Справа № 345/1474/21
Суддя: Кулаєць Б. О.
Дата ухвалення: 2021-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №345/1474/21
Провадження № 2-а/345/18/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.06.2021 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої- судді Кулаєць Б.О.,

секретаря Заткальницької Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Калуші справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління патрульної поліції в Івано-Франківській області, старшого інспектора відділу безпеки дорожнього руху управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Суходольського Олега Сергійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції сторін.

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до управління патрульної поліції в Івано-Франківській області, старшого інспектора відділу безпеки дорожнього руху управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Суходольського О.С., в якому просить суд: скасувати постанову БАА № 123518 від 30.03.2021 про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 гривень по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за ч. 2 ст. 140 КУпАП, провадження у справі закрити.

Позивач зазначає у позові, що постановою серія БАА № 123518 від 30.03.2021 його було притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 680 грн. за ч. 2 ст. 140 КУпАП за те, що 30.03.2021 о 13.00 годин на автодорозі Н-10 Стрий-Мамалига як фізична особа - підприємець порушив порядок узгодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції встановлення у смузі відведення автомобільної дороги Н-10 Стрий-Мамалига тимчасової споруди торгівельного призначення, чим порушив п.1.5 ПДР, п.32 ПДР, р.3 ДСТУ 3587-97 та вимоги ч. 2 ст. 140 КУпАП. Позивач вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане порушення є незаконною та підлягає скасуванню з наступних підстав. Так, зазначає, що він є фізичною особою-підприємцем і на підставі договору оренди нежитлового приміщення № 1 від 11.01.2021, укладеного між ним (орендарем) та ОСОБА_2 (орендодавцем), він прийняв в користування на праві оренди нежитлове приміщення, яке знаходиться в АДРЕСА_1 , яке належить орендодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.12.2020. 30.03.2021 до вказаного нежитлового приміщення, яким він користується, приїхали працівники патрульної поліції та склали вимогу (припис) № 44 на його ім`я, в якому вказали, що для забезпечення безпеки дорожнього руху, узгодити з власником а/д Н-10 «Стрий-Мамалига» службою автомобільних доріг в Івано-Франківській області влаштування заїздів-виїздів до тимчасової споруди торгівельно-побутового призначення на км 60-950 та управлінням патрульної поліції в Івано-Франківській області. В приписі також вказано, що про вжиті заходи повідомити до 30.04.2021 в управління патрульної поліції в Івано-Франківській області. В подальшому працівники поліції, а саме: старший інспектор Суходольський О.С. склав постанову про накладення на нього адміністративного стягнення. Однак, працівником поліції не було взято до уваги вищенаведені факти, а саме: те, що тимчасова споруда торгівельного призначення знаходиться не у смузі відведення автомобільної дороги, та що нежитлове приміщення, яке знаходиться в АДРЕСА_1 , не належить особі, на яку складено постанову, оскільки він дану споруду не розміщував за даною адресою, а є орендарем даного приміщення, що підтверджується вище вказаним договором оренди нежитлового приміщення. Зазначає, що порушення, яке вказано в постанові про накладення адміністративного стягнення на нього, не відповідає диспозиції ч. 2 ст. 140 КУпАП, оскільки порушення порядку узгодження з уповноваженим підрозділом встановлення у смузі відведення автомобільної дороги тимчасової споруди, не відноситься до порушень, за яке передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 140 КУпАП. Жодних дій, визначених ч. 2 ст. 140 КУпАП ним вчинено не було, тобто склад адміністративного правопорушення, зазначений у постанові серії БАА № 123518, не відповідає диспозиції ч. 2 ст. 140 КУпАП. У зв`язку з вищенаведеним позивач змушений звернутись до суду з даним позовом.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:

Ухвалою суду від 12.04.2021 відкрито спрощене провадження по справі та призначено судове засідання на 21.04.2021 о 09.30 год і розгляд справи ухвалено проводити за правилами розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ, у відкритому судовому засіданні з повідомленням сторін, запропоновано відповідачам протягом 15 днів з дня вручення їм ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву.

05.05.2021 від представника відповідача управління патрульної поліції в Івано-Франківській областіГрінченка Д.М. надійшов відзив на позов, відповідно до якого просить суд відмовити в задоволенні позову повністю. Мотивовано відзив тим, що їхніми працівниками під час несення служби було виявлено порушення порядку узгодження з уповноваженими органами національної поліції встановлення у смузі відведення автомобільної дороги Н-10 «Стрий-Мамалига» тимчасової споруди торговельного призначення. Так, відповідачем було розглянуто справу про адміністративне правопорушення та винесено постанову в межах Івано-Франківської області, а саме: за місцем адміністративного правопорушення. Таким чином, розгляд справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови відбулося у відповідності до вимог КУпАП. Вважають, що пояснення позивача в даному випадку не містять в собі жодних обґрунтованих доводів, які б могли б спростувати факт адміністративного правопорушення, та підстави для винесення щодо останнього постанови у справі про адміністративне правопорушення із накладенням адміністративного стягнення, а лише спрямовані на уникнення від адміністративної відповідальності. А тому, з урахуванням викладеного, постанова є правомірною та такою що не підлягає скасуванню (а.с. 22-25).

Відповідач, старший інспектор відділу безпеки дорожнього руху управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Суходольський О.С. повторно в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, відзив на позов не подавав, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у передбаченому законом порядку. У відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені такі фактичні обставини і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 30 березня 2021 року старший інспектором відділу безпеки дорожнього руху управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Суходольським О.С. складено щодо ОСОБА_1 постанову серії БАА № 123518 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 140 КУпАП у виді штрафу в розмірі 680 грн. за порушення п.1.5 ПДР, п.32 ПДР, р.3 ДСТУ 3587-97 (а.с. 5).

У відповідності до вимоги (припису) № 44 від 30.03.2021, складеної на ім`я ОСОБА_1 , в якому вказано: для забезпечення безпеки дорожнього руху, узгодити з власником а/д Н-10 «Стрий-Мамалига» службою автомобільних доріг в Івано-Франківській області влаштування заїздів-виїздів до тимчасової споруди торгівельно-побутового призначення на км 60-950 та управлінням патрульної поліції в Івано-Франківській області. Про вжиті заходи повідомити до 30.04.2021 в управління патрульної поліції в Івано-Франківській області (а.с. 6).

З договору оренди нежитлового приміщення № 1 від 11.01.2021, укладеного між ОСОБА_1 (орендарем) та ОСОБА_2 (орендодавцем), вбачається, що позивач прийняв в користування на праві оренди нежитлове приміщення, яке знаходиться в АДРЕСА_1 , яке належить орендодавцю на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.12.2020 (а.с.7-8).

Оцінка суду.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що, мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В силу змісту ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як роз`яснено Пленумом Верховного Суду України в п. 24 Постанови "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" від 23 грудня 2005 року з подальшими змінами та доповненнями, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 і 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Частина 2 ст. 140 КУпАП передбачає відповідальність за порушення визначеного законодавством порядку погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції: встановлення рекламоносіїв, технічних засобів організації дорожнього руху, проведення будь-яких робіт на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах; розроблення проектної документації на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та об`єктів дорожнього сервісу; здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування.

Таким чином, диспозиція ч. 2 ст. 140 КУпАП є бланкетною, оскільки не містить в собі переліку конкретних дій/бездій, за вчинення/невчинення яких настає адміністративна відповідальність, а лише відсилає до змісту норм порядків погодження певних видів діяльності іншими актами законодавства, який оскаржуваною постановою визначений ст. 52-3 ЗУ «Про дорожній рух».

В той же час, ст. 52-3 ЗУ «Про дорожній рух» встановлює повноваження Національної поліції у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, серед яких, зокрема:

- погодження відповідно до вимог цього Закону, інших законодавчих актів проектів на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, залізничних переїздів, комплексів дорожнього сервісу та інших споруд у межах відведення автомобільних доріг або червоних ліній міських вулиць і доріг;

-погодження поданих у встановленому порядку пропозицій стосовно обладнання засобами організації дорожнього руху місць виконання дорожніх робіт, проектів та схем організації дорожнього руху, маршрутів руху пасажирського транспорту, маршрутів організованого руху громадян і місць їх збору, порядку проведення спортивних та інших масових заходів, які можуть створити перешкоди дорожньому руху

Таким чином, з логічно-лінгвістичного аналізу даної норми вбачається, що ст. 52-3 ЗУ «Про дорожній рух» лише наділяє Національну поліцію певними повноваженнями щодо погодження певних видів діяльності, однак не встановлює будь-яких конкретних порядків чи способів погодження здійснення такої діяльності, так само не встановлює будь-яких обов`язків для осіб, які здійснюють таку діяльність, порушення яких може бути складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП, з урахуванням бланкетного характеру диспозиції ч. 2 ст. 140 КУпАП.

Пункт 1.5 Правил дорожнього руху передбачено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Однак в постанові серії БАА № 123518 від 30.03.2021 не зазначено, в чому проявилася небезпека чи перешкода для руху, загроза чи матеріальні збитки.

Крім того, пунктом 32.1 Правил дорожнього руху визначено, що з органами Національної поліції узгоджуються: а) розміщення в смугах відведення автомобільних доріг або червоних лініях міських вулиць і доріг та їх штучних спорудах кіосків, павільйонів, рекламоносіїв, пересувних торговельних пунктів, а також на прилеглих територіях, будинках, спорудах адміністративних приміщень підприємств, установ та організацій) умови та порядок руху колон у складі більш як п`яти механічних транспортних засобів; в) порядок буксирування двох і більше транспортних засобів. З органами Національної поліції узгоджуються також інші питання забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачені законодавчими актами.

