Справа № 380/5934/20
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2021-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/5934/20
РІШЕННЯ
24 травня 2021 року м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючої судді Сидор Н.Т.,
за участю секретаря судового засідання Гулкевича В.О.,
представника позивача Рачкевич Н.В.,
представника відповідача Тереха І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним і скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, стягнення грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні,
в с т а н о в и в :
на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі ГУНП у Львівській області, відповідач), в якій позивач із врахуванням уточнених позовних вимог від 14.01.2021 просить суд:
- визнати протиправним та скасувати Наказ № 176 о/с Головного управління Національної поліції у Львівській області від 24.06.2020 про звільнення зі служби в поліції підполковника поліції ОСОБА_1 з посади начальника сектору реагування патрульної поліції №4 патрульної поліції Турківського відділення поліції Самбірського відділу ГУНП з 26.06.2020;
- визнати протиправним та скасувати наказ № 367 о/с Головного управління Національної поліції у Львівській області від 09.12.2020 про часткову зміну до пункту наказу ГУНП від 24.06.2020 № 176 о/с, яким змінено дату звільнення зі служби в поліції підполковника поліції ОСОБА_1 з посади начальника сектору реагування патрульної поліції № 4 патрульної поліції Турківського відділення поліції Самбірського відділу ГУНП з 09.07.2020;
- поновити підполковника поліції ОСОБА_1 на посаді начальника сектору реагування патрульної поліції №4 патрульної поліції Турківського відділення поліції Самбірського відділу ГУНП з 10.07.2020;
- стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 10.07.2020 по дату винесення судового рішення без урахування сум обов`язкових до сплати податків та внесків;
- стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 10.07.2020 по 14.01.2021 в сумі 90 147,33 грн.
- рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за один місяць у розмір 14 547,46 грн виконати негайно.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржувані накази про звільнення та внесення змін до наказу в частині дати звільнення позивача є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а позивач поновленню на посаді із виплатою грошового забезпечення за вимушений прогул. Позивач вважає, що підпадає під характеристики вказані у ч. 4 ст. 77 Закону України «Про поліцію» для того, щоб залишитися на службі понад граничний вік перебування на службі. Поряд з цим, позивач також вважає, що має право на середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 10.07.2020 по 14.01.2021.
Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву, де на спростування аргументів позивача, зазначено, що керівник ГУНП у Львівській області з огляду на відсутність необхідності передбаченої ч. 4 ст. 76 Закону України «Про національну поліцію» користуючись правом, а не обов`язком залишити на службі прийняв рішення не залишати повторно ОСОБА_1 на службі понад граничний вік перебування на службі в поліції. Наголошує, що питання залишення на службі понад граничний вік є дискреційними повноваженнями органу, яке надане Законом. Заперечує також позовні вимоги про стягнення компенсації за час затримки розрахунку при звільненні, покликаючись на відсутність підстав застосування до зазначених правовідносин положень ст. ст. 116, 117 КЗпП України. Вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Відносно процесуальних дій, вчинених у зв`язку із розглядом справи, слід зазначити наступне.
Ухвалою судді від 17.09.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 08.02.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні, викладеним у позовній заяві, просила позов задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, наведених у відзиві, просив у задоволенні позову відмовити повністю.
Заслухавши вступне слово сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом з матеріалів справи встановлено, що у зв`язку із досягненням граничного віку перебування на службі ОСОБА_1 24.12.2014 звернувся із рапортом на ім`я начальника ГУ МВС України у Львівській області з проханням залишитися на службі в поліції понад граничний вік перебування на службі.
Наказом ГУ НП у Львівській області від 26.06.2019 № 410 о/с прийнято відповідно до п. 4 ст. 76 Закону України «Про Національну поліцію» залишити понад граничний вік перебування на службі в поліції, строком 1 рік підполковника поліції ОСОБА_1
26.06.2020 позивач повторно звернувся із рапортом до начальника ГУНП у Львівській області з проханням розглянути питання щодо залишення його на службі в поліції понад граничний вік перебування на службі.
Із самого рапорту вбачається, що безпосередній керівник позивача начальник Турківського ВП, а також керівник відповідних напрямів роботи: начальник УПД ГУНП у Львівській області та заступник начальника ГУНП у Львівській області одноголосно заперечили необхідність залишення ОСОБА_1 понад граничний строк перебування на службі.
Начальник Самбірського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_2 звернувся до начальника ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 із поданням щодо звільнення зі служби в поліції начальника сектору реагування патрульної поліції № 4 Турківського відділення поліції Самбірського відділу поліції ГУНП у Львівській області підполковника поліції ОСОБА_1 у зв`язку із досягненням граничного віку перебування на службі в поліції.
Відповідно до витягу із наказу ГУНП у Львівській області від 24.06.2020 № 176 о/с «По особовому складу» звільнено відповідно до Закону України «Про національну поліцію» зі служби в поліції за пунктом 3 частини 1 статті 77 (за віком у разі досягнення встановленого для цього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції) підполковника поліції ОСОБА_1 начальника сектору реагування патрульної поліції № 4 патрульної поліції Турківського відділення поліції Самбірського відділу ГУНП з 26 червня 2020 року.
Відповідно до витягу з наказу ГУНП у Львівській області від 09.12.2020 № 367 о/с «По особовому складу» часткова зміна до пункту наказу ГУНП від 24.06.2020 № 176 о/с, серед іншого в частині дати звільнення, замість 26 червня 2020 року слід читати з 08 липня 2020 року.
Не погоджуючись із вказаними наказами, що стосуються безпосередньо позивача, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи даний спір, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 (далі - Закон №580-VIII).
Нормами статті 76 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено наступне.
1. Поліцейські, які мають спеціальні звання молодшого складу поліції, перебувають на службі до досягнення ними 55-річного віку.
2. Особи, які мають спеціальні звання середнього і вищого складу поліції, залежно від присвоєних їм спеціальних звань перебувають на службі до досягнення ними такого віку:
1) до підполковників поліції включно - 55 років;
2) полковники, генерали поліції - 60 років.
3. Поліцейські, які досягли граничного віку перебування на службі в поліції, мають бути звільнені зі служби.
4. У разі необхідності керівники, уповноважені призначати на посади поліцейських, можуть залишити на службі поліцейських за їхнім клопотанням понад граничний вік перебування на службі в поліції, але не більше ніж на 5 років, виключно у разі якщо такий поліцейський має високу професійну підготовку і досвід практичної роботи на займаній посаді та визнаний придатним за станом здоров`я для проходження служби.
5. У виняткових випадках керівник поліції може повторно продовжити таким особам строк служби до п`яти років.
6. Поліцейські, які перебувають на службі понад граничний вік перебування на службі в поліції, за їхнім клопотанням або за ініціативою керівника, уповноваженого призначати їх на посаду, можуть бути звільнені зі служби до закінчення строку, на який їм продовжено службу, з підстав, визначених цим Законом.
Зважаючи на те, що ОСОБА_1 проходив службу зі званням підполковник поліції, граничним віком перебування його на службі є 55 років, які позивачу виповнилося ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Як встановлено судом, наказом ГУНП у Львівській області від 26.06.2019 № 410 о/с відповідно до п. 4 ст. 76 Закону України «Про Національну поліцію» позивача залишено понад граничний вік перебування на службі в поліції, строком 1 рік.
Наказом ГУНП у Львівській області від 24.06.2020 № 176 о/с «По особовому складу» позивача звільнено відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» зі служби в поліції.
Підставами прийняття спірного наказу, зокрема було те, що безпосередній керівник позивача начальник Турківського ВП, а також керівник відповідних напрямів роботи: начальник УПД ГУНП у Львівській області та заступник начальника ГУНП у Львівській області одноголосно заперечили необхідність залишення ОСОБА_1 понад граничний строк перебування на службі.
Також прийняттю спірного наказу передувало подання начальника Самбірського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 щодо звільнення зі служби в поліції начальника сектору реагування патрульної поліції № 4 Турківського відділення поліції Самбірського відділу поліції ГУНП у Львівській області підполковника поліції ОСОБА_1 у зв`язку із досягненням граничного віку перебування на службі в поліції.
Зокрема у змісті подання, безпосереднім начальником позивача взято до уваги наказ ГУНП у Львівській області від 05.02.2020 № 54, відповідно до якого за порушення службової дисципліни, зокрема ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», п. 2, 3, 4 Розділу IV Правил етичної поведінки поліцейського, затвердженого наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, відповідно до яких працівник поліції повинен бути тактовним, доброзичливим, коректним та не повинен допускати застосування насильства чи інших негативних дій, а також не зважаючи на провокації повинен залишатися об`єктивним крім цього, поліцейський за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в не робочий час зобов`язаний дотримуватись норм професійної етики, п. 6, 7 ч. 3 ст. 1 розділу І Дисциплінарного статуту Національної поліції України, що виразилося у перебуванні в приміщенні Турківського ВП з ознаками алкогольного сп`яніння (результат газоаналізатора Драгер 0,20 проміле) до начальника СРПП № 4 ПП Турківського ВП Самбірського ВП ГУНП підполковника поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення догана.
З матеріалів особової справи позивача також вбачається, що відповідно до наказу ГУНП у Львівській області від 31.03.2020 № 1164, що за порушення службової дисципліни, зокрема основних обов`язків поліцейського, передбачених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», підпункту 2 пункту 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, пункту 5 розділу І, пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, пункту 4 розділу І спільного наказу Міністерства соціальної політики України та Міністерства внутрішніх справ України від 13.03.2019 № 369/180 «Про затвердження Порядку проведення оцінки ризиків вчинення домашнього насильства», підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності начальник сектору реагування патрульної поліції № 4 ПП Турківського відділення поліції Самбірського ВП ГУНП у Львівській області підполковник поліції ОСОБА_1 , враховуючи те, що наказом начальника Самбірського ВП ГУНП у Львівській області від 05.02.2020 № 54 накладено дисциплінарне стягнення догана, цим і обмежитись.
Виходячи із змісту норми ч. 4 ст. 76 Закону України «Про Національну поліцію», керівник, уповноважений призначати на посади поліцейських може, у разі необхідності залишити на службі поліцейських понад граничний вік перебування їх на службі в поліції, але не більше ніж на 5 років, за таких умов:
- поліцейський подав клопотання про його залишення на службі понад граничний вік перебування на службі в поліції;
- виключно у разі якщо такий поліцейський має високу професійну підготовку і досвід практичної роботи на займаній посаді;
- поліцейський визнаний придатним за станом здоров`я для проходження служби.
Із змісту норми ч. 4 ст. 76 Закону України «Про Національну поліцію» чітко вбачається, що залишення на службі в поліції поліцейських, які досягли граничного віку перебування на службі згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 76 Закону України «Про Національну поліцію», є правом, а не обов`язком керівника, уповноваженого призначати на посади поліцейських. Крім того, законодавцем також зроблено особливий акцент, що у разі необхідності керівник залишає на службі поліцейських понад граничний вік перебування на службі в поліції.
Зважаючи на те, що законодавець наділив керівника правом, а не обов`язком залишати на службі в поліції поліцейських понад граничний вік перебування на такій службі в поліції, суд не вбачає підстав до визнання протиправним та скасування наказу про звільнення позивача, оскільки відповідач, приймаючи спірний наказ про звільнення позивача, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом.
Враховуючи, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу № 367 о/с Головного управління Національної поліції у Львівській області від 09.12.2020 про часткову зміну до пункту наказу ГУНП від 24.06.2020 № 176 о/с, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за вимушений прогул є похідними позовними вимогами, відтак в задоволенні таких вимог суд також відмовляє.
Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 10.07.2020 по 14.01.2021 в сумі 90 147,33 грн, суд зазначає таке.
Відповідно до приписів ст. 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Слід зауважити, що непоширення норм Кодексу законів про працю України на поліцейських стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.
Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських зі служби в поліції (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.
В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.
Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці поліцейських, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення зі служби в поліції.
Така позиція суду відповідає висновку Верховного Суду, викладеного у постанові Верховного Суду від 01.03.2018 у справі № 806/1899/17 та в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Як встановлено судом із витягу з наказу ГУНП у Львівській області від 24.06.2020 № 176 о/с «По особовому складу» позивача звільнено відповідно до Закону України «Про національну поліцію» зі служби в поліції за пунктом 3 частини 1 статті 77 (за віком у разі досягнення встановленого для цього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції) з 26 червня 2020 року.
Відповідно до витягу з наказу ГУНП у Львівській області від 09.12.2020 № 367 о/с «По особовому складу» часткова зміна до пункту наказу ГУНП від 24.06.2020 № 176 о/с, серед іншого в частині дати звільнення, замість 26 червня 2020 року слід читати з 08 липня 2020 року. Зазначені зміни до наказу зумовлені долученою довідкою про тимчасову непрацездатність позивача.
З довідки наявної у матеріалах справи (а.с. 187) грошове забезпечення за період з 27.06.2020 по 08.07.2020 згідно наказу ГУНП у Львівській області від 09.12.2020 № 367 о/с «По особовому складу» нараховано позивачу у розмірі 6056,94 грн та виплачено 14.01.2021, що не заперечувалося сторонами.
Відтак, враховуючи, що дату звільнення позивача змінено наказом ГУПН у Львівській області від 09.12.2020, а остаточний розрахунок проведено лише 14.01.2021, тобто поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України.
Отже, за встановлених обставин справи до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ст. 117 КЗпП України, оскільки на момент звільнення позивачу не виплачено всіх належних йому сум.
Ураховуючи, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, суд вважає порушеним право позивача на отримання відшкодування за затримку виплати грошового забезпечення при звільненні за період з 09.12.2020 до 13.01.2021.
Суд не погоджується із визначеним позивачем періодом затримки розрахунку при звільненні, адже зміни до наказу про звільнення позивача відповідачем були внесені наказом від 09.12.2020 року № 367 о/с на підставі поданої довідки про тимчасову непрацездатність позивача вже в ході розгляду справи у суді, тому саме з дня внесення таких змін слід обчислювати період затримки розрахунку при звільненні.
Відповідно до пункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати № 100 від 08 лютого 1995 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Відповідно до довідки про доходи позивача та п. 8 Постанови № 100, середньоденне грошове забезпеченн позивача становить 476,97 грн.
Період за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, а саме з 09.12.2020 по 13.01.2021 становить 22 календарні дні.
Таким чином, середнє грошове забезпечення, яке підлягає виплаті позивачу у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні становить 10 493,34 грн (476,97 грн х 22 календарних дні).
Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на висновок суду про часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 908,00 грн підлягає стягненню на користь позивача з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 293, 295, п. 3 розділу VI Прикінцеві положення, пп. 15.5 п. 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :
позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним і скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, стягнення грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням положення п. 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. При цьому, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до або через суд першої інстанції, який ухвалив рішення.

Позивач ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач Головне управління Національної поліції у Львівській області (м. Львів, пл. Генерала Григоренка, 3; РНОКПП 40108833)

Повний текст рішення складений та підписаний 03.06.2021.

Суддя Сидор Н.Т.