Справа № 380/6424/21
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2021-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/6424/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючий-суддя Кедик М.В.,

секретар судового засідання Липитчук Я.І.,

а участю:

представник позивача не прибув,

представник відповідача не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Бродівського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною та скасування постанови,-

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_2 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Бродівського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), у якому згідно із заявою про уточнення предмету позову від 01.06.2021 (вх. № 6696ел.) просить визнати протиправною та скасувати постанову Бродівського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 16.03.2021 у виконавчому провадженні № 64849478 про примусове виконання постанови державного виконавця від 06.08.2020 ВП № 60497123 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 50771,88 грн.

Ухвалою судді від 26.04.2021 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 11.05.2021 суддя прийняла позовну заяву та відкрила спрощене провадження в адміністративній справі.

Ухвалою від 24.05.2021 суд ухвалив перейти із спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін до розгляду справи № 380/6424/21 за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на виконанні у Бродівському районному відділу Державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебувало виконавче провадження № 60497123 про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості по кредитному договору від 22.11.2007 № 0147/0642/82/53885 в розмірі 65728,36 доларів США, що еквівалентно до національної валюти згідно з офіційним курсом НБУ станом на 15.08.2012 та становить 525366,75 грн. 06.08.2020 у ВП № 60497123 винесено постанову про стягнення виконавчого збору, яким стягнуто з ОСОБА_2 52 536,67 грн виконавчого збору. Дане виконавче провадження завершене, та як постановою держаного виконавця виконавчий документ було повернуто стягувачеві на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII. 16.03.2021 відкрито виконавче провадження № 648449478 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 06.08.2020 ВП № 60497123. 18.03.2021 у ВП № 648449478 видано постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Станом на 18.03.2021 (станом на момент винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника) у ВП №64846478 державним виконавцем з боржника не було стягнуто в примусовому порядку сум згідно з постановою про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 6497123 від 06.08.2020.

Звертає увагу, що у постанові Верховного Суду від 15.02.2018 по справі № 910/1587/13 суд наголосив наступне: «Відповідно до частини 1, 2 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII. При стягненні виконавчого збору відповідно до частини 3 статті 40 Закону № 1404-VIII, без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Аналогічний правовий висновок висловлений у постановах Верховного Суду від 28.02.2019 у справі № 819/1116/17. Вважає, що станом на березень 2021 у державного виконавця були відсутні правові підстави для відкриття виконавчого провадження № 64849478 та винесення постанови про стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 06.02.2020 у виконавчому провадженні № 58534541.

Позивач вважає постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору у сумі 50771,88 грн у виконавчому провадженні № 64849478 протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Позивач у судове засідання не прибув, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі від 02.06.2021 (вх. № 39263). Зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити.

Представник відповідача подав відзив від 24.05.2021 (вх. № 36569), в якому зазначає, що відповідно ч. 3 статті 40 Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. При направленні заяви про повернення виконавчого документа стягував АТ"Райффайзен Банк Аваль" не зазначив причини повернення документа, а тому не було підстав не стягувати виконавчий збір з боржника ОСОБА_1 . Частиною 5 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено вичерпний перелік випадків коли виконавчий збір не стягується, що означає, що в усіх інших випадках (в тому числі і у справі, що розглядається) виконавчий збір підлягає стягненню. Таким чином вважає, що державним виконавцем виконавчі дії проведені відповідно до вимог закону. Просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 3 ст. 205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Представник позивача подав відповідь на відзиві від 01.06.202 (вх. № 6695ел.), у якому звертає увагу на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 по справі № 2540/3203/18.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та пояснення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

На виконанні в Бродівському районному відділі Державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебувало виконавче провадження № 604971234 з примусового виконання виконавчого листа № 29889/12, виданого 07.12.2012 Бродівським районним судом Львівської області, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість по кредитному договору від 22.11.2007 № 0147/0642/82/53885 в розмірі 65728,36 доларів США, що еквівалентно до національної валюти згідно офіційного курсу НБУ станом на 15.08.2012 та становить 525366,75 грн.

05.11.2019 державним виконавцем відділу винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Державним виконавцем 06.08.2019 ВП № 60497123 винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 52536,67 грн.

Державним виконавцем 16.03.2021 ВП № 64849478 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови державного виконавця від 06.08.2019 № 60497123.

Державним виконавцем 18.03.2021 ВП № 64849478 винесено постанову про звернення стягнення на заробітку плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника 12.03.2021 стягувач АТ "Райффайзен Банк Аваль" звернувся до відділу державної виконавчої служби із заявою за вихідним номером № 114-43/3-143422 від 25.02.2021 в якій просить повернути виконавчий документ без виконання з примусового виконання виконавчого листа по справі № 2-889/12 виданий 26.02.2013 Бродівським районним судом Львівської області.

Позивач вважає постанову відповідача про відкриття виконавчого провадження від 16.03.2021 у виконавчому провадженні № 64849478 протиправною, тому звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Тобто примусове виконання судового рішення розпочинається з моменту прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частинами першою та другою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відповідності до абзацу 1 частини четвертої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Як встановлено судом, постанова про відкриття виконавчого провадження від 16.03.2021 № 664849478 прийнята відповідачем на підставі постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 06.08.2020, яка була прийнята раніше виконавцем в межах виконавчого провадження ВП № 60497123.

Вказана постанова від 06.08.2020 у даній справі позивачем не оскаржується.

Таким чином, враховуючи, що постанова про стягнення виконавчого збору від 06.08.2020 ВП № 60497123 є чинною та не оскаржувалась позивачем, суд дійшов висновку, що постанову про відкриття виконавчого провадження від 16.03.2021 № 664849478 відповідачем винесено правомірно, за наявності підстав, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Щодо посилання позивача на висновки Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 по справі № 2540/3203/18 суд зазначає таке.

Спірні правовідносини у цій справі регулюються частиною другою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 № 2475-VIII, який набрав чинності через місяць з дня його опублікування (Відомості Верховної Ради (ВВР), 2018, № 36, ст.272), тобто з 28.08.2018.

У справі № 2540/3203/18 спірні правовідносини виникли 03.08.2018 у зв`язку із винесення органом державної виконавчої служби постанови про стягнення виконавчого збору та були врегульовані частиною другою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» у попередній редакції, яка передбачала, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Також у вказаній справі суд розглядав питання законності постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, а не відкриття виконавчого провадження на її підставі, що є предметом цього спору.

Таким чином, судом не враховується висновок Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 по справі № 2540/3203/18, оскільки правовідносини, які виникли у цій справі не є подібними.

З огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що державний виконавець, наклавши на відповідача, як боржника у виконавчому провадженні, штраф за невиконання вимоги державного виконавця, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавства.

Щодо строку звернення до суду суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що у матеріалах справи, окрім заяви про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження на підставі відповідного клопотання позивача від 30.03.2021, відсутні будь-які інші належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що позивач мав змогу і повинен був дізнатися до про існування оскарженої постанови державного виконавця від 16.03.2021.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно витребуваних у відповідача копій матеріалів виконавчого провадження № 60497123, у них не міститься доказів вручення оскарженої постанови чи повернення рекомендованого листа відправнику із зазначенням причин невручення адресату.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем не пропущено встановлений процесуальним законом строк звернення до суду.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 9 КАС України).

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що позивач не довів допустимими засобами доказування підставності заявленого позову, натомість відповідачем спростовано викладені у позові вимоги та доведено, що оскаржена постанова винесена в межах Закону та на виконання передбачених повноважень, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог, а тому відмовляє у їх задоволенні повністю.

Щодо судового збору, то такий на підставі статті 139 КАС України покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 6-10, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Бродівського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 02.06.2021.

Суддя Кедик М.В.