Об`єктивна сторона вказаних правопорушень полягає в порушенні визначеного законодавством порядку, тому для кваліфікації дій, як протиправних, за вказаною статтею виникає необхідність визначення норм законодавства, які встановлюють певний порядок погодження.

Судом встановлено, що 30.03.2021 інспектором відділу безпеки дорожнього руху управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Суходольським О.С. було винесено постанову серії БАА №123518 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.140 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн.

Відповідно до змісту постанови, 30.03.2021 о 13:00 год. ОСОБА_1 на автодорозі Н-10 Стрий-Мамалига як фізична особа - підприємець порушив порядок узгодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції встановлення у смузі відведення автомобільної дороги Н-10 Стрий-Мамалига тимчасової споруди торгівельного призначення, чим порушив п.1.5 ПДР, п.32 ПДР, р.3 ДСТУ 3587-97.

Суд враховує, що згідно зі змісту оскаржуваної постанови позивача притягнуто до відповідальності за порушення порядку узгодження встановлення тимчасової споруди торгівельного призначення.

В той же час судом встановлено, що нежитлове приміщення, яке знаходиться в АДРЕСА_1 , належить не ОСОБА_1 , він його не розміщував за даною адресою, а є тільки орендарем даного приміщення, його ж власником є ОСОБА_2 , що підтверджується вказаним вище договором оренди нежитлового приміщення за №1 від 11.01.2021.

Ч. 2 ст. 140 КУпАП конкретно передбачено, за які дії настає відповідальність. Порушення, яке вказано в постанові про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , не відповідає диспозиції ч. 2 ст. 140 КУпАП, оскільки порушення порядку узгодження з уповноваженим підрозділом встановлення у смузі відведення автомобільної дороги тимчасової споруди, не відноситься до порушень, за яке передбачена відповідальність за ч.2 ст.140 КУпАП. Таким чином, жодних дій, визначених ч.2 ст.140 КУпАП ОСОБА_1 вчинено не було, тобто склад адміністративного правопорушення, зазначений у постанові серії БАА № 123518 , не відповідає диспозиції ч. 2 ст. 140 КУпАП

Так само, з письмового відзиву відповідача не вбачається будь-якого законодавчого обґрунтування необхідності або обов`язку позивача у отриманні погодження органу Національної поліції на розміщення у смузі відведення автомобільної дороги тимчасової споруди.

Дані твердження суд вважає, такими, що підтверджують незаконність оскаржуваної постанови, оскільки фактично зводяться до того, що позивач не порушував порядку узгодження з поліцією розміщення у смузі відведення автомобільної дороги тимчасової споруди, оскільки не являється власником даного приміщення, тобто не є суб`єктом вказаного правопорушення.

Аналізуючи підставність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 140 КУпАП, необхідно вказати наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно зі ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

Надані відповідачем до відзиву на позовну заяву диск з відеофайлами не відповідає критеріям належних та допустимих доказів, оскільки не містять інформацію щодо предмета доказування, та не містять інформації щодо порядку дій відповідача під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності та не підтверджує факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП .

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином заслуговує на увагу покликання на п. 29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09 грудня 1994 року Справа "Руїз Торіха проти Іспанії" (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Також згідно з п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак представник відповідача, передбаченого процесуальним законодавством обов`язку щодо доказування правомірності свого рішення не виконав, зокрема, матеріали справи не містять належних допустимих та беззаперечних доказів на підтвердження обставин, зазначених в спірному акті. Доводи позивача про його невинуватість суд вважає підставними.

Таким чином, в ході судового розгляду суд дійшов висновку, що прийняте інспектором патрульної поліції рішення не можна визнати таким, що прийняте відповідно до норм законодавства.

З вищевказаного, суд вважає, що вимоги позивача щодо скасування постанови є правомірними і такі позовні вимоги підлягають до задоволення, а тому слід постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія БАА №123518 від 30.03.2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 140 КУпАП скасувати та провадження у справі про адміністративні правопорушення закрити.

На підставі викладеного, ст.ст. 7, 9, 121, 245, 247, 251, 280 КУпАП, керуючись ст.ст. 8, 9, 77, 90, 242-246, 286, 293 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до управління патрульної поліції в Івано-Франківській області, старшого інспектора відділу безпеки дорожнього руху управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Суходольського Олега Сергійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення- задовольнити.

Скасувати постанову старшого інспектора відділу безпеки дорожнього руху управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Суходольського Олега Сергійовичапро накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія БАА № 123518 від 30.03.2021 про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 680 грн. за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: