанову законною та прийнятою за наявності доказів вини позивача, які були надані ним до суду.

Заслухавши осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

15.04.2021 року інспектором СРПП Відділу поліцейської діяльності №1 Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області Проданом В.М. було складено протокол про адміністративне правопорушення Серії ВАБ № 571393, згідно змісту якого 15.04.2021 рокуо 10 год. 00 хв. ОСОБА_1 в м. Кодимапо вул. Соборній в приміщенні ВПД №1 Подільського РУП знаходився без захисної маски на обличчі, що захищає ніс та рот, чим порушив п.2.1 постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 року та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 44-3 КУпАП.

Після чого, також 15.04.2021 року інспектором СРПП Відділу поліцейської діяльності №1 Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області Проданом В.М. винесено постанову серії ГАБ № 692262 по справі про адміністративне правопорушення, згідно змісту якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 44-3 КУпАП, із накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн.

При цьому, згідно змісту згаданої постанови, правопорушення передбачене ч.2 ст. 44-3 КУпАП та вчинене ОСОБА_1 полягало в тому, що останній 15.04.2021 року о 10 год. 00 хв. в м. Кодима по вул. Соборній в приміщенні Кодимського ВПД знаходився без захисної маски на обличчі, що захищає ніс та рот, чим порушив п.2.1 постанови Кабінету Міністрів 1236 від 09.12.2020 року.

Статтею 3 Конституції України задекларовано як найвищу соціальну цінність здоров`я та безпеку людини, наявність у держави позитивного обов`язку охороняти життя людини та громадянина, у т.ч. з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 року № 1645-III, карантин - адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Відповідно до ст. 29 вказаного Закону, карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

Згідно підпункту 1 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 року № 1236 (надалі постанова Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236), із відповідними змінами та в редакції чинній на час вчинення діяння, на території України на період дії карантину запроваджуються обмежувальні протиепідемічні заходи, а саме забороняється перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Диспозиція частини другої статті 443 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Згідно з п.8 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII, поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

У випадках, передбачених частинами першою та другою статті 258 КУпАП, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч.2 і 6 ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи, а також вказівку про порядок і строк її оскарження.

Проаналізувавши оскаржувану постанову суд вважає, що її зміст цілком відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, зокрема наведений в ній опис обставин, установлених під час розгляду справи, з урахуванням її бланкової форми та рукописного заповнення, дозволяє дійти висновку, що об`єктивна сторона наведеного у ній адміністративного правопорушення полягала у тому, що 15.04.2021 року о 10 год. 00 хв. ОСОБА_1 знаходився в приміщенні Відділу поліцейської діяльності №1 Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області розташованому по вул. Соборній в м. Кодима без вдягнутих засобів індивідуального захисту у вигляді маски, що закриває ніс та рот, чим порушив п.3.1 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236. У зв`язку з чим суд не погоджується з доводами позивача наведеними в позовній заяві щодо неконкретизованості суті адміністративного правопорушення викладеного у ній.

В свою чергу зазначене діяння підпадає під кваліфікацію адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 443 КУпАП.

При цьому, пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236 не містить в собі підпунктів, зокрема підпункту 1, тому суд оцінює вказані в протоколі про адміністративне правопорушення та в оскаржуваній постанові зазначення «п.2.1» як описки в зазначенні дійсного пункту 3.1 вказаної постанови, яка передбачає відповідну заборону, зокрема щодо перебування в громадських будинках без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно. Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що вимогами ч.2 ст. 283 КУпАП не передбачено зазначення в постанові по справі про адміністративне правопорушення зазначення нормативного акта (конкретної його норми) за порушення якого наступає адміністративна відповідальність, а лише передбачає зазначення нормативного акта, що передбачає саму відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

Також суд оцінює критично наведене позивачем у своїй позовній заяві твердження про безпідставність вимог щодо носіння масок з мотивів відсутності наукового доведення їх ефективності як заходу запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, а також рекомендаційного характеру носіння маски висловленої Всесвітньою організацією охорони здоров`я державам-учасникам, з огляду на наступне. Рекомендації ВООЗ щодо заходів запобігання поширенню на COVID-19 є загально відомими, оскільки травилий час висвітлюються у засобах масової інформації, а також оприлюдненні на глобальному веб-сайті даної організації за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 Встановлювати конкретні обмеження або вводити певні правила поведінки у своєму національному законодавстві є суверенним правом держави для запобігання поширенню хвороб і захисту одних з найвищих соціальних цінностей життя і здоров`я людини, передбачених ст. 3 Конституції України. Держава для забезпечення зазначеного має право передбачати у своєму національному законодавстві введення тих обмежень поведінки, які необхідні на її конкретній території та з урахуванням відповідних національних особливостей поширення хвороби, за умови, що ці обмеження не порушують права, свободи людини і громадянина.

Крім того, суд не погоджується із твердженням позивача, наведеним ним у своїй позовній заяві, про те, що носіння масок у випадках передбачених законодавством України суперечить Конституції України щодо вільного пересування громадян, що допускається виключно за умов надзвичайного чи воєнного стану. Так як гарантоване ст. 33 Конституції України право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на вільне пересування, стосується вільного пересування по території держави, тобто у просторі, а не умов самого пересування, зокрема в громадських місцях.

При цьому постанова Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236 не конституційною не визнавалася, а отже відповідає Конституції України та іншим Законам України.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При цьому, п.1 ч.2 ст. 255 КУпАП визначає уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції).

Відповідно до ч.1-2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідачем суду було надано докази на основі яких ним було прийнято оскаржуване рішення про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, а саме роздруківку фотознімку зробленого на місці вчинення правопорушення за допомогою службового планшету, який було долучено до матеріалів справи та досліджено судом в судовому засіданні.

На даній роздруківці фотознімку зафіксовано особу в сидячому положенні у приміщенні з захисною маскою на обличчі, яка приспущена на підборіддя, внаслідок чого не закриває ніс та рот цієї особи. При цьому, за зовнішніми ознаками особа зафіксована на згаданому знімку збігається з фото позивача на копії паспорту громадянина України виданого ОСОБА_1 і доданому останнім до своєї позовної заяви (а.с.4). Зазначене, а також особисте прибуття позивача ОСОБА_1 в судове засідання після його відкладення, дозволяє суду ідентифікувати особу на фотознімку зробленому на місці вчинення правопорушення, як позивача ОСОБА_1 .

Даним фотознімком підтверджено перебування позивача ОСОБА_1 в приміщенні будівлі поліції без вдягнутого засобу індивідуального захисту, у вигляді захисної маски, що закривала б його ніс та рот, тобто порушення позивачем ОСОБА_1 підпункту 3.1 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236 та вчинення тим самим адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 443 КУпАП, а також наявність у відповідача підстав для притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

В свою чергу ст. 251 КУпАП не передбачає жодних вимог до показань технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, як доказів в справі про адміністративне правопорушення. У зв`язку з чим суд не вважає обґрунтованими заперечення позивача та його представника щодо ненадання підтвердження проходження сертифікації технічного засобу, який був використаний для здійснення фотознімку роздруківку якого надано суду відповідачем.

У зв`язку з чим суд доходить до висновку про те, що відповідач інспектор СРПП Відділу поліцейської діяльності №1 Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області Продан В.М. правомірно притягнув позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що на відеозаписі у відеофайлі «10000000_82562_081912665_n.mp4», наданому до суду самим позивачем ОСОБА_1 на CD-R диску, долученому до матеріалів справи та дослідженому судом в судовому засіданні шляхом його демонстрації у частині визначеній представником позивача такою, що містить обставини, які мають значення для предмету розгляду даної справи, зафіксовано ОСОБА_1 у приміщенні поліції значний проміжок часу, протягом здійснення оформлення працівниками поліції правопорушення, з захисною маскою приспущеною на підборіддя, внаслідок чого вона не закривала його ніс та рот.

Водночас із цим на згаданому відеозаписі зафіксовано, як на відео зазначав сам позивач ОСОБА_1 , процес переміщення працівником фотофайлу із зробленим фотознімом з службового планшету, що підтверджує існування даного доказу на момент оформлення правопорушення поліцією.

Мапа (з територією південної частини Одеської області) наявна на стіні приміщення, зафіксована на задньому фоні за зображенням ОСОБА_1 на роздруківці фотознімку наданій суду відповідачем, зафіксована також на фрагментах відеозапису зробленого у приміщенні поліції позивачем ОСОБА_1 , наданого ним суду та дослідженого під час судового засідання, що підтверджує ту обставину, що фотознімок із зображенням позивача ОСОБА_1 був зроблений саме у приміщенні поліції.

Суд також звертає увагу на ту обставину, що в своїй позовній заяві позивач ОСОБА_1 не заперечував сам факт свого перебування у приміщенні поліції без вдягнутих засобів індивідуального захисту, що закривають ніс та рот, а лише посилався на обставини оцінку яким суд надав вище. Тому суд оцінює заперечення позивача ОСОБА_1 щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 443 КУпАП, безпідставними та як обраний спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення у його вчиненні з метою уникнення відповідальності.

Враховуючи зазначене вище суд вважає, що в частині позову щодо скасування оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень і закриття справи про адміністративне правопорушення слід відмовити за їх необґрунтованості.

Згідно пункту 3 ч.1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними.

Відповідно до пункту 3 ч.2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними.

Положення ст. 5, 245 КАС України є загальними нормами.

Однак, позовна вимога позивача щодо визнання дій відповідача протиправними у даній адміністративній справі є необґрунтованою, оскільки ч.3 ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином законодавцем чітко визначено повноваження суду щодо рішень, які приймаються за результатами розгляду адміністративних справ даної категорії, водночас із цим вимога заявлена позивачем щодо визнання дій відповідача протиправними виходить за межі передбачені ч.3 ст. 286 КАС України, яка є спеціальною нормою, що визначає особливості провадження у адміністративних справах даної категорії. Тому суд вважає необхідним відмовити в задоволенні вказаної позовної вимоги як з підстави необґрунтованості її заявлення в межах позову у даній адміністративній справі так і з підстави самої відмови в задоволенні позову щодо скасування оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень і закриття справи про адміністративне правопорушення, задоволення яких в свою чергу було необхідною умовою для задоволення такої вимоги, згідно пункту 3 ч.2 ст. 245 КАС України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» («Рrоnіnа V. Ukrаіnе») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст. 3, 9, 10, 11, 242, 244, 246 КАС України,

ухвалив:

Відмовити повністю в позові ОСОБА_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 до інспектора СРПП Відділу поліцейської діяльності №1 Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області Продана Владислава Миколайовича; адреса місцезнаходження: Одеська область, Подільський район, м. Кодима, вул. Соборна, буд. 107; адреса місцезнаходження Головного управління Національної поліції в Одеській області: 65080, Одеська область, м. Одеса, вул. Академіка Філатова, буд. 15-А; адреса місцезнаходження відокремленого підрозділу Подільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області: 66300, Одеська область, м. Подільськ, вул. Соборна, буд. 74; код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Головного управління Національної поліції в Одеській області 40108740; ідентифікаційний код відокремленого підрозділу Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області 41413385, про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання через Кодимський районний суд Одеської області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя Д. В. Вороненко