Справа № 760/20794/19
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2021-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Ганечко О. М., Василенка Я. М.,

за участю секретаря Кірієнко Н. Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Оперуповноваженого, начальника сектору превенції відділу поліції на станції Київ-Пасажирський Солом`янського управління поліції ГУНП у м. Києві Левченка Володимира Анатолійовича про визнання дій протиправними, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 30 грудня 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до оперуповноваженого, начальника сектору превенції відділу поліції на станції Київ-Пасажирський Солом`янського управління поліції ГУНП у м. Києві Левченка Володимира Анатолійовича, старшого дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Солом`янського управління поліції ГУНП у м. Києві Файчука Руслана Ростиславовича, судді Київського апеляційного суду Журби Сергія Олександровича про визнання дій протиправними.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25 липня 2019 року у відкритті провадження було відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 та скасовано ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 25 липня 2019 року в частині відмови у відкритті провадження щодо позовних вимог про визнання протиправними дій оперуповноваженого, начальника сектора превенції відділу поліції на станції Київ-Пасажирський Солом`янського управління поліції ГУНП у м. Києві Левченка Володимира Анатолійовича щодо адміністративного затримання ОСОБА_2 без складання протоколу та справу у цій частині направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії відкриття провадження.

Ухвалою від 01 листопада 2019 року судом відкрито спрощене провадження в справі в частині вимог до оперуповноваженого, начальника сектора превенції відділу поліції на станції Київ-Пасажирський Солом`янського управління поліції ГУНП у м. Києві Левченка Володимира Анатолійовича щодо адміністративного затримання ОСОБА_2 без складання протоколу.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30 грудня 2020 року у задоволенні клопотань ОСОБА_1 про перехід у загальне позовне провадження, про витребування доказів та про забезпечення доказів - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою в частині відмови в забезпеченні доказів, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції як таку, що ухвалена з порушенням норм процесуального права, та прийняти нове рішення про забезпечення доказів.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції повинен був витребувати та забезпечити докази, про які позивачкою зазначено у відповідному клопотанні, позаяк такі докази мають важливе значення для вирішення даної справи.

В судове засідання з`явилася позивач - ОСОБА_2 та підтримала вимоги апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення питання, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до п. 1 ч.2 ст. 311 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, які з`явились, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 17 липня 2019 року відносно ОСОБА_2 було складено протокол серії АПР18 №061926 про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КпАП України про те, що нібито ОСОБА_2 15.07.2019 о 14 год., перебуваючи за адресою вулиця Солом`янська, висловлювалася нецензурною лайкою в громадському місці, чим порушила громадський порядок на зауваження не реагувала.

Події, на підставі яких складений протокол про адміністративне правопорушення, відбувалися 15 липня 2019 року в приміщенні Київського апеляційного суду.

З пояснень ОСОБА_2 вбачається, що складання протоколу відбулося 17 липня 2019 року в приміщенні Солом`янського управління поліції за адресою: м. Київ, пр. Повітрофлотський, 49, куди вона примусово була доставлена з Київського апеляційного суду в той же день оперуповноваженим співробітником поліції Левченком В.А .

Саме даний факт примусової доставки ОСОБА_2 до приміщення Управління поліції та утримання її під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення позивачка кваліфікує як адміністративне затримання, не погоджуючись з яким позивачі звернулись до суду з даним позовом.

Так, 21 листопада 2019 року до суду першої інстанції надійшло клопотання ОСОБА_2 , як представника ОСОБА_1 , в якому вона просила про витребування доказів, а саме:

- від Київського апеляційного суду відеозаписи камер спостереження за кабінетом №206 за 17.07.2019 в період часу з 12:00 по 13:15 год;

- від Солом`янського управління поліції відеозаписів камер спостереження за 17 липня 2019 року в період часу з 13:00 до 15:30 год.

Крім того, позивач просила забезпечити докази шляхом витребування у Солом`янського районного суду м. Києва матеріалів справи про адміністративне правопорушення №760/20794/19 для їх дослідження у судовому засіданні. Необхідність забезпечення зазначених доказів було обґрунтовано тим, що найближчим часом матеріали справи можуть бути знищені у зв`язку з закінченням строку їх зберігання. Крім того, ОСОБА_1 зазначено, що вона не є учасником зазначеної справи, а тому не може самостійно ознайомитися адміністративними матеріалами.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання про забезпечення доказів, суд першої інстанції виходив з того, що представник ОСОБА_1 у своєму клопотанні про забезпечення доказів не навела переконливих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 не має можливості самостійно ознайомитись з матеріалами справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 . Суд погодився з тим, що ОСОБА_1 не є учасником зазначеної справи, проте її представник - ОСОБА_2 , яка є другим позивачем у даній справі, має можливість зробити з них копії та витяги і надати у дану справу, оскільки саме відносно неї був складений протокол про адміністративне правопорушення.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 114 КАС України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим.

