Справа № 440/1970/21
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2021-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/1970/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/1970/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

09 березня 2021 року ОСОБА_1 через систему "Електронний суд" звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - ГУПФ в Полтавській області, відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача щодо зменшення йому відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 88% до 52% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 та зобов`язати відповідача здійснити такий перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з розрахунку 88% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, зазначеної у довідці ТУ ДСА України в Полтавській області від 10.04.2020 №02/1213/2020 з урахуванням проведених виплат.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він має право на перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 згідно з довідкою про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №02/1213/2020 від 10.04.2020, виданої ТУ ДСА в Полтавській області, виходячи з розрахунку 88 відсотків від зазначеної у довідці суддівської винагороди, тоді як відповідач здійснив такий перерахунок лише на рівні 52 відсотків від зазначеної у довідці суми суддівської винагороди. До того ж відповідач у рішенні від 12.01.2021 свавільно скоротив тривалість його стажу, який дає право на відставку з 24 років 2 місяців і 29 днів до 21 року 20 днів.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 15.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

01.04.2021 до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову. При цьому зазначає, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 у справі №440/3368/20 позивачу був здійснений перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі відповідної довідки від 10.04.2020 №02/1213/2020. У зв`язку з ухваленням Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі №2-р/2020 у позивача виникло право на перерахунок його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону №1402-VIII. При цьому, такий перерахунок здійснено у розмірі 52% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, виходячи зі стажу роботи безпосередньо на посаді судді, який складає 21 рік 19 днів (а.с. 24-29).

Розгляд даної справи, відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України, здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши письмові докази, враховуючи письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 працював на посаді судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області з 25.02.1985 по 13.03.2006 (21 рік 19 днів), що підтверджується розрахунком стажу роботи судді у відставці, який дає право на отримання довічного грошового утримання (а.с. 40).

Відповідно до постанови Верховної Ради України "Про звільнення суддів" від 15.12.2005 №3220-ІV та наказу ТУ ДСА в Полтавській області від 31.01.2006 №10 ОСОБА_1 з 13.03.2006 звільнено з посади судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області у зв`язку з виходом у відставку, що не заперечується сторонами по справі (а.с.42).

Позивачу було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 01.01.2007 у розмірі 88% від суддівської винагороди з розрахунку 24 роки 3 місяці стажу роботи на посаді судді.

10.04.2020 Територіальним управлінням ДСА в Полтавській області на підставі рішення Конституційного Суду України №2-р/2020 від 18.02.2020 на ім`я ОСОБА_1 видано нову довідку №02/1213/2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно з якою станом на 18.02.2020 суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 131795,40 грн, у тому числі: посадовий оклад - 69366, 00 грн; доплата за вислугу років (80 %) 55492,80 грн; доплата за перебування на адміністративній посаді в суді (10 %) 6 936,60 грн; доплата за науковий ступінь - 0,00 грн; доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці 0,00 грн; щомісячна доплата відповідно до частини шостої статті 135 Закону № 1402-VIII - 0,00 грн (а.с.18).

У зв`язку зі зміною розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, 28.04.2020 позивач звернувся до ГУПФ в Полтавській області із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, до якої додав довідку ТУ ДСА в Полтавській області №02/1213/2020 від 10.04.2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Проте, 29.04.2020 відділом з питань перерахунків пенсій №9 Управління застосування пенсійного законодавства ГУПФ в Полтавській області було прийнято рішення №39, яким ОСОБА_1 відмовлено у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання із посиланням на те, що після 18.02.2020 не змінювалися розміри суддівської винагороди, підстави для здійснення нового перерахунку щомісячного довічного грошового утримання згідно з наданою довідкою від 10.04.2020 №02/1213/2020 на даний час відсутні.

Не погоджуюсь з таким рішенням позивач оскаржив його до суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 у справі №440/3368/20 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення відділу з питань перерахунків пенсій №9 Управління застосування пенсійного законодавства ГУПФ в Полтавській області від 29.04.2020 №39 про відмову ОСОБА_1 у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки ТУ ДСА в Полтавській області №02/1213/2020 від 10.04.2020. Зобов`язано ГУПФ в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою ТУ ДСА в Полтавській області №02/1213/2020 від 10.04.2020, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

На виконання даного судового рішення ГУПФ в Полтавській області своїм рішенням від 12.01.2021 №22 здійснено перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 52% від суддівської винагороди, за наслідками чого визначено його розмір на рівні 68 533,61 грн (а.с. 36-37).

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо заниження розміру щомісячного довічного грошового утримання з 88% до 52% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (надалі - Закон №1402-VIII).

Пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів", крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 Закону №1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (ч. 2 ст. 142 Закону №1402-VIII).

Частинами 3, 4 статті 142 Закону №1402-VIII встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Як свідчить зміст відзиву на позов, відповідач визнає право позивача на отримання довічного грошового утримання відповідно до ст. 142 Закону №1402-VIII. В той же час суть претензій сторін зводиться до розміру відсотку, з якого має обчислюватися сума довічного грошового утримання, де позивач наполягає на необхідності застосування норм закону, який діяв на момент призначення йому довічного утримання (88%), а відповідач стверджує, що застосуванню підлягають норми чинного Закону №1402-VI, при цьому до стажу роботи має зараховуватися лише час фактичного виконання позивачем обов`язків судді без врахування будь-яких інших періодів трудової діяльності позивача (52%).

Як вже з`ясовано судом вище, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 року у справі №440/3368/20, яке набрало законної сили 09.11.2020, зобов`язано ГУПФ в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою ТУ ДСА в Полтавській області №02/1213/2020 від 10.04.2020, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

Однак відповідач на виконання рішення суду власним рішенням від 12.01.2021 №22 здійснив перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 виходячи з розрахунку лише 52% від суддівської винагороди (а.с. 36-37) на підставі цієї довідки (а.с. 18, 43).

Розв`язуючи цю публічно-правову суперечку, суд виходить з наступних міркувань.

До 18.02.2020 в Законі №1402-VIII діяла норма пункту 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень, відповідно до якої право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя йде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів". За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України №2-р/2020 від 18.02.2020 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень пунктів 4, 7, 8, 9, 11, 13, 14, 17, 20, 22, 23, 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII, пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень визнаний неконституційним.

Відповідно до статті 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Таким чином, з 18.02.2020 в законодавстві відсутні норми, які окремо регулюють питання суддівської винагороди та щомісячного грошового утримання судді у відставці, для суддів, які не пройшли кваліфікаційного оцінювання відповідно до вимог Закону №1402-VIII.

За таких обставин, на позивача розповсюджуються загальні правила нарахування щомісячного грошового утримання судді у відставці, передбачені статтею 142 Закону №1402-VIII.

За Законом від 07.07.2010 №2453-VI, який частково втратив чинність, грошове утримання судді обчислювалося з 15 мінімальних заробітних плат з підвищуючими коефіцієнтами для суддів апеляційної та касаційної інстанції (з урахування пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 № 11-р/2018).

Водночас чинним Законом №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" визначені інші вихідні дані для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а саме:

- щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді (ч. 4 ст. 142);

- базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (з підвищуючими коефіцієнтами для суддів апеляційної та касаційної інстанції) (ч. ч. 3, 4 ст. 135).

Правила визначення розміру щомісячного грошового утримання також врегульовані статтею 142 Закону №1402-VIII, згідно з якою щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Тому для застосування розміру 88 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, про який зазначає позивач, немає жодних законних підстав, оскільки зазначений розмір був передбачений Законом України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів", який з 18.02.2020, тобто з моменту проголошення Рішення КСУ №2-р/2020 від 18.02.2020, остаточно втратив чинність в частині регулювання питань щодо грошового утримання суддів.

Натомість, чинним Законом №1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та їх відсотковий розмір для нарахування щомісячного грошового утримання.

Суд зазначає, що Законом №1402-VIII, як і до цього Законом №2453-VI, передбачено виплату пенсії або за вибором судді у відставці щомісячного довічного грошового утримання.

Позивач обрав щомісячне довічне грошове утримання, а не пенсію.

Закон №2453-VI втратив чинність, натомість діючим Законом №1402-VIII встановлено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання (частина 4 статті 142).

У зв`язку з цим суд відкидає як безпідставні доводи позивача про те, що розмір довічного грошового утримання є сталим та не може змінюватися.

Суд звертає увагу на те, що перерахунок грошового утримання судді у відставці в розмірі 88% від заробітної плати працюючого судді, ставить діючих суддів у нерівне становище з тими суддями, які вийшли у відставку за Законом №2453-VI.

Встановлений Конституційним Судом України єдиний підхід до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів не передбачає вибіркового застосування правових положень, як цього домагається позивач.

Визначена пунктом 25 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII можливість встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на рівні 80 відсотків суддівської винагороди (за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді) передбачала обчислення розміру такого утримання відповідно до положень Закону №2453-VІ.

З визнанням неконституційними положень пункту 25 Прикінцевих і перехідних положень Закону №1402-VIII встановлено єдиний порядок обчислення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що у свою чергу, виключає можливість та підстави для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці, виходячи зі складових суддівської винагороди, визначених статтею 135 Закону №1402-VIII та відсоткового розміру суддівської винагороди, встановленого Законом №2453-VІ.

Верховний Суд у рішенні від 16.06.2020 у зразковій справі №620/1116/20 (Пз/9901/5/20) дійшов висновку про наявність у судді у відставці, який отримує щомісячне грошове утримання у розмірі обчисленому за Законом №2453-VI, права (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону №1402-VIII. Зважаючи на те, що чинним Законом №1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування щомісячного грошового утримання, Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для обчислення щомісячного грошового утримання одночасно за складовими, які передбачені для різних формул обчислення грошового утримання (розмір суддівської винагороди за Законом №1402-VIII, а розмір відсотку - за Законом №2453-VI).

