Справа № 702/142/21
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2021-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 702/142/21 Суддя (судді) першої інстанції: Жежер Ю.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Черкаській області на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 24 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського РПП СПД №1 ВП №1 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області Романчука Дмитрія Васильовича, ВП № 1 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області, Головного управління Національної поліції у Черкаській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати дії відповідача протиправними та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 24 березня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю:

постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 708828 від 06.03.2021, винесену відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 126 КУпАП скасовано, справу про адміністративне правопорушення закрито.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, не надано належної оцінки аргументам відповідача.

Зокрема, апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що наявність складу правопорушення доводиться тим, що позивач керував транспортним засобом без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 06.03.2021 поліцейським РПП СПД №1 ВП №1 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області Романчуком Д.В. була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 708828 відносно ОСОБА_2 .

Згідно змісту оскаржуваної постанови 06.03.2021 о 11 год 35 хв ОСОБА_2 по вул. Соборна в м. Монастирище керував автомобілем HUNDAI TUCSON, н.з. НОМЕР_1 без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.2.1 «ґ» ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП за що на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн (а.с. 3).

Вважаючи постанову про накладення адміністратративного стягнення протиправною, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив повністю та зазначив, що наявність відмінностей між полісом обов`язкового страхування та інформацією, яка міститься в єдиній базі даних МТСБ не може ставитись у провину особі, яка притягається до адміністративної відповідальності та бути підставою для притягнення його до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, в тому числі у випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 2.1 (ґ) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до п. 21.1 ст. 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників" від 01.07.2004 року №1961-IV у редакції Закону України від 24.09.2008 p. N 586-VI) передбачено, що з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Транспортний засіб має відповідати вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону з моменту прийняття участі в дорожньому русі.

Пунктом 21.2 ст. 21 вказаного Закону передбачено, що контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Згідно з п. 21.3 ст. 21 вказаного Закону, при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом (п. 21.4 ст. 21 Закону).

Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З постанови про адміністративне правопорушення вбачається, що 06.03.2021 о 11 год 35 хв ОСОБА_2 по вул. Соборна в м. Монастирище керував автомобілем HUNDAI TUCSON, н.з. НОМЕР_1 без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.2.1 «ґ» ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП за що на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн (а.с. 3).

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що позивач керував транспортним засобом HUNDAI TUCSON, номерний знак НОМЕР_1 , а поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР 9058944 виданий на автомобіль HUNDAI TUCSON, номерний знак НОМЕР_2 (а.с.107).

Відповідно до інформації з єдиної централізованої бази МСТБ поліс № АР 9058944, що подана відповідачем на підтвердження своїх заперечень, станом 06.03.2021 є діючий, страховик - ПрАТ «УПСК», транспортний засіб державний номер НОМЕР_2 , VIN-код НОМЕР_3 , марка та модель HUNDAI TUCSON (а.с.24).

В той же час, з наявної в матеріалах справи копії поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/9058944, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застрахував транспортний засіб тип В2, номерний знак НОМЕР_1 , марка HUNDAI TUCSON, рік випуску 2005, VIN -код НОМЕР_3 , строк дії з 05.02.2021 до 04.04.2021 включно (а.с.4).

Відповідно до свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль HUNDAI TUCSON VIN -код транспортного засобу НОМЕР_4 .

Також, згідно довідки, яка видана Черкаською філією ПрАТ «УПСК» станом на 06.03.2021 автомобіль HUNDAI TUCSON, 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , VIN (номер кузова, шасі, рами) НОМЕР_4 , застрахований ОСОБА_2 терміном на 2 місяці з 05.02.2021 по 04.04.2021, поліс № АР/9058944 (а.с.8). Станом на 06.03.2021 (дата вчинення адміністративного правопорушення) поліс є чинним.

Колегія суддів звертає увагу, що як було вірно встановлено судом першої інстанції, вбачається невідповідність даних, зазначених у полісі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності АР/9058944 та даних, зазначених в єдиній централізованій базі, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України в частині зазначення номерного знаку транспортного засобу.

З матеріалів справи вбачається, що в полісі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зазначено номерний знак НОМЕР_1 , що відповідає свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 (а.с.7), проте у відомостях, що містяться в єдиній централізованій базі номерний знак транспортного засобу зазначено НОМЕР_2 (а.с. 24).

Також, судом першої інстанції вірно зазначено про наявну невідповідність зазначення VIN (номер кузова, шасі, рами)-коду транспортного засобу зазначеного в полісі № НОМЕР_6 VIN-коду, зазначеному в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу (про що свідчить довідка СК ПрАТ "УПСК", а.с. 8).

В той же час, за встановлених в межах спірних правовідносин фактичних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що встановлені наявні відмінності між полісом обов`язкового страхування та інформацією, яка міститься в єдиній базі даних МТСБ, не можуть бути підставою для притягнення позивача до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Так, як вже було зазначено вище, частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В той же час, в даному випадку відповідачем не заперечується, що позивач - особа, яка керувала транспортним засобом, мав при собі та пред`явив для перевірки поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який відповідає транспортному засобу, а наявність розбіжностей з інформацією, яка міститься в єдиній базі даних МТСБ не може бути підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

В даному випадку, відповідач як суб`єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов`язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення.

За такого правового врегулювання та обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що висновок поліцейського РПП СПД № 1 ВП №1 Уманського РУП ГУ НП в Черкаській області, викладений у постанові серії БАА № 708828 від 06.03.2021, не відповідає критерію обґрунтованості та не є таким, що зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які б могли підтвердити факт вчинення адміністративного правопорушення

Враховуючи вказані обставини, суд першої інстанції цілком правомірно задовольнив позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги носять формальний характер та є необґрунтованими. Останні жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 24 березня 2021 року.

Статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до частини першої статті 271 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до поліцейського РПП СПД №1 ВП №1 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області Романчука Дмитрія Васильовича, ВП № 1 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області, Головного управління Національної поліції у Черкаській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Черкаській області на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 24 березня 2021 року - залишити без задоволення.

Рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 24 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 02 червня 2021 року.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна