Справа № 818/1349/17
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2021-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 червня 2021 року Справа № 818/1349/17
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Осіпової О.О., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №818/1349/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальність "УКРХІМСЕРВІС-К" до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області як територіального органу на правах відокремленого підрозділу про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРХІМСЕРВІС-К" звернулося до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Сумській області, в якій просило визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 29.08.2017 р. № 003191407 та податкове повідомлення-рішення від 29.08.2017 р. № 003181407.
Позивач вважає оскаржувані рішення протиправними та просить їх скасувати, зазначаючи, що податковим органом поставлено під сумнів реальність господарських операцій з продажу метил -трет-бутилового ефіру ТОВ «Топкрафт» у серпні 2016 року через наявну податкову інформацію, зібрану відповідно до ст. 74 ПК України, а саме: згідно з матеріалами кримінального провадження по відношенню до службових осіб платника покупця ТОВ «Топкрафт». Крім того, Головним управлінням ДФС у Сумській області зроблено висновок про відсутність підтвердження реальності здійснення фінансово-господарських операцій позивача щодо придбання товарів у ТОВ «Різалт Нафтопродукти» за період лютий, березень 2017 року з подальшою їх реалізацією на адресу ТОВ «Буд Інженерія» за період лютий, березень 2017 року. Однак, такі висновки контролюючого органу є помилковими, не відповідають фактичним обставинами справи, ґрунтуються на припущеннях та спростовуються наявністю документів бухгалтерського та податкового обліку, складених відповідно до чинного законодавства, а відтак податкові рішення, прийняті на підставі такого висновку, є протиправними.
Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2017 р. апеляційна скарга Головного управління ДФС у Сумській області залишена без задоволення, а постанова Сумського окружного адміністративного суду від 02.10.2017 р. по справі №818/1349/17 - без змін.
Постановою Верховного Суду від 10.04.2020 р. касаційну скаргу Головного управління ДФС у Сумській області було задоволено. Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 02.10.2017 р. та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2017 р. скасовано та направлено справу на новий розгляд до Сумського окружного адміністративного суду.
28.04.2020 р. справа надійшла до Сумського окружного адміністративного суду.
Ухвалою суду від 04.05.2020р. провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
10.02.2021р. підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду.
Отже, внаслідок не підтвердження походження метил -трет-бутилового ефіру не підтверджується і реальний товарний характер господарської операції.
Представники сторін, належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило.
Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно з ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи викладене, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представників сторін в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що з 27.06.2017 по 02.08.2017 рр. ГУ ДФС у Сумській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Укрхімсервіс-к" з питань дотримання вимог податкового законодавства по фінансово-господарських операціях з ТОВ "Топкрафт" за період серпень 2016 року, з ТОВ "Буд - Інженерія" за період лютий, березень 2017 року, з ТОВ "СПМ Груп" за період березень 2017 року, з ТОВ "Різалт - Нафтопродукти" за період лютий, березень 2017 року.
Суть порушення зазначено в тому, що податковим органом поставлено під сумнів реальність господарських операцій між позивачем та ТОВ "Топкрафт" у серпні 2016 року і ТОВ "Різалт - Нафтопродукти" за період лютий, березень 2017 року з придбання метил - трет-бутилового ефіру, що призвело до порушення п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14, п.189.1 ст.189, п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у серпні 2016 року на загальну суму 175 547 грн. та порушення п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, пп. «а» п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого не підтверджено факт реального здійснення фінансово - господарських операцій ТОВ "Укрхімсервіс-к" щодо придбання товарів у ТОВ "Різалт - Нафтопродукти" за період лютий, березень 2017 з подальшою їх реалізацію в адресу ТОВ "Буд - Інженерія" за період лютий, березень 2017 року на суму ПДВ 271 980 грн.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Підпунктом 14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Правова підстава для податкового обліку відповідної операції передбачена ст.44 Податкового кодексу України.
Згідно з п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Пунктом 185.1 ст.185 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є операції платників податків з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.
Пунктом 187.1 ст.187 Податкового Кодексу України визначено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Пунктом 188.1 ст.188 ПК України встановлено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості.
Відповідно до п.п.14.1.181 п.14.1, статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V ПК України.
Згідно з п. 198.1. ст.198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку (п.198.2. ст.198 Податкового кодексу України).
Згідно з п. 198.3. ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Пунктом 198.6. ст.198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, непідтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Згідно з п.201.8 ст.201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 ПК України.
Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних
Судом встановлено, що між ТОВ "Укрхімсервіс-к" та ТОВ "Топкрафт" були укладені договори поставки №ДГ - 18/08 від 18.08.2016, суборенди № ДГ - 18/081 від 18.08.2016, на виконання яких між контрагентами відбувалися господарські операції, в тому числі і в періоді, що охоплений податковою перевіркою, серпень 2016 року.
Фактичне виконання договорів підтверджуються копіями актів приймання-передачі, картки рахунку, видатковими накладними, довіреностями, податковими накладними. Факт проведення розрахунку за придбаний товар у кількості 37,477 т. підтверджується копіями банківських виписок, копіями платіжних доручень про оплату товару.
Також, судом встановлено, що 18.08.2016 року між ТОВ "Укрхімсервіс-к" та ТОВ "Різалт - Нафтопродукти" укладений договір постачання нафтопродуктів № 40, на виконання якого між контрагентами відбувалися господарські операції, в тому числі і в періоді, що охоплений податковою перевіркою, з лютого по березень 2017 року. Відповідно до п.п. 4.2 Договору підтвердженням факту поставки слугують додаткові угоди.
Факти придбання нафтопродуктів підтверджуються копіями первинних документів, по зазначених господарських операціях, а саме: рахунками на оплату по замовлення, видатковими накладними, товарно - транспортними накладними, платіжними дорученнями, копіями банківських виписок, податковими накладними, які у встановленому законом порядку прийняті та зареєстровані податковим органом.
Після придбання нафтопродукти постачались позивачем до ТОВ "Буд - Інженерія" з згідно договором поставки № ДГ-23/02 від 23.02.2017р. факти придбання нафтопродуктів підтверджуються копіями первинних документів, по зазначених господарських операціях, а саме: видатковими накладними, довіреностей, актами прийому - передачі майна, актами здачі - прийняття робіт, копіями банківських виписок, картками рахунків.
При цьому, суд вважає необхідним відмітити, що висновки акту перевірки та доводи податкового органу обґрунтовані не відсутністю первинних документів, а іншими обставинами, а саме господарські операції позивача з ТОВ "Різалт - Нафтопродукти" є нереальними, оскільки це Товариство не є імпортером метил-трет-бутилового ефіру, не придбавало його у вітчизняних суб`єктів господарювання, не є його виробником.
Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що податкові зобов`язання сформовано позивачем за наслідками господарських операцій з ТОВ "Топкрафт" та ТОВ «Буд-Інженерія», яким передувала господарська операція та формування податкового кредиту з ТОВ "Різалт - Нафтопродукти".
Оцінюючи доводи податкового органу про те, що ТОВ "Різалт - Нафтопродукти" не є виробником чи імпортером реалізованого товару, суд враховує, що факт поставки нафтопродуктів від контрагентів до позивача підтверджується наявними у справі документами, які зазвичай супроводжують здійснення операцій такого роду.
Щодо тверджень представника контролюючого органу про те, що сертифікати якості на товар не мають відношення до виконання договору постачання нафтопродуктів від ТОВ Різалт Нафтопродукти, суд зазначає, що навіть відсутність сертифікатів відповідності безпосередньо не вказує на нереальність господарських операцій між контрагентами, оскільки такі документи, в розумінні Закону № 996, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують факт здійснення господарської операції.
Окрім того, суд виходить з того, що відносини між учасниками попередніх ланок постачань товарів не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом. Відтак, позивач не може нести відповідальність за можливе неналежне виконання контрагентами податкового законодавства його контрагентами-постачальниками.
Також, сам по собі факт, що відносно службових осіб ТОВ Топкрафт, яке було контрагентом позивача, відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст. 205 КК України, у зв`язку з чим директор ОСОБА_1 наміру здійснювати фінансово- господарську діяльність не мав, податкова звітність ним не складалась та не подавалась, договорів на поставку ТМЦ та інших документів, пов`язаних з фінансового господарською діяльністю підприємства, він не підписував, не дає підстав до висновку про безтоварність господарських операцій, оскільки їх реальність підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема первинними бухгалтерськими документами, і не спростована у встановлений законом спосіб (належними й допустимими доказами).
Суд зазначає, що Верховний Суд в постанові від 27.03.2018р. у справі №816/809/17 висловив позицію, згідно з якою сам факт порушення кримінальної справи не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій, проведених позивачем та його контрагентами. Окрім того, суд також зауважив, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.
Наведені доводи представника відповідача носять характер припущень, оскільки початок досудового розслідування не є підставою для прийняття контролюючим органами висновків про фіктивність даного суб`єкта господарської діяльності, оскільки такі факти згідно з ч. 6 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України підтверджується лише вироком суду в кримінальній справі.
Так, відповідно до ч. 6 ст.78 КАС України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою, проте контролюючим органом, всупереч вимог ч. 2 ст.77 цього Кодексу, такого доказу як вирок надано не було.
Оцінка документів, як письмових доказів, здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого на час вирішення спору ст.74 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною другою якої визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
Суд вказує на те, що сам факт порушення кримінальної справи не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків господарських операцій, проведених позивачем та його контрагентом - ТОВ Топкрафт .
Доказів наявності вироків суду відносно позивача чи його контрагента за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.205 КК України (фіктивне підприємництво), відповідачем не надано, а договори, укладені позивачем з даним товариством, не визнані нечинними.
Суд зазначає, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку. Отже, господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.
Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.
У пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України" ЄСПЛ зазначив, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Так, наведені інспекцією аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентом, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень ст.74 КАС України. Чинним законодавством України на сторону господарських операцій - покупця товару (робіт, послуг), який є платником податків, не покладено обов`язку в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії постачальників товару (послуг) зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що невиконання контрагентами податкових зобов`язань тягне за собою настання відповідальності лише для зазначених суб`єктів і не може бути підставою для притягнення до відповідальності іншого суб`єкта господарювання.
Вищевказане також узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року є джерелом права.
Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" Європейський суд з прав людини у рішенні від 22.01.2009 зазначив, що "….у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов`язаним зі сплатою податку на додану вартість, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної податком на додану вартість поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності."
Крім того, у рішенні від 09.01.2007 року у справі "Інтерсплав проти України" Європейський суд з прав людини вказав на те, що "…якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку."
Відповідно до приписів ст. 9, 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Отже, аналізуючи наведені контролюючим органом доводи, суд вважає, що такі не свідчать про нереальність (безтоварність) господарських операцій позивача з контрагентами-постачальниками, а наведені позивачем аргументи та докази, надані на їх підтвердження, повною мірою спростовують висновки контролюючого органу, покладені в основу оскаржуваних в цій справі податкових повідомлень-рішень.
Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальність "УКРХІМСЕРВІС-К" до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області як територіального органу на правах відокремленого підрозділу про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 29.08.2017 № 003191407.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 29.08.2017 № 003181407.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Осіпова