Справа № 520/14458/19
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2021-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2021 р.Справа № 520/14458/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 по справі № 520/14458/19

за позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області

до Державного навчального закладу "Регіональний центр професійної освіти швейного виробництва та сфери послуг Харківської області"

про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду,

ВСТАНОВИВ

Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (далі по тексту - ГУ ДСНС України у Харківській області, Управління, позивач) звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державного навчального закладу "Регіональний центр професійної освіти швейного виробництва та сфери послуг Харківської області" (далі по тексту - відповідач, ДНЗ "Регіональний центр професійної освіти швейного виробництва та сфери послуг Харківської області", навчальний заклад), в якому просить суд до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створюють загрозу життю та здоров`ю людей, експлуатацію будівлі гуртожитку Державного навчального закладу "Регіональний центр професійної освіти швейного виробництва та сфери послуг Харківської області", за адресою: м. Харків, вул. Селянська, буд. 25, зупинити повністю шляхом її знеструмлення з опечатуванням пристроїв відключення джерел електропостачання, у зв`язку з чим зобов`язати керівництво Державного навчального закладу "Регіональний центр професійної освіти швейного виробництва та сфери послуг Харківської області" негайно припинити використання цієї будівлі з метою проведення будь якої діяльності, не пов`язаної з усуненням порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки.

Позовні вимоги мотивовано тим, що перевіркою будівлі та приміщення відповідача були виявлені численні порушення вимог законодавства у сфері пожежної безпеки, що створюють загрозу життю та здоров`ю людей, та в подальшому можуть призвести до тяжких наслідків у сфері пожежної та техногенної безпеки, що у свою чергу, є підставою для застосування санкцій за порушення вимог законодавства з питань пожежної безпеки.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 по справі № 520/14458/19 адміністративний позов Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області до Державного навчального закладу "Регіональний центр професійної освіти швейного виробництва та сфери послуг Харківської області" про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду - задоволено.

До повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створюють загрозу життю та здоров`ю людей, експлуатацію будівлі гуртожитку Державного навчального закладу "Регіональний центр професійної освіти швейного виробництва та сфери послуг Харківської області", за адресою: м. Харків, вул. Селянська, буд. 25, зупинено повністю шляхом її знеструмлення з опечатуванням пристроїв відключення джерел електропостачання, у зв`язку з чим зобов`язано керівництво Державного навчального закладу "Регіональний центр професійної освіти швейного виробництва та сфери послуг Харківської області" негайно припинити використання цієї будівлі з метою проведення будь-якої діяльності, не пов`язаної з усуненням порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки.

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , апелянт), не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 по справі № 520/14458/2020 скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи наявність права на апеляційне оскарження вказаного рішення, посилаючись на приписи ч.1 ст. 293 КАС України, стверджує про наявність законних підстав для подання апеляційної скарги, оскільки проживає у будівлі гуртожитку ДНЗ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , експлуатацію якої, за рішенням суду зупинено повністю шляхом знеструмлення з опечатуванням пристроїв відключення джерел електропостачання, чим, на думку апелянта, порушено його право на достатній рівень життя, передбачений ст. 48 Конституції України. Зауважив, що поняття «достатній рівень життя» чинним законодавством України не визначено. Достатній життєвий рівень не є усталеною величиною, тому що змінюється залежно від соціально економічних та інших чинників. Завдання держави полягає у створенні належних умов для людини, щоб вона могла забезпечити гідну матеріальну базу для себе і своєї сім`ї. Однак суд, прийнявши рішення про зупинення повністю експлуатації шляхом знеструмлення з опечатуванням пристроїв відключення джерел електропостачання будівлі гуртожитку обмежив право апелянта та інших мешканців на користування благами цивілізації. Цей спосіб виконання рішення жодним чином не наносить незручностей відповідачу, тому ніяк не буде сприяти усуненню недоліків, а лише встановлює неможливість користування приміщенням для жителів.