Приписи ст. 115 КАС України визначають, що суд забезпечує докази допитом свідків, призначенням експертизи, витребуванням та оглядом доказів, у тому числі за місцем їх знаходження, забороною вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язанням вчинити певні дії щодо доказів.

При цьому згідно п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 116 КАС України у заяві про забезпечення доказів зазначаються, зокрема: докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів.

Зі змісту наведених норм випливає, що заява про забезпечення доказів має обов`язково містити перелік обставин, які свідчать про небезпеку того, що надання потрібних доказів в подальшому може стати неможливим або утрудненим.

Судовою колегією враховується, що інститут забезпечення доказів є механізмом їх збору до судового розгляду та гарантує наявність доказів у справі на випадок, коли їх можна втратити. При цьому, неможливість надання (одержання) доказу повинна бути пов`язана із певними об`єктивними обставинами, зокрема майбутнім знищенням, зіпсуттям; ускладнення у наданні доказу може бути обумовлене обставинами, які вимагатимуть додаткових зусиль, витрати часу та коштів.

Разом з тим, на переконання суду апеляційної інстанції та як було вірно встановлено судом першої інстанції, у своїй заяви позивачем не зазначено обґрунтованих доводів, що надання доказів, про забезпечення яких вона просить, може згодом стати неможливим або утрудненим.

Матеріали справи свідчать, що подана заява була обґрунтована тим, що найближчим часом матеріали справи можуть бути знищені у зв`язку з закінченням строку їх зберігання.

Водночас, на думку судової колегії, указані обставини не дають підстав стверджувати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим, а крім того такі твердження позивачки ґрунтуються на припущеннях, що свідчить про їх необґрунтованість та недостатність.

За правовою позицію Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 11.03.2020 року у справі №9901/608/19, процесуальний механізм забезпечення доказів суд розглядає не тільки як спосіб запобігти ймовірній втраті доказів у майбутньому, але насамперед - спосіб здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи», судовою колегією оцінюється критично, оскільки таку позицію Велика Палата Верховного Суду у цій справі не висловлювала і викладена в апеляційній скарзі позиція не відтворює реальний зміст судового рішення.

Так, у згаданій постанові суд касаційної інстанції зазначив, що аналізуючи наведені положення КАС України у зіставленні з вимогами позивачки, Велика Палата Верховного Суду вважає, що процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема, шляхом їх витребування призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Тобто це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Аналогічний правовий висновок щодо необхідності наведення обґрунтованих доводів щодо можливості втрати доказів, про забезпечення яких просить сторона, викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №9901/845/18.

Отже, інститут забезпечення доказів є механізмом їх збору для судового розгляду та гарантує наявність доказів у справі на випадок, коли їх можна втратити. Водночас, будь-яких обґрунтувань того, що засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим, у заяві позивачки наведено не було, що свідчить про правомірність відмови в задоволенні клопотання позивачки про забезпечення доказів.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що під час апеляційного розгляду справи, позивачка - ОСОБА_2 просила допитати її в якості свідка, обґрунтовуючи це механізмом приведення до присяги та попередженням про кримінальну відповідальність за надання неправдивих свідчень, що на її переконання, забезпечить надання нею правдивих показів.

Колегія суддів задовольнила зазначене клопотання та провела допит ОСОБА_2 як свідка, проте надані нею пояснення жодним чином не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду, оскільки зводяться до надання останньою пояснень щодо обставин справи, проте не доводять існування обставин, які б свідчили про можливість втрати доказів, про забезпечення яких просила позивач.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на положення ч.ч. 3, 4 ст. 308 КАС України, за якими суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Таким чином, оскільки пояснення ОСОБА_2 не були предметом розгляду суду першої інстанції та не стосуються меж апеляційного перегляду спірної ухвали суду, колегія суддів зазначає, що вони не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість вимог апелянта та відсутність правових підстав для їх задоволення.

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді клопотання позивачки неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, чи порушено норми процесуального права.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 30 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Оперуповноваженого, начальника сектору превенції відділу поліції на станції Київ-Пасажирський Солом`янського управління поліції ГУНП у м. Києві Левченка Володимира Анатолійовича про визнання дій протиправними - залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 30 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. М. Ганечко

Повний текст постанови виготовлено 03.06.2021.