Справа № 826/17267/16
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2021-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2021 року м. Київ № 826/17267/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Чудак О.М., за участю секретаря судового засідання Лисун А.А., представника позивача Козирицького А.С., представника Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві Москалюка Є.В., у відсутність іншого відповідача, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Голови Дніпровського районного суду міста Києва, Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві про зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

установив:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до голови Дніпровського районного суду міста Києва (далі - відповідач) про:

визнання незаконним та скасування наказу відповіді від 03.10.2016 №30 про звільнення позивача з посади судді Дніпровського районного суду міста Києва;

зобов`язання відповідача поновити позивача на посаді судді Дніпровського районного суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.11.2016 (суддя Аблов Є.В.) відкрито провадження у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.02.2017 (суддя Аблов Є.В.) зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням Вищого адміністративного суду України у справі №П/800/524/16.

На підставі розпорядження керівника апарату Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.08.2019 №1129 та протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 27.08.2019, для розгляду й вирішення справи визначено суддю Чудак О.М.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.08.2019 прийнято до провадження адміністративну справу №826/17267/16, а також зобов`язано сторони повідомити суд про обставини, до настання яких зупинено провадження в адміністративній справі.

Представник позивача звернувся до суду з клопотаннями про поновлення провадження у справі (т. 1 а.с. 81), залучення до участі у справі співвідповідача (т. 1 а.с. 95), а також з заявою про збільшення позовних вимог (т. 1 а.с. 99), відповідно до яких просив:

поновити провадження у справі через усунення обставини, що викликали зупинення провадження;

залучити в якості другого відповідача Територіальне управління Державної судової адміністрації України в місті Києві (далі - ТУ ДСА в м. Києві);

збільшити позовні вимоги в частині стягнення з ТУ ДСА в м. Києві на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю спірного наказу та, як наслідок, необхідністю поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.11.2020 поновлено провадження у справі та залучено до участі у справі співвідповідача - ТУ ДСА в м. Києві.

ТУ ДСА в м. Києві подано відзив на позовну заяву, в якому представник заперечував проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх безпідставними, відтак просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

В подальшому, представником позивача до суду подано уточнений позов, з огляду на поновлення позивача на посаді, в якому представник просить:

зобов`язати Голову Дніпровського районного суду міста Києва видати наказ про виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 03.10.2016 по 01.04.2021 в сумі 2 774 668 грн;

стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві на користь ОСОБА_1 2 774 668 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 03.10.2016 по 01.04.2021.

Представником ТУ ДСА в м. Києві до суду подано відзив на уточнену позовну заяву, в якому представник не погоджується з наданим представником позивача розрахунком вимушеного прогулу та вважає, що загальна сума середнього заробітку позивача за період з 04.10.2016 по 01.04.2021 становить 952 960,92 грн.

В судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позовні вимоги та врахувати коефіцієнт підвищення посадового окладу при обрахуванні суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Представник ТУ ДСА в м. Києві в судовому засідання вказав, що вважає обґрунтованою суму середнього заробітку позивача за період з 04.10.2016 по 01.04.2021 у розмірі 952 960,92 грн, відтак в іншій частині вимог до ТУ ДСА в м. Києві просив відмовити.

Головою Дніпровського районного суду міста Києва на адресу суду направлено листа від 12.04.2021 вих№5/7036, в якому голова суду зазначає, що Дніпровський районний суд м. Києва визнає позов ОСОБА_1 до голови Дніпровського районного суду м. Києва в частині скасування наказу голови суду № 30 від 03.10.2016 та поновлення його на посаді на підставі рішення Верховного Суду від 20.02.2020. Окрім того, наказом Голови Дніпровського районного суду міста Києва скасовано наказ голови суду № 30 від 03.10.2016 та поновлення позивача на посаді.

Враховуючи, що спірний наказ скасовано відповідачем та поновлено позивача на посаді судді Дніпровського районного суду міста Києва, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.04.2021 позов в частині залишено без розгляду. Відтак, з урахуванням уточненої позовної заяви, судом у даній справі розглядаються виключно вимоги щодо нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Указом Президента України від 13.05.2008 №432/2008 «Про призначення суддів» (т. 1 а.с. 5-6) позивач призначений на посаду судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у межах п`ятирічного строку.

Указом Президента України від 06.06.2011 №644/2011 «Про переведення суддів» (т. 1 а.с.7-8) у межах п`ятирічного строку позивача переведено на роботу по посаді судді Дніпровського районного суду міста Києва.

Постановою Верховної Ради України від 18.04.2013 №207-VІI «Про обрання суддів» позивача обрано на посаду судді Дніпровського районного суду міста Києва безстроково.

26.11.2015 Вища рада юстиції прийняла рішення №898/0/15-15 «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Дніпровського районного суду міста Києва у зв`язку з порушенням присяги» (т. 1 а.с. 18-40).

29.09.2016 Верховна Рада України прийняла постанову №1612-VIII «Про звільнення судді» (т. 1 а.с. 42), згідно з якою позивача звільнено з посади судді Дніпровського районного суду міста Києва відповідно до пункту 5 частини 5 статті 126 Конституції України, у зв`язку з порушенням присяги судді.

03.10.2016 Головою Дніпровського районного суду міста Києва прийнято наказ №30 (т. 1 а.с. 43), яким відповідно до пункту 5 частини 5 статті 126 Конституції України, частини 1 статті 83 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), статті 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», постанови Верховної Ради України від 29.09.2016 №1612-VIII «Про звільнення судді», позивача з 03.10.2016 відраховано зі штату суддів Дніпровського районного суду міста Києва у зв`язку з порушенням присяги суддів відповідно до вказаної постанови.

Рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 18.06.2018 у справі №800/445/16 (800/500/15) (http://reyestr.court.gov.ua/Review/74785245) позов ОСОБА_1 задоволено: визнано протиправним та скасовано рішення Вищої ради юстиції від 26.11.2015 №898/0/15-15.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 18.10.2018 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/77611558) скасовано рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 18.06.2018 у справі 800/445/16 (800/500/15) та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.02.2020 у справі №800/524/16 (адміністративне провадження №П/9901/2318) (т. 1 а.с. 83-88), яке згідно з даними ЄДРСР (http://reyestr.court.gov.ua/Review/87869001) набрало законної сили 21.03.2020, позов ОСОБА_1 задоволено: визнано протиправною та скасовано постанову Верховної Ради України від 29.09.2016 №1612-VIII «Про звільнення судді».

Вважаючи протиправним оскаржуваний наказ про звільнення з посади судді, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Статтею 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів.

Правовий статус судді та гарантії здійснення професійної діяльності регулюється винятково Конституцією України та Законом України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VII (далі - Закон №1402-VIІІ).

Частиною шостою статті 19 Закону №1402-VIІІ встановлено, що кількість суддів у суді визначає Державна судова адміністрація України за погодженням з Вищою радою правосуддя з урахуванням судового навантаження та в межах видатків, визначених у Державному бюджеті України на утримання судів та оплату праці суддів.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 24 Закону №1402-VIІІ голова місцевого суду видає на підставі акта про призначення (обрання) суддею чи звільнення судді з посади відповідний наказ.

Згідно із частинами першою, другою статті 48 Закону №1402-VIІІ суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Частиною першою статті 52 Закону №1402-VIІІ встановлено, що суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений чи обраний суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі.

Обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.

Фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно із частиною другою статті 148 Закону № 1402-VIІІ видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України.

Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють:

Пунктом 2 частини третьої статті 148 Закону № 1402-VIІІ встановлено, що Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України;

Статтею 149 Закону № 1402-VIІІ визначено, що суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Відповідно до частини першої статті 151 Закону України "Про судоустрій і статус судді" Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом.

Згідно з частинами першою, сьомою статті 154 Закону України "Про судоустрій і статус судді" територіальними органами Державної судової адміністрації України є територіальні управління Державної судової адміністрації України. Територіальні управління Державної судової адміністрації України здійснюють свою діяльність відповідно до положення про них, що затверджується Головою Державної судової адміністрації України на підставі типового положення про територіальне управління Державної судової адміністрації України.

Відповідно до пункту 3 Положення про територіальне управління Державної судової адміністрації України в місті Києві, затвердженого головою Державної судової адміністрації України 25.09.2015, основним завданням ТУ ДСА України в м. Києві є організаційне та фінансове забезпечення діяльності місцевих загальних судів міста Києва, з метою створення належних умов для діяльності судів, суддів цих судів та забезпечення роботи органів суддівського самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.02.2020 у справі №800/524/16 позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Верховної Ради України від 29.09.2016 №1612-VIII «Про звільнення судді».

При цьому, наказом Голови Дніпровського районного суду міста Києва скасовано наказ голови суду № 30 від 03.10.2016 «Про відрахування зі штату суддів суддю ОСОБА_1 ». Визнано, що ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків судді з 02.04.2021. Продовжено судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 02.04.2021 щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 30% посадового окладу, як такому, стаж роботи якого становить більше 10 років.

Надалі позивач приступив до виконання обов`язків судді Дніпровського районного суду м. Києва та отримує заробітну плату згідно штатного розкладу, проте заробітну плату за час вимушеного прогулу, а саме з 04.10.2016 по 01.04.2021 (оскільки позивача звільнено 03.10.2016, а приступив останній до виконання обов`язків 02.04.2021) позивачу не нарахували та не виплатили.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про те, що позивач має право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 04.10.2016 по 01.04.2021.

Розрахунок розміру середнього заробітку здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок №100).

Відповідно до змісту пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з пунктом 5 Порядку №100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З наявної в матеріалах справи довідки Територіального управління Державної судової адміністрації в місті Києві (а.с. 162) слідує, що загальна сума заробітної плати позивача за останні два місяці (серпень та вересень 2016 року) перед звільненням становить 18652,26 грн, у тому числі за 6 днів серпня 2016 року - 4943,19 грн, за 16 днів вересня 2016 року - 13709,10 грн.

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача становить 847,83 грн (18 652,26 грн /22 робочих дні).

Отже, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 04.10.2016 по 01.04.2021, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 952 960,92 грн (1124 робочих днів * 847,83 грн), що не заперечується Територіальним управлінням Державної судової адміністрації в місті Києві.

Разом з тим, представник позивача в уточненій позовній заяві та в судовому засіданні наголосив на необхідності застосування коефіцієнту підвищення заробітної плати, стосовно чого суд зазначає наступне.

Дійсно, пунктом 10 Порядку №100, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації в місті Києві від 26.05.2021 №290 (а.с. 258) відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» посадовий оклад судді місцевого суду становив з 01.05.2016 - 14500,00 грн, з 01.12.2016 - 16000,00 грн, з 01.01.2018 - 17620,00 грн, з 04.12.2018 - 26430,00 грн, з 01.01.2019 - 28815,00 грн, з 01.01.2020 - 78825,00 грн.

Позивач звільнений з посади 03.10.2016, отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача у період з 04.10.2016 по 30.11.2016 становить 34 761,03 грн (847,83 грн * 41 робочий день).

Разом з тим, передбачений пунктом 10 Порядку №100 коефіцієнт підвищення:

з 01.12.2016 по 31.12.2017 становить 1,1 (16 000,00 грн / 14 500,00 грн), відтак середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу, з урахуванням коефіцієнту підвищення, за період з 01.12.2016 по 31.12.2017 складає 251 804,70 грн (932,61 грн (847,83 грн * 1,1) * 270 робочих днів).

З 01.01.2018 по 03.12.2018 коефіцієнт становить 1,22 (17 620,00 грн / 14 500,00 грн), середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу, з урахуванням коефіцієнту підвищення, за період з 01.01.2018 по 03.12.2018 складає 238 934,85 грн та розраховується наступним чином: 1034,35 грн (847,83 грн * 1,22) * 231 робочий день.

З 04.12.2018 по 31.12.2018 коефіцієнт становить 1,82 (26 430,00 грн / 14 500,00 грн), середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу, з урахуванням коефіцієнту підвищення, за період з 04.12.2018 по 31.12.2018 складає 29 317,95 грн (1543,05 грн (847,83 грн * 1,82) * 19 робочих днів).

З 01.01.2019 по 31.12.2019 коефіцієнт підвищення посадових окладів становить 1,99 (28 815,00 грн / 14 500,00 грн), середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу, з урахуванням коефіцієнту підвищення, за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 складає 421 795,00 грн (1687, 18 грн (847,83 грн * 1,99) * 250 робочих днів).

В свою чергу, з 01.01.2020 коефіцієнт підвищення посадових окладів становить 5,44 (78 825,00 грн / 14 500,00 грн), а середньоденний розмір заробітної плати позивача, з урахуванням коефіцієнту підвищення, складає 4612,20 грн (847,83 грн * 5,44).

При цьому, згідно з підпунктом 6 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1213 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100" пункт 10 Порядку №100 виключено, з огляду на що, з 12.12.2020 коефіцієнт коригування передбачений цим пунктом не застосовується.

Однак, враховуючи те, що на момент виникнення спірних правовідносин пункт 10 Порядку №100 при розрахунку середньоденного заробітку підлягав застосуванню та, відповідно, був застосований, в той час як Порядок №100 не містить норм, які передбачають зменшення вже застосованого коефіцієнту, суд вважає, що застосований коефіцієнт підвищення посадового окладу у розмірі 4,04 має бути застосовано і у період вимушеного прогулу з 09.12.2020 (пункт 10 Порядку №100 виключено) по 01.04.2021.

У період з 01.01.2020 по 01.04.2021 кількість робочих днів становить 313, а тому сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача у цей період складає 1 443 618,60 грн (4612,20 грн * 313).

Таким чином, загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача становить 2 420 232,13 грн (34 761,03 + 251 804,70 грн + 238 934,85 грн + 29 317,95 грн + 421 795,00 грн + 1 443 618,60 грн).

Щодо доводів представника позивача, що середній заробіток за час вимушеного прогулу має обраховуватися, виходячи з 10 мінімальних заробітних плат з урахуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу, суд зазначає, що пунктом 3 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 1774-VIII) установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Тобто, з прийняттям Закону № 1774-VIII в Україні було змінено підхід щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини не лише при визначенні посадових окладів, а й щодо розрахунку всіх виплат, де раніше застосовувалася як розрахункова величина мінімальна заробітна плата.

Аналіз такого правового регулювання дає підстави зробити висновок про те, що законодавець, по-перше, заборонив застосовувати для визначення розмірів посадових окладів розмір мінімальної заробітної плати; по-друге, чітко передбачив, що для визначення посадових окладів усіх суддів застосовується розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установлений на 01 січня відповідного календарного року.

Щодо тверджень представника позивача, що при визначенні суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу додатково має враховуватися надбавка позивача за вислугу років у розмірі 30%, суд зазначає, згідно з довідкою ТУ ДСА в м. Києві (а.с. 162) при обчисленні середньомісячної заробітної плати ОСОБА_1 за серпень-вересень 2016 року відповідно до Порядку №100 суддівська винагорода судді складалася з посадового окладу та доплати за вислугу років в розмірі 30%.

Таким чином, доплата за вислугу років в розмірі 30% вже врахована в середньоденній заробітній платі позивача, повторно застосовувати дану надбавку підстави відсутні.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтується його відзив та заперечення.

Водночас, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про зобов`язання Голову Дніпровського районного суду міста Києва видати наказ про виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки розпорядником бюджетних коштів є ТУ ДСА в м. Києві, відтак належним способом захисту прав позивача є саме стягнення з ТУ ДСА в м. Києві середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу позивача.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно з пунктам 2 частини 1 статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Відтак, рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

З приводу стягнення судових витрат, суд зважає, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI "Про судовий збір", а тому за відсутності витрат на залучення свідків та проведення експертизи, підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 77, 139, 242-246, 255, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Голови Дніпровського районного суду міста Києва, Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві про зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - задовольнити частково.

Стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві на користь ОСОБА_1 2 420 232,13 (два мільйона чотириста двадцять тисяч двісті тридцять дві гривні 13 копійок) середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04.10.2016 по 01.04.2021.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення виготовлено й проголошено в судовому засіданні 02.06.2021.

Суддя О.М. Чудак