Справа № 280/2528/19
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2021-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

02 червня 2021 року

м. Київ

справа № 280/2528/19

адміністративне провадження № К/9901/17484/21

Суддя Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В. Е.,

перевіривши касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року

та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2021 року

у справі №280/2528/19 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області, в якому просив:

- визнати протиправними дії та бездіяльність відповідача, що полягали у не проведенні нарахування та виплати надбавки за вислугу років до заробітної плати за період з 07 вересня 2004 року по 31 грудня 2005 року включно, за період з 01 січня 2007 року по 31 грудня 2007 року включно та за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2010 року включно, у відповідності до частини 4 статті 44 Закону України «Про статус суддів»;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити за період з 07 вересня 2004 року по 31 грудня 2005 року включно, за період з 01 січня 2007 року по 31 грудня 2007 року включно та за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2010 року включно надбавку за вислугу років в розмірі визначеному частиною 4 статті 44 Закону України «Про статус суддів» з урахуванням окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, індексації доходу, надбавок 25 та 30 відсотків суддям, різниці окладу, президентської надбавки, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, інших нарахувань;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити за період з 07 вересня 2004 року по 31 грудня 2005 року включно, за період з 01 січня 2007 року по 31 грудня 2007 року включно та за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2010 року включно заробітну плату за час відпустки, допомогу по тимчасовій непрацездатності та матеріальні допомоги на вирішення соціально-побутових питань з врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за вказані періоди;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на суму незаконно недоплаченої надбавки за вислугу років та незаконно недоплачених сум заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за період роботи з 07 вересня 2004 року по 31 грудня 2005 року включно, за період з 01 січня 2007 року по 31 грудня 2007 року включно та за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2010 року включно індексацію, відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення";

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на суму незаконно недоплаченої надбавки за вислугу років та незаконно недоплачених сум заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за період роботи з 07 вересня 2004 року по 31 грудня 2005 року включно, за період з 01 січня 2007 року по 31 грудня 2007 року включно та за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2010 року включно, компенсацію відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".

17 вересня 2019 року рішенням Запорізького окружного адміністративного суду, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2019 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.

Постановою Верховного Суду від 12 серпня 2020 року касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області задоволено частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2019 року, в справі № 280/2528/19 у частині зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 07 вересня 2004 року по 31 грудня 2005 року включно, за період з 01 січня 2007 року по 31 грудня 2007 року включно та за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2010 року включно, надбавку за вислугу років в розмірі визначеному частиною четвертою статті 44 Закону України «Про статус суддів» з урахуванням окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, індексації доходу, надбавок 25 та 30 відсотків суддям, різниці окладу, президентської надбавки, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, інших нарахувань скасовано та прийнято в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 07 вересня 2004 року по 31 грудня 2005 року включно, за період з 01 січня 2007 року по 31 грудня 2007 року включно та за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2010 року включно, надбавку за вислугу років в розмірі визначеному частиною четвертою статті 44 Закону України «Про статус суддів» з урахуванням окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, індексації доходу, надбавок 10 та 15 відсотків суддям, різниці окладу, президентської надбавки, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, інших нарахувань.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2019 року у частині зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 на суму недоплаченої надбавки за вислугу років та недоплачених сум заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за період роботи з 07 вересня 2004 року по 31 грудня 2005 року включно, за період з 01 січня 2007 року по 31 грудня 2007 року включно та за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2010 року включно індексацію, відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» скасовано та направлено в цій частині справу № 280/2528/19 на новий розгляд до Запорізького окружного адміністративного суду.

В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2019 року, в справі № 280/2528/19 залишено без змін.Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2021 року, позов задоволено частково.

Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області нарахувати на суму незаконно недоплаченої ОСОБА_1 за період 07.09.2004 року по 31.12.2005 року включно, за період з 01.01.2007 року по 31.12.2007 року включно та за період з 22.05.2008 року по 31.12.2010 року включно надбавки за вислугу років та незаконно недоплачених сум заробітної плати під час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань індексацію відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Стягнуто на користь ОСОБА_1 шляхом безспірного списання з бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів", розпорядником якої є ДСА України, в порядку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» і постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» нараховану Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Запорізькій області індексацію відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» на суму недоплаченої за період 07.09.2004 року по 31.12.2005 року включно, за період з 01.01.2007 року по 31.12.2007 року включно та за період з 22.05.2008 року по 31.12.2010 року включно суми надбавки за вислугу років та незаконно недоплачених сум заробітної плати під час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань.

Не погоджуючись із такими судовими рішеннями, Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Запорізькій області подано касаційну скаргу до Верховного Суду.

Проте, ухвалою Верховного Суду від 29 квітня 2021 року касаційну скаргу повернуто скаржнику у зв`язку із відсутністю підстав касаційного оскарження.

12 травня 2021 року відповідач повторно звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду.

За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається, в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

У касаційній скарзі як на підставу для відкриття касаційного провадження у цій справі скаржник наводить пункти 1, 2, 4 частини 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

В обґрунтування вказаних підстав, скаржник зазначає, що згідно пунктів 1, 4 частини 2 статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, та яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, З частини другої статті 328 цього Кодексу або встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Скаржником зазначено, що підставами для касаційного оскарження є не повне дослідження судами першої та апеляційної інстанцій доказів, які мають суттєве значення для розгляду справи (пункт 1 частини 2 статті 353 КАС України). В обґрунтування відповідач перелічує документи, які, на його думку, не були досліджені судами попередніх інстанцій.

Також, скаржник зазначає про невідповідність висновків судів першої та апеляційної інстанцій дійсним обставинам справи, а саме - в частині наявності підстав для нарахування та виплати позивачу індексації, у зв`язку із зміною складових суддівської винагороди, в той час як матеріали адміністративної справи № 280/2528/19 містять докази про проведення позивачу індексації заробітної плати у спірний період (пункт 4 частина 2 статті 353 КАС України).

Однак, скаржником у касаційній скарзі не доведено, що докази, на які посилалися суди при винесенні оскаржуваних рішень, є недопустимими.

Разом з тим, з огляду на те, що пункт 1 частини 2 статті 353 КАС України є відсильною нормою, то обґрунтування необхідності касаційного оскарження таким пунктом можливе лише за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу

Відповідач у касаційній скарзі посилається на пункт 1 частини статті 328 КАС України, відповідно до якої суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

На думку скаржника, застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права без врахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 12 серпня 2020 року по справі № 280/2528/19 (пункт 1 частини 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України). Слід зазначити, що скаржник посилається на неврахування висновків Верховного Суду у даній справі.

Також підставою касаційного оскарження є необхідність відступлення від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 11 липня 2017 року у справі №21-2003а16 та постанові від 29 жовтня 2020 року у справі № 0840/3175/18 (пункт 2 частини 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України), також є підставами для звернення територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області до Верховного Суду із вказаною касаційною скаргою.

Суд відхиляє посилання скаржника на пункт 1 та 2 частини 4 статті 328 КАС України, оскільки вірно пославшись на зазначені пункти, скаржник не зазначає яку саме норму права судом апеляційної інстанції застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та не указує щодо застосування якої саме норми права в ній викладено висновок.

У випадку зазначення скаржником пункту 1 та 2 частини четвертої статті 328 КАС України, як підстави касаційного оскарження, скаржнику необхідно зазначити конкретну норму (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Крім того, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При цьому, з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Також скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження. Враховуючи, що касаційна скарга підлягає поверненню на підставі пункту 4 частини 5 статті 332 КАС України, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження суд не вирішує.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2021 року у справі №280/2528/19 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими матеріалами.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

Суддя В. Е. Мацедонська