Щодо неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, зазначив, що не погоджується з твердженням суду про те, що вказані в адміністративному позові порушення при виникненні пожеж (надзвичайних ситуацій) створять небезпеку людям (як персоналу об`єкту, так й іншим громадянам, а також особам, які будуть задіяні в їх ліквідації), оскільки пожежа (надзвичайна ситуація) може виникнути на об`єкті у зв`язку із стихійним лихом (блискавки, шквали, повені, пориви вітру тощо), терористичним актом або порушенням вимог пожежної та техногенної безпеки безпосередньо персоналом об`єкту (необережне поводження з вогнем, паління, проведення вогневих і зварювальних робіт, порушення технологічного процесу, підпали тощо), а тому наведені порушення не свідчать про наявність реальної загрози життю та здоров`ю людей та не можуть призвести до виникнення пожежі чи надзвичайної ситуації. Недоліки, які були виявлені під час перевірки, пов`язані з недостатнім фінансуванням закладу та хронічним браком бюджетного інвестування, разом з тим, мешканці гуртожитку роблять все можливе для самостійного вирішення питань на місці своїми силами, аби підтримувати протипожежну безпеку в належному стані.

З приводу неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції, зазначає, що обрання судом такого способу усунення порушення як знеструмлення електроживлення корпусу не передбачено чинним законодавством та позбавить можливості ефективно, швидко та в повному об`ємі усувати недоліки, виявлені в ході позапланової перевірки (підключення евакуаційного освітлення, встановлення пожежної сигналізації та системи сповіщення, перевірки системи живлення, відмежування електрощитової протипожежними перешкодами).

Відповідач, в надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу, просив відмовити у її задоволенні та закрити провадження по справі. Пояснив, що твердження апелянта про те, що він дізнався про існування рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 по справі №520/14458/19 25.02.2021 не відповідає дійсності та вводить суд в оману, оскільки адміністрація закладу освіти доводила до відома всіх квартиронаймачів гуртожитку по АДРЕСА_1 , про встановлений вказаним рішення обов`язок щодо зупинення експлуатації будівлі, що підтверджується відповідними повідомленнями від 31 серпня 2020 та від 23 вересня 2020. Крім того вказує, що при дебатах в Жовтневому районному суді м. Харкова 11 грудня 2020 під час розгляду справи № 639/8963/19 представником третьої особи (Державного навчального закладу «Регіональний центр професійної освіти швейного виробництва та сфери послуг Харківської області») було зачитано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 року по справі № 520/14458/19, при цьому розгляд справи проводився у режимі відеоконференції. На цих дебатах були особисто присутні як апелянт ОСОБА_1 , так і його представник - адвокат Чумак Роман Васильович. Виходячи з вищевикладеного, стверджує, що апелянт знав про вказане рішення суду ще 11 грудня 2020 року, тобто, в силу приписів ч. 1 ст.295 КАС України, останнім пропущено строк на апеляційне оскарження, у зв`язку з чим він не має права на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

По суті виявлених позивачем порушень зазначає, що будівля гуртожитку ( АДРЕСА_1 ) утримується за рахунок надходжень від квартиронаймачів за отримані комунальні послуги, борг яких перед закладом професійної освіти станом на 21 квітня 2021 року складає 1 197 036, 93 грн. Вказує, що адміністрацією навчального закладу проведено ряд заходів, а саме з 01 вересня 2020 року в частині будівлі гуртожитку, де є безперешкодний доступ - не було здійснено заселення здобувачів освіти (дітей), поверх не використовується в загалі, двері на поверх опечатані, поверх знеструмлено. В тій частини будівлі гуртожитку, де займають приміщення квартиронаймачі (сторонні особи), адміністрація закладу освіти не має можливості здійснити заходи, оскільки на поверхах встановлено металеві двері квартиронаймачами, з обмеженням доступу, які без погодження і згоди з адміністрацією закладу освіти провели самовільну перебудову майже всіх жилих приміщень, чим призвели до перевантаження систем електропостачання, водопостачання, водовідведення. Квартиронаймачі гуртожитку знищили внутрішню систему пожежогасіння, зрізали трубопровід повністю, діяли на власний розсуд, захаращили особистими речами поверхові переходи, коридори будівлі - меблями, будівельним матеріалом та різним непотребом, що ускладнює рух до евакуаційних виходів. Евакуаційні виходи заблоковані. Протипожежні кранкомплекти в коридорах житлових приміщень розукомплектовані квартиронаймачами. При цьому зазначає, що посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що квартиронаймачі гуртожитку роблять все можливе для самостійного вирішення питань щоб підтримувати протипожежну безпеку в належному стані, не відповідають дійсності та на їх підтвердження не надано належних та допустимих доказів.