При цьому слід зазначити, що визначення відсотку розміру довічного грошового утримання позивача від суддівської винагороди працюючого судді на підставі норм Закону №1402-VIII не призводить до порушення статті 22 Конституції України, оскільки розмір довічного грошового утримання, на який має право позивач за Законом №1402-VIII, не є меншим ніж той, який був забезпечений позивачу на підставі положень Закону від 07.07.2010 №2453-VI.

Таким чином, застосовуючи під час перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на підставі довідки ТУ ДСА в Полтавській області №02/1213/2020 від 10.04.2020 приписи статті 142 чинного Закону №1402-VIII, а не приписи законів, які втратили чинність, відповідач діяв правомірно та обґрунтовано.

З огляду на це суд визнає безпідставними вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок його довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з розрахунку 88% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та залишає відповідну вимогу без задоволення.

Вирішуючи питання щодо правильності розрахунку відповідачем стажу судді у відставці при здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 на підставі довідки ТУ ДСА в Полтавській області №02/1213/2020 від 10.04.2020, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 135 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена ВРП, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд" від 12.07.2018 №2509-VIII статтю 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" доповнено частиною другою, згідно з якою до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. Закон не зазначає, що ця робота має обов`язково передувати призначенню на посаді судді.

При цьому абзацом 4 пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Пунктом 11 Перехідних положень Закону №2453-VI, в редакції чинній до 28.03.2015, визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювалися Законом України від 15.12.1992 №2862-ХІІ "Про статус суддів" (надалі - Закон № 2862-ХІІ).

Отже, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді. При цьому при обчисленні стажу, який дає право на відставку окремо слід застосовувати положення частини першої статті 137 зазначеного Закону, положення частини другої цієї статті, як стаж, який зараховується додатково.

Тож до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж роботи судді в галузі права, який вимагався законом, як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені у постанові Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 9901/302/19.

Частиною 1 статті 2 Закону УРСР від 05.06.1981 №2023-X "Про вибори районних (міських) народних судів Української РСР" (чинного на час обрання позивача на посаду судді), було передбачено, що народним суддею і народним засідателем районного (міського) народного суду може бути обраний кожний громадянин Української РСР, який досяг на день виборів 25 років.

Відтак, на час обрання позивача на посаду судді законом не вимагався мінімальний стаж роботи в галузі права для набуття права для обрання на посаду судді на дату такого обрання (призначення).

Водночас, згідно з пунктом 31 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" (чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років), до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Крім того, відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів", чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Аналогічно, частиною 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Таким чином законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом №2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби.

Такий висновок підтверджується також положеннями Закону України "Про Вищу раду правосуддя" від 21.12.2016 №1798-VIII, яким були внесені зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", зокрема, пункт 34 Прикінцевих та перехідних положень якого доповнено абзацом четвертим такого змісту: "Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)".

Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 235/7316/16-а.

Таким чином, до стажу роботи на посаді судді позивача, що дає право на обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, крім безпосереднього суддівського стажу позивача (21 рік 19 днів), який відповідач врахував при обчисленні грошового утримання позивача, слід також врахувати календарний період проходження ним строкової військової служби (з 22.10.1960 по 31.12.1963, тобто 3 роки 2 місяці 9 днів) (а.с. 14).

Відтак, стаж роботи позивача на посаді судді складає 24 роки 02 місяці 28 днів, що надає йому право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 в розмірі 58 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50% за 20 років + 8% (2% х 4 роки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років).

Всупереч наведеному відповідач здійснив перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача на підставі довідки ТУ ДСА в Полтавській області №02/1213/2020 від 10.04.2020 з 19.02.2020 в розмірі 52 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (з урахуванням лише стажу роботи безпосередньо на посаді судді 21 рік 19 днів), чим допустив порушення вимог частини 3 статті 142 Закону №1402-VIII.

Відтак порушене право позивача підлягає відновленню.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд, з метою ефективного захисту права позивача, на підставі частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним і скасувати рішення ГУПФ в Полтавській області від 12.01.2021 №22, зобов`язавши відповідача здійснити з 19.02.2020 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 згідно з довідкою ТУ ДСА в Полтавській області №02/1213/2020 від 10.04.2020 виходячи з розрахунку 58 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, за вирахуванням фактично виплачених сум.

Отже, адміністративний позов належить задовольнити частково.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 908,00 грн (а.с. 20).

Оскільки адміністративний позов задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача 50% судових витрат, що пов`язані зі сплатою судового збору.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 12.01.2021 №22.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити з 19.02.2020 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 згідно з довідкою ТУ ДСА в Полтавській області №02/1213/2020 від 10.04.2020 виходячи з розрахунку 58 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, за вирахуванням фактично виплачених сум.

В іншій частині вимог - позов залишити без задоволення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 частину судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя Є.Б. Супрун