Справа № 640/7596/19
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2021-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/7596/19 Суддя (судді) першої інстанції: Чудак О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,

секретаря Строяновської О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рехау» до Офіса великих платників податків Державної податкової служби про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою Офіса великих платників податків Державної податкової служби на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 вересня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Рехау» (далі - позивач, ТОВ «Рехау») звернулось у суд з позовом до Офіса великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - Офіс ВПП ДФС) про визнання протиправними дій щодо нарахування та погашення пені у зв`язку з коригуванням позивачем податка на додану вартість за уточнюючими розрахунками за квітень, травень, червень 2016 року на суму 65655,79 грн. та зобов`язання внести зміни до інтегрованої картки платника з податка на додатку вартість шляхом виключення з неї відомостей про нараховану пеню та відновлення на особовому рахунку списані грошові кошти у сумі 65655,79 грн.

Ухвалою місцевого суду від 04 вересня 2020 року замінено відповідача Офіс ВПП ДФС на його правонаступника - Офіс великих платників податків Державної податкової служби (далі - відповідач, Офіс ВПП ДПС).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 вересня 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що у випадку подання платником податка уточнюючої декларації з податка на додану вартість після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання за звітний період, у якому виправляється помилка, нарахування пені здійснюється за весь період заниження, починаючи з наступного дня за граничним терміном сплати.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач наголошує, що уточнюючі розрахунки про збільшення та зменшення грошових зобов`язань подані одночасно, отже за наслідками такого подання у платника не виникло податкового боргу.

У доповненні до відзиву позивач акцентує увагу, що позов подано із дотриманням строку звернення до суду. На обґрунтування такого твердження посилається на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 14 березня 2018 року у справі №822/553/17.

Апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі пункта 2 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав.

Судом установлено, що у квітні та травні 2016 року TOB «Рехау» віднесено до складу податкового кредита суми ПДВ за тимчасовими митними деклараціями від 26 квітня 2016 ркоу у сумі 352438,37 грн. та від 05 травня 2016 року у сумі 358843,53 грн.

Постійні митні декларації оформлені позивачем 17 травня та 02 червня 2016 року.

14 вересня 2017 року з метою виправлення помилок TOB «Рехау» подано уточнюючі розрахунки податкових зобов`язань з ПДВ :

- за квітень 2016 року №, яким збільшено суму податкового зобов`язання на 352438 грн. та самостійно нараховано штраф (3%) у сумі 10573 грн.;

- за травень 2016 року №, яким збільшено суму податкового зобов`язання на 6406 грн та самостійно нараховано штраф (3%) у сумі 192 грн.;

- за червень 2016 року №, яким зменшено суму податкового зобов`язання на 358844 грн.

Того ж дня у результаті подання уточнюючих розрахунків у інтегрованій картці платника податків з ПДВ відображено нарахування пені у загальному розмірі 65655,79 грн., у тому числі:

- у сумі 64577,83 грн. у зв`язку із порушенням строку сплати грошового зобов`язання за квітень 2016 року у сумі 352438 грн. за весь період прострочення;

- у сумі 1077,96 грн. у зв`язку із порушенням строку сплати грошового зобов`язання за травень 2016 року у сумі 6406 грн. за весь період прострочення.

Згідно відомостей з ІКП TOB «Рехау» у зв`язку із нарахуванням пені, кошти, які сплачені позивачем в рахунок погашення основного платежу у вересні 2017 року, спрямовані на її погашення.

У квітні 2018 року TOB «Рехау» зверталося до Міністерства фінансів України та Державної фіскальної служби України щодо усунення зазначеного порушення.

Листом ДФС України від 02 травня 2018 повідомила позивача, що зміни до податкової звітності внесені платником податків після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання за звітний період, у якому виправляється помилка, та відповідно до пункта 129.9 статті 129 Податкового кодексу України нарахування пені здійснюється за весь період заниження, починаючи з наступного дня за граничним терміном сплати грошового зобов`язання за звітний період, за який виправляється помилка, включаючи день погашення такого податкового зобов`язання.

Уважаючи такі дії контролюючого органа протиправними, ТОВ «Рехау» звернулось з даним позовом до суду.

Постановляючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що на момент нарахування пені положення статті 129 Податкового кодексу України визначають об`єктом нарахування пені податковий борг, який за результатами подання позивачем уточнюючих розрахунків у нього не виник.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів перш за все вважає за необхідне надати оцінку питанню щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з відповідним позовом.

Як зазначає Верховний Суду у постановах від 11 жовтня 2019 року у справі №640/20468/18 та від 26 листопада 2020 року у справі №500/2486/19, процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.

Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Як убачається зі зміста позовної заяви, метою звернення до суду виступає відновлення права власності на грошові кошти в сумі 65655,79 грн., списаних, на переконання позивача, безпідставно контролюючим органом як пеня.

Загальні норми процедури судового оскарження в рамках розгляду публічно-правових спорів регулюються КАС України.

Згідно із частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до абзаца 1 частини 2 цієї правової норми для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частин 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість установлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків. Такі спеціальні строки мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним строком звернення до адміністративного суду, визначеним частиною 2 статті 122 цього Кодексу.

Відносини у сфері оподаткування, права та обов`язки платників податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Підпунктом 17.1.7 пункта 17.1 статті 17 ПК України передбачено право платника податків оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб).

Таким чином, законодавцем надано платнику податків можливість захистити своє право шляхом оскарження не тільки рішення контролюючого органу, а й шляхом оскарження дії чи бездіяльності контролюючого органу.

Аналогічне право закріплено Кодексом адміністративного судочинства України, згідно з яким до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень.

Статтею 102 ПК України передбачено строк давності у 1095 днів, зокрема на право контролюючого органу щодо проведення перевірки та самостійного визначення суми грошових зобов`язань (пункт 102.1); стягнення податкового боргу (пункт 102.4); право платника податків на подання заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування (пункт 102.5).

Крім того, положеннями пункта 43.3 статті 43 ПК України встановлено, що обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Системний аналіз наведених положень, з урахуванням природи спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких ТОВ «Рехау» звернулось до суду, дає підстави для висновку, що відповідний позов може бути поданий у межах 1095 днів.

Посилання позивача на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 14 березня 2018 року у справі №822/553/17 колегія суддів до уваги не приймає, оскільки така не є релевантною до спірних правовідносин.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів уважає за необхідне зазначити наступне.

Питання нарахування пені врегульовано положеннями статті 129 ПК України.

Відповідно до підпункта 129.1.2 пункта 129.1 статті 129 ПК України у редакції, яка діяла на момент подання позивачем тимчасових та постійних митних декларацій, у день настання строку погашення податкового зобов`язання, нарахованого контролюючим органом або платником податків у разі виявлення його заниження на суму такого заниження та за весь період заниження (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо зменшення податкового тиску на платників податків» від 17 липня 2015 року №655-VІІІ внесено зміни до статті 129 ПК України та доповнено її пунктом 129.9 такого змісту: «у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податку помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу пеня, передбачена цією статтею, не нараховується, якщо зміни до податкової звітності внесені протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного цим Кодексом.»

Наведена норма набрала чинності з 01 вересня 2015 року.

Отже, починаючи з вказаної дати, нарахування пені, передбаченої за наслідками виявлення заниження податкового зобов`язання, на суму такого заниження, за весь період такого заниження, є правомірним за умови подання уточнюючих розрахунків податкових зобов`язань після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання.

У подальшому Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21 грудня 2016 року №1797-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2017 року, пункт 129.1 статті 129 викладено у новій редакції, згідно якої Нарахування пені розпочинається:

129.1.1 при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження);

129.1.2 при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом у випадках, не пов`язаних з проведенням податкових перевірок, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження);

129.1.3 при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.»

Таким чином, на момент подання позивачем уточнюючих розрахунків положення статті 129 ПК України передбачали нарахування пені у разі порушення граничного строку сплати податкового зобов`язання.

Відповідно до положень статті 50 ПК України платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку;

б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.

Отже, граничний строк сплати грошового зобов`язання, визначеного за результатами подання уточнюючого розрахунку, є день подання такого розрахунку.

Як установлено судом та не заперечує відповідач, за результатами подання позивачем уточнюючих розрахунків розмір грошових зобов`язань не змінився, а змінився податковий період їх декларування.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність підстав для нарахування пені.

Наведені відповідачем посилання на положення статті 129 ПК України колегія суддів до уваги не приймає, оскільки такі використані у редакції до внесення змін зазначеними вище Законами, тобто неактуальній на момент нарахування пені.

Відповідно до пункта 2 розділа І Порядка ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07 квітня 2016 року №422 (далі - Порядок №422), інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами; інформаційна система органів ДФС - інтегрована структура, що складається з одного чи більшої кількості процесів, компонентів апаратного та програмного забезпечення, засобів та персоналу, що забезпечує можливість задоволення встановленої потреби або цільової функції.

Згідно пункта 1 розділа ІІ цього Порядка з метою забезпечення контролю за коректністю відображення інформації в інформаційній системі органів ДФС при відкритті/закритті ІКП підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень, проводиться щоденний контроль шляхом формування реєстрів перевірки записів за напрямами: відповідність форм відкритих ІКП затвердженому переліку форм ІКП; відповідність відкритої ІКП за видами бюджетів та платежів як для юридичних, так і для фізичних осіб відповідно до затвердженого переліку форм ІКП; наявність нарахованих сум, сум податкового боргу, заборгованості з єдиного внеску та переплати за платежами, за якими не передбачено подання платником податкової звітності до органу ДФС (крім платежів, які контролюються органами ДФС в частині актів перевірок); наявність відкритої ІКП за платником, який знятий з обліку в органі ДФС; наявність у платника, якого виключено з реєстру платників певного податку, відкритої ІКП без ознаки платник відсутній в реєстрі ; наявність нарахованих сум, сум податкового боргу, заборгованості з єдиного внеску в ІКП зі спеціальним кодом Платежі до з`ясування ; одночасна наявність показника переплати та невиділеного (незафіксованого) податкового боргу з грошового зобов`язання (заборгованості (без пені)) в ІКП; від`ємне значення переплати та/або боргу (заборгованості) в ІКП.

Пунктом 2 цього розділа встановлено, що розбіжності не пізніше наступного робочого дня з дня їх виявлення відпрацьовуються підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень, шляхом усунення помилок: у разі виявлення невідповідностей між відкритими в інформаційній системі органів ДФС ІКП та затвердженим Переліком форм ІКП здійснюється перекодування ІКП на відповідну форму обліку ІКП; у разі сплати новоствореним платником, який не включений до реєстру платників певного податку, кошти розносяться до ІКП зі спеціальним кодом «Платежі до з`ясування». Відпрацювання ІКП зі спеціальним кодом Платежі до з`ясування здійснюється згідно з пунктом 3 глави 2 розділу ІІІ цього Порядку.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом.

Відповідно, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суд, що у разі визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування пені, контролюючий орган повинен вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.

Підсумовуючи наведене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 33, 34, 242-244, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Офіса великих платників податків Державної податкової служби залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді О.Є. Пилипенко

Л.Т. Черпіцька