Крім того стверджує, що квартиронаймачі гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі і апелянт ОСОБА_1 , є сторонніми особами, які не мають жодного відношення до закладу освіти. Пояснив, що відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України від 11.09.2017р. № 1271 «Про закріплення державного майна за Державним навчальним закладом «Регіональний центр професійної освіти швейного виробництва та сфери послуг Харківської області» - власником майна, в тому числі і будівлі літ. А-9 «Гуртожиток» за адресою: АДРЕСА_1 , є держава в особі Міністерства освіти і науки України та майно закріплено на праві оперативного управління за закладом професійно - технічної освіти. Тобто, балансоутримувачем є ДНЗ «Регіональний центр професійної освіти швейного виробництва та сфери послуг Харківської області». Як вбачається з наказу МОН України від 07.10.2016р. № 1217 «Про реорганізацію професійно-технічних навчальних закладів Харківської області, зміну типу і назви Харківського професійного ліцею швейного і хутрового виробництва» повноваження керівника, тобто директора Харківського професійного машинобудівного ліцею І.М. Житньова припинились, але всупереч вимогам законодавства, ним було видано ордер від 10 жовтня 2016р № 107 та складено Договір від 10 жовтня 2016р № 0011 «найму житлового приміщення у гуртожитку Харківського професійного машинобудівного ліцею», тобто вчинено злочин, передбачений ч.1 ст. 367 КК України, а тому вказані ордер і договір, копії яких надано апелянтом разом з апеляційною скаргою, не мають юридичної сили.

Представник позивача в надісланих до суду додаткових поясненнях, стосовно твердження відповідача про пропуск апелянтом строку на апеляційне оскарження вказав, що відповідачем не було надано жодного істотного доказу, який підтверджує, що апелянт знав чи міг знати про рішення Харківського окружного адміністративного суду до 25 лютого 2021 року, а строк на апеляційне оскарження було пропущено.

Так само не надано відповідачем доказів щодо наявності у квартиронаймачів боргів за проживання у розмірі 1 197 036,93 грн. При цьому, навіть у разі існування такого боргу, відповідач не здійснює жодних дій для стягнення належних йому коштів у примусовому порядку. Також, оскільки будівля знаходиться на балансі відповідача, на нього покладається обов`язок утримання, незалежно від наявності заборгованості мешканців, який відповідач виконує неналежно.

Вказує, що у відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що мешканці гуртожитку самовільно, без отримання дозволу встановили металеві двері, знищили систему пожежогасіння, здійснили переобладнання внутрішніх приміщень, однак відповідач не здійснює жодних дій для припинення протиправних дій, які шкодять його інтересам та відновлення доступу до своїх приміщень, таких як виклики поліції чи подання позовних заяв до суду, що ставить під сумнів існування згаданих обставин.

З приводу незаконного проживання мешканців гуртожитку, про яке стверджує відповідач, пояснив, що посилання останнього на п. 4 Постанови КМУ від 17.04.2019 №331 «Про затвердження Порядку забезпечення гуртожитками осіб, які здобувають освіту в закладах професійної (професійно-технічної) освіти», в обґрунтування незаконності договору найму житлового приміщення апелянта, є необґрунтованими, оскільки вказаний договір було укладено 10 жовтня 2016 року, тобто, на момент його укладення положення цієї постанови не діяли.

Також, факт надання ДП «Харківський приладобудівний завод імені Т.Г. Шевченка», правонаступником якого є Державний навчальний заклад "Регіональний центр професійної освіти швейного виробництва та сфери послуг Харківської області» більшості мешканцям кімнат в гуртожитку підтверджується рішеннями Жовтневого районного суду м. Харкова 2003-2006 років, де встановлені факти проживання у кімнатах гуртожитку по АДРЕСА_1 та на підставі цих рішень були видані ордера на проживання.

У зв`язку з чим, твердження відповідача про те, що жителі цього гуртожитку є сторонніми особами та не маються жодного відношення до закладу освіти є необґрунтованим, оскільки вони проживають на законних підставах.

Додатково зазначив, що відповідач вже з 19 серпня 2020 року розпочав виконання вимог припису ТУ ДСНС України в Харківській області №274 від 18 грудня 2019 року, а саме виконав п. 20 вищезгаданого припису. Також, деякі пункти виконано самими мешканцями, а саме виконано п. 8 - заборонено використання пошкоджених проводів та п. 9 - припинена експлуатація пошкодженої розетки. Спільними зусиллями мешканців розпочалось виконання п. 6, а саме у більшості були прибрані меблі та деякі інші перешкоди на сходових клітинах. Решта пунктів, які зазначені у приписі виконати зусиллями мешканців неможливо, отже цей обов`язок покладається на відповідача, проте мешканці не несуть відповідальність за невиконання цих обов`язків.

24.04.2021 від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання про залучення третіх осіб, в якому він зазначає, що окрім апелянта, у гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , постійно проживають більше ста сімей вже більше 20 років, зареєстровані у ньому, сплачують комунальні платежі, додержують комунікації у належному стані. Ці особи проживають у приміщенні, експлуатацію якого, за рішенням суду, було зупинено повністю шляхом знеструмлення з опечатуванням пристроїв відключення джерел електропостачання, тому право мешканців на достатній рівень життя буде порушено. У зв`язку з чим, вважає, що, мешканці гуртожитку мають бути залучені до участі у справі як третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на стороні апелянта, а тому, посилаючись на приписи ч.2 ст. 49 КАС України, просить залучити до участі у справі № 520/14458/19 в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на стороні позивача наступних осіб - мешканців гуртожитку по АДРЕСА_1 : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 , ОСОБА_76 , ОСОБА_77 , ОСОБА_78 , ОСОБА_79 , ОСОБА_80 , ОСОБА_81 , ОСОБА_82 , ОСОБА_83 , ОСОБА_84 , ОСОБА_85

20.05.2021 від ОСОБА_86 , ОСОБА_87 , ОСОБА_88 , ОСОБА_89 , ОСОБА_90 , ОСОБА_6 , ОСОБА_91 , ОСОБА_80 , ОСОБА_92 , ОСОБА_93 , ОСОБА_94 , ОСОБА_37 , ОСОБА_82 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 , ОСОБА_95 , ОСОБА_65 , ОСОБА_16 , ОСОБА_79 , ОСОБА_76 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_96 , ОСОБА_78 , ОСОБА_97 , ОСОБА_23 , ОСОБА_39 , ОСОБА_2 , ОСОБА_40 , ОСОБА_38 , ОСОБА_63 , ОСОБА_45 , ОСОБА_41 , ОСОБА_29 , ОСОБА_17 , ОСОБА_58 , ОСОБА_52 , ОСОБА_32 , ОСОБА_26 , ОСОБА_98 , ОСОБА_64 надійшли клопотання про залучення їх до справи в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на стороні апелянта, в яких вони зазначили, що проживають в будівлі гуртожитку ДНЗ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою АДРЕСА_1 , більше десяти років, та експлуатацію якої за рішенням Харківського окружного адміністративного суду у справі №520/14458/19 вирішено зупинити шляхом знеструмлення з опечатуванням пристроїв відключення джерел електропостачання. У зв`язку з чим, вважають, що суд порушив їх право на достатній рівень життя, передбачений ст. 48 Конституції України, а тому наявні підстави для вступу в процес в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів вважає, що клопотання представника позивача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження задоволенню не підлягає, оскільки в силу ч.2 ст.313 КАС України проведення у відкритому судовому засіданні розгляду справи, призначеної до розгляду в порядку письмового провадження, є правом, а не обов`язком суду апеляційної інстанції. При цьому, це можливо лише за тих обставин, якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні. Разом з тим, жодних доводів в обґрунтування необхідності слухання справи у відкритому судовому засіданні апелянт не навів, а суд апеляційної інстанції, враховуючи, що наявні у справі докази є достатніми для її розгляду, не вбачає підстав для розгляду даної справи у відкритому судовому засіданні.

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що провадження у даній справі підлягає закриттю з наступних підстав.

Статтею 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди повинні дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав і свобод, гарантованих Конвенцією.

У пункті 53 рішення від 08.04.2010 у справі «Меньшакова проти України» ЄСПЛ зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. пункт 57 рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), Series A, № 93).

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011, зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Утвердження правової держави, відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України, полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Реалізацію права особи на судовий захист може бути здійснено також шляхом апеляційного оскарження актів судів першої інстанції, оскільки їх перегляд у такому порядку гарантує відновлення порушених прав людини і громадянина. Право на апеляційне оскарження судових рішень у контексті частин першої, другої статті 55, пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду будь-якої інстанції відповідно до закону (рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2010 року №18-рп/2010).

Відповідно до ч. 3 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Таким чином, гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

ЄСПЛ наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте, право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі «Brulla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, пункт 33).

Право на звернення до суду (в контексті права на судовий захист) охоплює широке поле різноманітних категорій, стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур.

У Кодексі адміністративного судочинства України (далі - КАС) конституційне право на звернення до суду конкретизоване в частині першій статті 5, згідно з якою кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Обов`язковою умовою надання правового захисту є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Право на захист має особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність.

Особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, набуває процесуального статусу позивача у справі (пункт 8 частини першої статті 4 КАС).

Одним із процесуальних засобів, встановлених нормами КАС, які забезпечують право на звернення до адміністративного суду (право на судовий захист у сфері публічно-правових відносин), є право на апеляційне оскарження судових рішень суду першої інстанції. Право на апеляційне оскарження, на відміну від права на звернення до суду (права на судовий захист), - процесуальне право, характерними ознаками якого є те, що його елементи (суб`єкт, зміст) визначаються процесуально-правовою нормою.

Згідно з ч. 1 ст. 13 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Щодо учасників справи, то їх коло визначено частинами першою та другою статті 42 КАС, якими передбачено, що учасниками справи є сторони, треті особи. У справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

На відміну від інших учасників адміністративного процесу, учасники справи здійснюють свої процесуальні права та виконують обов`язки в адміністративному процесі для того, щоб досягнути певного правового результату, в якому вони зацікавлені. Така зацікавленість обумовлена їх поведінкою як суб`єкта в матеріально-правових відносинах, щодо прав і обов`язків в яких виник спір, вирішення якого з ініціативи одного з цих суб`єктів перенесено в площину процесуального регулювання.

Права учасників справи визначені частиною третьою статті 44 КАС, в тому числі, право оскаржувати судове рішення у визначених законом випадках.

Норма частини першої статті 293 КАС розширює коло осіб, які мають право оскаржити судове рішення в апеляційному порядку, порівняно з учасниками справи, лише на перший погляд, оскільки особи, про які йдеться в цій нормі, є суб`єктами матеріально-правових відносин, яких стосується спір, що отримав вирішення в судовому рішенні. Та обставина, що вони не приймали участь у справі, була обумовлена застосуванням щодо них незаконних процесуальних обмежень.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести свій правовий зв`язок зі сторонами спору або безпосередньо із судовим рішенням через обґрунтування такого критерію, як вирішення судом питання про її право, інтерес та/або обов`язок, як елементів змісту матеріально-правових відносин, в площині яких виник спір. Такий зв`язок повинен бути безпосереднім, а не ймовірним та опосередкований іншими правовідносинами.

Судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та/або обов`язків цієї особи (тобто, судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник) або міститься судження про права та/чи обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення є висновки суду про права та/чи обов`язки цієї особи або якщо у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про її права та/чи обов`язки. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

В той же час, колегія суддів зазначає, що особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку, передбаченому статтею 293 КАС України, повинна довести наявність у неї правового зв`язку безпосередньо із судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Отже, в рамках даної справи спірним є питання стосовно того, чи є ОСОБА_1 , який не брав участь у справі, таким, стосовно якого судом першої інстанції вирішено питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Так, як зазначалось вище, ОСОБА_1 , обґрунтовуючи наявність права на оскарження судового рішення у даній справі посилається на те, що прийняте судом рішення про зупинення експлуатації будівлі гуртожитку, в якому він мешкає, шляхом знеструмлення з опечатуванням пристроїв відключення джерел електропостачання, порушує його право на достатній рівень життя, передбачений ст. 48 Конституції України.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що з 16.12.2019 року по 18.12.2019 року Новобаварським районним відділом у м. Харкові Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області проведена позапланова перевірка додержання (виконання) вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки на території та у будівлях Державного навчального закладу "Регіональний центр професійної освіти швейного виробництва та сфери послуг Харківської області" за адресою: АДРЕСА_2 .

За результатами проведеної перевірки позивачем складено акт перевірки додержання (виконання) вимог законодавства у сферах пожежної і техногенної безпеки від 18.12.2019 року № 275.

Відповідно до акту, складеного за результатами перевірки Державного навчального закладу "Регіональний центр професійної освіти швейного виробництва та сфери послуг Харківської області", було встановлено, що будівлі гуртожитку Державного навчального закладу "Регіональний центр професійної освіти швейного виробництва та сфери послуг Харківської області", за адресою: АДРЕСА_1 експлуатуються з порушенням вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, які створюють загрозу життю та здоров`ю людей, а саме:

- дверні прорізи виходу з підвального приміщення будівлі гуртожитку, технічного поверху гуртожитку не відокремлено протипожежними перешкодами (протипожежні двері);

- в будівлі гуртожитку допускається зачинення других евакуаційних виходів з другого по сьомий та дев`ятий поверх;

- в будівлі гуртожитку допускається заварювання отворів (люків) повітряних зон у незадимлюваних сходових клітках з другого по дев`ятий поверх;

- шляхи евакуації не забезпечені евакуаційним освітленням;

- в будівлі гуртожитку допускається захаращування меблями та іншими предметами у незадимлюваних сходових клітках з другого по дев`ятий поверх;

- в будівлі гуртожитку на першому поверсі в приміщенні холу, на другому поверсі в приміщенні їдальні та в кім.404 допускається експлуатація пошкоджених проводів;

- в будівлі гуртожитку на другому поверсі в кім.405 допускається експлуатація пошкодженої розетки;

- в будівлі гуртожитку не проведено замір опору ізоляції і перевірка спрацювання приладів захисту електричних мереж та електроустановок від короткого замикання;

- будівля гуртожитку не обладнано пристроєм захисту від прямих попадань блискавки і вторинних її проявів;

- в будівлі гуртожитку не заповненні отвори в протипожежних перешкодах, які відокремлюють електрощитові (протипожежі двері);

- приміщення гуртожитку не обладнано автоматичними системами протипожежного захисту (системою пожежної сигналізації, системою оповіщення про пожежу та управління евакуюванням людей);

- зовнішній протипожежний водопровід знаходиться не в працездатному стані;

- в будівлі гуртожитку пожежні кран - комплекти не укомплектовані пожежними рукавами однакового з ним діаметра та стволами;

- будівлі гуртожитку внутрішній протипожежний водопровід знаходиться не в працездатному стані;

- приміщення гуртожитку не забезпечені первинними засобами пожежогасіння.

Враховуючи наявність вказаних порушень, позивач звернувся до суду з цим позовом для застосування запобіжних заходів реагування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для зупинення експлуатації будівлі на об`єкті гуртожитку ДНЗ "Регіональний центр професійної освіти швейного виробництва та сфери послуг Харківської області", за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом її знеструмлення з опечатуванням пристроїв відключення джерел електропостачання, оскільки відповідачем не усунуті виявлені в ході перевірки позивачем порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, які створюють загрозу життю та здоров`ю людей. При цьому зазначив, що під час судового розгляду справи відповідачем до суду не надано жодних доказів усунення порушень, виявлених позивачем під час проведення перевірки, які було зафіксовано перевіряючими у акті перевірки додержання (виконання) вимог законодавства у сферах пожежної і техногенної безпеки від 18.12.2019 року № 275.

Отже, предметом даної справи є правомірність застосування заходів реагування щодо державного нагляду.

