Справа № 300/3225/20
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2021-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 рокуЛьвівСправа № 300/3225/20 пров. № А/857/2367/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.;

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року, прийняте суддею Григорук О.Б., в м.Івано-Франківськ, за правилами спрощеного позовного провадження, у справі № 300/3225/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення № 337 від 21.02.2020 про відмову в призначенні пенсії та зобов`язати призначити пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", починаючи з 14.02.2020, зарахувавши: до страхового стажу період роботи з 01.01.2004 по 31.05.2009 тривалістю 5 років 5 місяців; у пільговий стаж період роботи з 20.11.2000 по 30.09.2002.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно прийнято рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", оскільки у спірному випадку слід врахувати пункт 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 за №1-р/2020, яким визначено необхідність застосування статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII для осіб, які працювали до 01.04.2015 на посадах, визначених у вказаних нормах. А саме, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. За доводами позивача станом на 14.02.2020 (дату звернення із заявою про призначення пенсії) вона досягла відповідного пенсійного віку (50 років), встановленого пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та здобула необхідний загальний і пільговий страховий стаж, який визнається відповідачем, для призначення пенсії за списком №2. Водночас, зазначено про протиправність незарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.01.2004 по 31.05.2009 тривалістю 5 років 5 місяців та у пільговий стаж періоду роботи: з 20.11.2000 по 30.09.2002.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову в призначенні пенсії № 337 від 21.02.2020. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 з 14.02.2020 пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" період роботи з 20.11.2000 по 30.09.2002. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 01.01.2004 по 31.05.2009 тривалістю 5 років 5 місяців.

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування обставин справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано на те, що суд не врахував, що за наданими документами, позивачка набуває право після досягнення 57 років, оскільки страховий стаж роботи за списком № 2 становить 7 років 2 місяці. Тобто, у позивачка не має повного пільгового стажу 10 років. (60 років пенсійний вік 3 роки знижки за 7 років пільгового стажу)

Судом не враховано, що норми статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон 1058) набрали чинності з 11.10.2017 року, після внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» та відповідно були прийняті пізніше після Закону України «Про пенсійне забезпечення», який був прийнятий 05.11.1991 року.

Оскільки відсутні документи ДП «Калійний завод» про те, що атестація робочого місяця апаратника фільтрації сульфатно-збагачувальної фабрики, відповідно до наказу № 644 від 31.12.1998 по підприємству ВАТ «Оріана» Калійно-магнієвий завод поширюється робоче місце позивачки в ДП «Калійний завод».

Також, при розрахунку страхового стажу позивачки, для визначення права на пенсію на підставі її заяви, до страхового стажу за період з 01.01.2004 по 31.05.2009 враховано в певній кількості днів, пропорційно сплаченим страховим внескам.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Позивачка подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити без змін рішення суду, а апеляційну скаргу без задоволення.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 14.02.2020 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 та відповідними документами (а.с.38).

19.08.2020 позивач звернулася до відповідача з заявою, в якій просила призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах по списку № 2, з 14.02.2020. При призначенні пенсії врахувати весь пільговий та страховий стаж роботи позивача. До заяви позивач додала копію: довідки №37 від 17.02.2020 з ДП "Калійний завод" (а.с.39).

За результатом розгляду заяви позивача, Головне управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області 21.02.2020 прийняло рішення № 337, яким відповідач відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Відповідно до вказаного рішення відповідач встановив, що згідно з наданими до сервісного центру документами, страховий стаж позивача становить 34 роки, в тому числі, стаж роботи за Списком № 2 - 7 років 2 місяці. Згідно з вимогами статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, жінки, які народилися з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року після досягнення 52 роки в період звернення з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року , за наявності страхового стажу не менше 22 роки 6 місяців у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівники, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку жінкам на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Не погоджуючись із рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2, позивач звернулася до суду.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що приймаючи оспорене рішення відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення").

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637) передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. (пункт 20 Порядку № 637)

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України Про пенсійне забезпечення від 05 листопада 1991 р. № 1788-XII (Закон № 1788-XII) та Законом України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (Закон № 1058-ІV).

Статтею 2 Закону № 1788-XII визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Згідно п. б ч.1 ст.13 Закону № 1788-XII (у редакції від 02 березня 2015 р. № 213-VIII, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зокрема, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць-після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року.

Колегія суддів звертає увагу, що до внесення змін Законом № 213 у статтю 13 Закону № 1788 було встановлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII віковий ценз для жінок у 50 років було збільшено до 55 років з одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу, за яким жінки, дати народження яких припадали на 01.04.1968 по 30.09.1968 набували право на пенсію по досягненню 53 років 6 місяців.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій від 03.10.2017 № 2148-VIII, який набрав чинності 11.10.2017 (Закон № 2148-VIII), Закон України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (Закон № 1058-ІV) доповнено розділом XIV Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян.

Так, зокрема, згідно із пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV (в редакції Закону від 03.10.2017 № 2148-VIII), на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - по 31 березня 1965 року включно; 50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року; 51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року; 51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року; 52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року; 52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року; 53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року; 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року; 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року; 54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року; 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

Разом з тим, Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII (у новій редакції) був викладений п. 2 розділу XV Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, де зазначалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону. Крім цього, в силу спеціальної вказівки у Законі України від 03.10.2017 № 2148-VIII наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017.

Проаналізувавши наведені норми, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком № 2 почали регламентуватись одночасно двома законодавчими актами, а саме: пунктом б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення у редакції Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII та п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу, що Конституційним Судом України прийнято рішення від 23.01.2020 № 1-р/2020 У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III Прикінцеві положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року № 213-VIII.

Конституційний Суд України, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років, зазначив, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Отже, особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону №1788 (у редакції до внесення змін Законом № 213). Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Таким чином, стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Так, відповідно до пункту 1 резолютивної частини вказаного Рішення, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти б - г статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення, стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

У відповідності до пункту 3 резолютивної частини вказаного Рішення, застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам….

Проаналізувавши наведене рішення Конституційного Суду України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що з 23.01.2020 (моменту прийняття цього Рішення КСУ) існують два Закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком № 2, а саме: пункт б ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII та п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що вказані закони містять розбіжності, зокрема, в умовах призначення пенсії жінкам на пільгових умовах за Списком № 2 щодо вікового цензу, який складає 50 років, за пунктом б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення (у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII), та 55 років за пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII.

Вирішуючи питання про те, який закон необхідно застосовувати до спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у пункті 102 рішення у справі Зеленчук і Цицюра проти України (заяви №846/16 та №1075/16) при оцінці дотримання статті 1 Першого протоколу до Конвенції Суд повинен здійснити загальний розгляд різних інтересів, які є предметом спору, пам`ятаючи, що метою Конвенції є гарантування прав, які є практичними та ефективними. Суд поза межами очевидного повинен дослідити реалії оскаржуваної ситуації. Така оцінка може стосуватись не лише відповідних умов компенсації, якщо ситуація схожа з тією, коли позбавляють майна, але також і поведінки сторін, у тому числі вжитих державою заходів та їх реалізації. У цьому контексті слід наголосити, що невизначеність - законодавча, адміністративна або така, що виникає із застосовної органами влади практики, - є фактором, який слід враховувати при оцінці поведінки держави (рішення у справі Броньовський проти Польщі (Broniowski v. Poland), заява № 31443/96, пункт 115).

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Враховуючи наведені рішення ЄСПЛ та те, що національне законодавство допустило неоднозначне, множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, які звертаються за призначенням пенсії на пільгових умовах за Списком № 2, зокрема пункт б ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII та п. 2 ч. 2ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне застосувати найбільш сприятливий для вказаних осіб підхід.

Тобто, у розглядуваній справі до спірних правовідносин перевагу необхідно віддати саме тому закону, який у застосуванні найбільш сприятливий для позивачки, а саме пункт б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII, положення якого визнано неконституційними, який передбачав, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Щодо твердження пенсійного органу про те, що пільговий стаж роботи позивача становить тільки 7 років 2 місяці, то апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що період роботи позивача з 01.01.2004 по 31.05.2009 у ВАТ "Оріана" ДП "Калійний завод" підтверджуються записами №№ 16, 17, 18 трудової книжки позивача НОМЕР_1 , відповідно до яких позивач з 01.10.2002 працювала охоронником служби охорони, з 01.12.2007 переведена сторожем цеху технологічного автотранспорту, з 17.06.2008 звільнена за скороченням штатів (а.с.24).

Період з 20.11.2000 по 30.09.2002 врахований в загальний стаж позивача, однак не врахований до пільгового стажу (а.с.42).

