Справа № 260/993/21
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2021-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

28 травня 2021 рокум. Ужгород№ 260/993/21

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Луцович М.М.

при секретарі судових засідань - Полянич В.І.

та осіб, що беруть участь у справі:

представник позивача - Митровка Я.В.;

представник відповідача - не з`явився;

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області (вул. Волошина, буд. 52,м. Ужгород,Закарпатська область,88000) про виплату одноразової грошової допомоги, -

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області про визнання протиправними дій щодо виплати одноразової грошової допомоги не у повному розмірі та стягнення заборгованості із виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 113 278,00 грн.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звільнився зі служби у податковій міліції у зв`язку з виходом на пенсію за віком та набув право на одноразову грошову допомогу на підставі ч. 1 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яку відповідач йому виплатив не у повному обсязі. Зазначає, що відповідачем незаконно взято для обрахунку розміру одноразової грошової допомоги вислугу у 4 роки через повторність звільнення. Позивач вважає, що так як його було поновлено на посаді у зв`язку із незаконним попереднім звільненням, то факт незаконного звільнення не може братись до уваги при встановленні повторності звільнення. Тому правильною мала б бути вислуга 20 років 9 місяців 8 днів. Вказані дії відповідача вважає протиправними та такими, що суперечать законодавству.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду.

Відповідач, у строки визначені судом, відзив до суду не надав. Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач проходив службу в органах податкової міліції. Прийнятий на службу наказом ДПА у Закарпатській області № 1-о від 04.01.2000 р., що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 8-15).

09 вересня 2016 р. позивача було звільнено з посади старшого уповноваженого з особливо важливих справ відділу зонального контролю управління власної безпеки Головного управління ДФС у Закарпатській області та податкової міліції Державної фіскальної служби України в запас.

У зв`язку із вказаним звільненням позивачеві було виплачено одноразову грошову допомогу на підставі ч. 1 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 20 358,00 грн. Вказана обставина відповідачем не заперечена.

В подальшому, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року по справі № 807/1396/16 (провадження № 857/11947/19) ОСОБА_1 було поновлено на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу зонального контролю управління власної безпеки ГУ ДФС у Закарпатській області (а.с. 17-25).

На виконання вищевказаного рішення суду, наказом ДФС України № 557-о від 28.05.2020 р. та наказом ГУ ДФС України у Закарпатській області № 31-о від 03.06.2020 р. позивача було поновлено на раніше займаній посаді (а.с. 26-27).

12.10.2020 р. позивач був звільнений зі служби у податковій міліції у зв`язку з виходом на пенсію за віком згідно наказу ГУ ДФС у Закарпатській області № 90-о від 09.10.2020 р. (а.с. 16).

У зв`язку із вказаним звільненням позивачу було виплачено одноразову грошову допомогу на підставі ч. 1 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 33 409,00 грн. (а.с. 28). Вказана обставина відповідачем не заперечена, відзив на позов відповідач до суду не надав, у зв`язку з чим, суд приймає вказану обставину як таку, що визнана відповідачем.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, для розрахунку розміру одноразової грошової допомоги відповідачем взято вислугу, яка складає 4 роки. Вказані обставини встановлені на підставі наказу відповідача № 90-о від 09.10.2020 р. (а.с. 16).

Загальна вислуга позивача у податковій міліції у календарному обчисленні складає 20 років 9 місяців 8 днів, що випливає із записів у трудовій книжці позивача (а.с.8-15).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 1-2 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького складу податкової міліції.

За змістом ч. 1 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Позивач був звільнений на підставі пп. «а» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (за віком), а тому набув право на вищезазначену одноразову грошову допомогу.

З аналізу вищевказаної норми вбачається, що розмір одноразової грошової допомоги залежить як від кількості років вислуги, так й від розміру місячного грошового забезпечення, яке має місце на день звільнення.

Згідно абзацу 7 п. 10 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 (далі Порядок) визначено, що зазначеним в абзаці першому цього пункту військовослужбовцям, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони і особам рядового і начальницького складу, які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги.

Суд погоджується із твердженням позивача про те, що так як його було поновлено на посаді у зв`язку із незаконним звільненням, то факт незаконного звільнення не може братись до уваги при встановленні повторності звільнення згідно положень абзацу 7 п. 10 вищезазначеного Порядку.

Суд також зауважує, що через визнання Восьмим апеляційним адміністративним судом від 17 грудня 2019 року по справі № 807/1396/16 (провадження № 857/11947/19) протиправним та скасування наказу ДФС України від 30.08.2016 р. № 3048-о «Про звільнення працівників» в частині звільнення позивача з посади старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу зонального контролю управління власної безпеки ГУ ДФС у Закарпатській області та податкової міліції в запас та наказу ДФС України від 19.09.2016 р. № 3195-о «По особовому складу» в частині внесення змін до п. 1 абз. 1 наказу ДФС України від 30.08.2016 р. № 3048-о «Про звільнення працівників» позивач не набув право на отримання одноразової грошової допомоги при попередньому звільненні.

Таким чином, ГУ ДФС у Закарпатській області протиправно визначило розмір одноразової грошової допомоги позивача, виходячи не з повних 20 років, а з 4 років.

З огляду на вищенаведене, суд приходить висновку, що позивач набув право на одноразову грошову допомогу на підставі ч. 1 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з розрахунку календарної вислуги років 20 років з розміру місячного грошового забезпечення позивача станом на момент звільнення згідно наказу № 90-о від 09.10.2020 р., а відповідач повинен був виплатити позивачеві одноразову грошову допомогу, виходячи з вказаних обставин.

Натомість відповідач, проводячи виплату позивачеві одноразової грошової допомоги діяв всупереч норм ч. 1 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та п. 10 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393, оскільки протиправно виплатив таку, виходячи з вислуги 4 роки, чим порушив право позивача на належне пенсійне забезпечення.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості із виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 113 278,00 грн., то суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру. Таке втручання може мати місце лише у випадку, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи закону, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.

Згідно п. 4ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

З огляду на зазначене, суд приходить висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача буде саме зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, з урахуванням виявлених порушень у діях відповідача.

Нормами частини 2 статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Нормами статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

У відповідності до ст.77 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, з огляду на встановлені протиправні дії відповідача, що проявилися у виплаті зазначеної допомоги у меншому, ніж передбачено законодавством розмірі, суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позову у вказаний судом вище спосіб, а саме визнання протиправними дії відповідача щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги не у повному розмірі та зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплатити позивачу заборгованість зі сплати одноразової грошової допомоги з розрахунку календарної вислуги років 20 років та розміру місячного грошового забезпечення станом на момент звільнення згідно наказу № 90-о від 09.10.2020 р., яка на підставі дослідженого в судовому засіданні розрахункового листа за 2020 рік (а.с. 28) та грошового атестату №8 (а.с. 29), з урахуванням раніше виплачених сум становить 113278,00 грн.

При цьому, в сукупності з встановленими судом в ході розгляду справи обставинами, які підтверджені письмовими доказами, що містяться у справі, суд на підставі ч. 4 ст. 159 КАС України кваліфікує неподання відповідачем без поважних причин відзиву на позов, як визнання останнім позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст. 241, ч. 3 ст. 243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області (вул. Волошина, буд. 52,м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) про виплату одноразової грошової допомоги - задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області щодо виплати одноразової грошової допомоги не у повному обсязі.

3. Зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 заборгованість із сплати одноразової грошової допомоги у розмірі 113 278,00 грн.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908,00 (дев`ятсот вісім гривень) грн.

5. Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду в строки визначені ст. 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяМ.М. Луцович

Відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України рішення суду у повному обсязі складено 02.05.2021 року.