Тобто, спірні правовідносини виникли з приводу усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створюють загрозу життю та здоров`ю людей, експлуатації будівлі гуртожитку Державного навчального закладу "Регіональний центр професійної освіти швейного виробництва та сфери послуг Харківської області", за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскаржуваним судовим рішенням до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створюють загрозу життю та здоров`ю людей, зупинено повністю експлуатацію будівлі гуртожитку Державного навчального закладу "Регіональний центр професійної освіти швейного виробництва та сфери послуг Харківської області", за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом її знеструмлення з опечатуванням пристроїв відключення джерел електропостачання, у зв`язку з чим зобов`язано керівництво Державного навчального закладу "Регіональний центр професійної освіти швейного виробництва та сфери послуг Харківської області" негайно припинити використання цієї будівлі з метою проведення будь якої діяльності, не пов`язаної з усуненням порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки.

При цьому, зі змісту вказаного рішення суду першої інстанції встановлено, що останнє стосується прав та обов`язків вичерпного кола осіб Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області та Державного навчального закладу "Регіональний центр професійної освіти швейного виробництва та сфери послуг Харківської області", а тому, на думку суду апеляційної інстанції, не може свідчити про порушення охоронюваних законом прав та інтересів апелянта.

При цьому, колегія суддів зауважує, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 застосовано заходи реагування до ДНЗ "Регіональний центр професійної освіти швейного виробництва та сфери, а не ОСОБА_1 , та не заборонено назавжди використання як житлового приміщення вказаної будівлі, а лише зупинено її експлуатацію до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створюють загрозу життю та здоров`ю людей. При цьому, при прийнятті рішення судом не вирішувалися питання щодо прав, інтересів та обов`язків апелянта, як мешканця будівлі, експлуатацію якої тимчасово зупинено.

Суд наголошує на тому, що апелянтом, в розумінні ст. 293 КАС України, не обґрунтовано, яким саме чином оскаржуване судове рішення безпосередньо вплинуло на його права, свободи інтереси чи обов`язки.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що, в даному випадку, судом зобов`язано негайно припинити використання будівлі з метою проведення будь якої діяльності, не пов`язаної з усуненням порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки саме керівництво Державного навчального закладу "Регіональний центр професійної освіти швейного виробництва та сфери послуг Харківської області", що також виключає можливість впливу рішення суду на права, інтереси та обов`язки апелянта, пов`язані з його проживанням у вказаній будівлі.

Питання цивільних правовідносин між Державним навчальним закладом "Регіональний центр професійної освіти швейного виробництва та сфери послуг Харківської області" та іншими особами, в разі їх наявності, щодо оренди/найму приміщень, тощо в даному випадку знаходяться поза межами предмету даного адміністративного позову.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що оскаржуване рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 вплине на апелянта безпосередньо, як на мешканця будівлі, експлуатацію якої тимчасово зупинено до усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки.

Враховуючи, що в рішенні судом першої інстанції не зроблено прямого висновку про права, інтереси та обов`язки ОСОБА_1 , який не був учасником справи, предметом спору якої є застосування заходів реагування щодо державного нагляду, апелянт не має права на апеляційне оскарження судового рішення, ухваленого у цій справі.

Аналогічна правова позиція щодо застосування ст. 293 КАС України висловлена Верховним Судом у постанові від 23.11.2020 р. у справі № 826/3508/17.

При цьому, апелянтом не надано доказів, які б підтверджували порушення оскаржуваним рішенням суду першої інстанції його прав та інтересів та не вказано, яким чином скасування оскаржуваного рішення відновить його порушені права та інтереси, якщо такі мали місце.

З приводу клопотань про залучення до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні апелянта, мешканців гуртожитку, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до ч.2 ст. 49 КАС України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.

Тобто, суд може залучити до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки.

З огляду на викладене, враховуючи встановлені судом апеляційної інстанції обставини, які свідчать про те, що в рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 судом не вирішувалося питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 , як мешканця будівлі, експлуатацію якої зупинено, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотань інших мешканців цього гуртожитку про залучення їх до справи в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні апелянта, оскільки вказане рішення ніяким чином не впливає на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 305 КАС України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду 02.03.2020 у справі №520/14458/19 підлягає закриттю.

Керуючись ст. 293, 243, 248, 305, 320, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В

Апеляційне провадження у справі № 520/14458/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 - закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі безпосередньо до Верхового Суду.

Головуючий суддя Перцова Т.С.
Судді Русанова В.Б. Жигилій С.П.