Вказаний період роботи позивача у ВАТ "Оріана" ДП "Калійний завод" підтверджуються записами №№ 15, 16 трудової книжки позивача, відповідно до яких позивач з 20.11.2000 переведена апаратником фільтрації на сульфатній збагачувальній фабриці, з 01.10.2002 працювала охоронником служби охорони (а.с.23, 24).

За вказані періоди роботи позивача ВАТ "Оріана" ДП "Калійний завод" подавались звіти про роботу позивача та сплачувались страхові внески (а.с.36).

Довідкою, що підтверджує право на пенсію позивачки на пільгових умовах по Списку № 2 за період з 20.11.2000 р. по 30.09.2002 р. на посаді апаратника фільтрації на сульфатній збагачувальній фабриці ДП «Калійний завод», є уточнююча довідка № 8 від 18.07.2019 р. та довідка ДП «Калійний завод» ВАТ «Оріана» від 17.02.2020 р. № 37, де вказано, що посада «апаратник фільтрації» передбачена Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженими постановою КМУ від 11.03.94 № 162, розділ ІІ, підрозділ «а», код КП 2030000а-10065.

Також, зазначений період підтверджений і наказом № 644 від 31.12.1998 р. про затвердження атестації робочих місць Калійно-магнієвого заводу ВАТ «Оріана».

Відповідачем не заперечується їх достовірність та віднесення вказаної професії до переліку робіт із шкідливими і важкими умовами праці - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, однак покликається на проведення атестації посади позивача на товаристві, що спростовано вищевикладеним.

При вирішенні цього спору, суд апеляційної інстанції враховує, принцип адміністративного судочинства, як верховенство права, відповідно до якого, згідно із частиною 1 статті 6 КАС України, саме людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у пункті 102 рішення у справі «Зеленчук і Цицюра проти України» (заяви № 846/16 та № 1075/16) при оцінці дотримання статті 1 Першого протоколу до Конвенції Суд повинен здійснити загальний розгляд різних інтересів, які є предметом спору, пам`ятаючи, що метою Конвенції є гарантування прав, які є «практичними та ефективними». Суд поза межами очевидного повинен дослідити реалії оскаржуваної ситуації. Така оцінка може стосуватись не лише відповідних умов компенсації, якщо ситуація схожа з тією, коли позбавляють майна, але також і поведінки сторін, у тому числі вжитих державою заходів та їх реалізації. У цьому контексті слід наголосити, що невизначеність - законодавча, адміністративна або така, що виникає із застосовної органами влади практики, - є фактором, який слід враховувати при оцінці поведінки держави (рішення у справі «Броньовський проти Польщі» («Broniowski v. Poland»), заява № 31443/96, пункт 115).

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Проаналізувавши наведені рішення ЄСПЛ, оскільки національне законодавство допустило неоднозначне, множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, які звертаються за призначенням пенсії на пільгових умовах за Списком № 2, зокрема пункт «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ та пункт 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне застосувати найбільш сприятливий для вказаних осіб підхід.

Тобто, у розглядуваній справі, до спірних правовідносин, перевагу слід віддати саме тому закону, який у застосуванні найбільш сприятливий для позивачки, а саме пункт «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у редакції до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ, положення якого визнано неконституційними, який передбачав, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що на момент звернення позивачки із заявою від 14.02.2020 про призначення пенсії на пільгових умовах за списком №2 вона досягла 51 - річного віку.

Відповідач в рішенні № 337 від 21.02.2020 про відмову у призначенні пенсії за віком позивачу на пільгових умовах за списком № 2, розглянувши подані нею необхідні документи, фактично погодився з тим, що позивач має страховий стаж 34 роки (що є більше обов`язкових 20 років), та з них 7 років 2 місяці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, однак безпідставно не взяв до уваги період роботи позивача 1 рік 10 місяців 10 днів з 20.11.2000 по 30.09.2002 апаратником фільтрації на сульфатній збагачувальній фабриці ВАТ "Оріана" ДП "Калійний завод", яка віднесена до переліку робіт із шкідливими і важкими умовами праці - за Списком № 2.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення ГУ ПФУ щодо відмови у призначенні пенсії є протиправним, а отже необхідно зобов`язати відповідача призначити позивачці з 14.02.2020 пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення"; зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" період роботи з 20.11.2000 по 30.09.2002 та зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 01.01.2004 по 31.05.2009 тривалістю 5 років 5 місяців.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року у справі № 300/3225/20, без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула