Справа № 140/4382/21
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2021-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2021 року ЛуцькСправа № 140/4382/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ковальчука В.Д.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради про визнання дій протиправними у встановленні статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни; зобов`язання прийняти рішення щодо встановлення позивачу статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни відповідно до діючого законодавства України.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) та є особою з інвалідністю 3 групи з числа учасників ліквідації аварії на ЧАЕС.

Як зазначає позивач, для ліквідації аварії на ЧАЕС він був залучений до складу формувань Цивільної оборони, зокрема, як водій, входив в склад формувань Цивільної оборони (АКЦО №71) згідно наказу по Ковельському АТП-10761 №123 від 24.06.1987, згідно якого був направлений в м. Чорнобиль/Київ УМДС-4, який входив в склад формувань цивільної оборони на будівництво дороги Чорнобиль на ЧАЕС. Оскільки розгляд питання про встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни віднесено до компетенції відповідача, ОСОБА_1 звернувся до Ууправління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради для встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачу відповідного посвідчення.

Листом від 14.12.2020 №697/6.68 відповідач повідомив, що позивачеві фактично відмовлено у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, і відмова мотивована тим, що відповідно до пункту 9 статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту особам, залученим до складу формувань цивільної оборони, такий статус встановлюється на підставі документів, які повинні містити інформацію про розпорядчий документ по лінії Цивільної оборони щодо залучення підприємств, установ (наказ чи розпорядження) до вказаного формування та розпорядчий документ по підприємству, установі про залучення осіб до складу вказаного формування, усі відомості про роботу, яку виконував громадянин під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також довідки МСЕК про групу та причину захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

За наведених обставин, позивач вважає, що відповідач не мав жодних законних підстав для відмови у наданні статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення, а тому вказані дії щодо відмови в наданні статусу та видачі посвідчення інваліда війни вважає протиправними та просить суд зобов`язати відповідача прийняти рішення щодо встановлення йому статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни відповідно до діючого законодавства.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 28.04.2021 відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

У відзиві на позовну заяву від 20.05.2021 № 81/1.37 відповідач просив позовну заяву залишити без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду. Крім того, зазначив, що статус особи з інвалідністю внаслідок війни встановлюється особам, залученим до складу формувань Цивільної оборони на підставі документів, які мають містити інформацію про розпорядчий документ по лінії Цивільної оборони про залучення підприємств, установ (наказ чи розпорядження) до названого формування та розпорядчий документ по підприємству, установі про залучення осіб до складу зазначеного формування, всі відомості про роботу, яку виконував громадянин під час ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, а також довідки МСЕК про групу інвалідності та причину захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Документи, надані ОСОБА_1 підтверджують факт його участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, а також настання інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з участю у ліквідації цих наслідків. Також дані обставини, свідчать про те, що на позивача як на особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи. Водночас, для набуття статусу особи з інвалідністю в наслідок війни (з підстав, встановлених пунктом 9 частини 2 статті 7 Закон України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту), окрім як факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильськох катастрофи, Закон №3551-ХІІ містить також умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме у складі формувань Цивільної оборони. Це пояснюється тим, що крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженням керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств. З огляду на відсутність доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи достатніх підстав для набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни з підстав, встановлених п.9 ч.2 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту немає.

Вказує на те, що позивач, як водій, жодної участі у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС не приймав, а лише доправляв людей, які проводили там необхідні роботи. Жоден з наданих позивачем документів не підтверджує залучення підприємства, в якому працював позивач до формувань Цивільної оборони, а тим більше про виконання позивачем робіт по найвищій радіоактивній лінії. Копія списку осіб зі складу ВАТ Ковельське АТП-10761 свідчить про те, що такі особи були направлені лише на навчання по цивільній обороні.

Таким чином, оскільки позивачем не було надано відповідачу та до суду усіх необхідних документів, які дають йому право на отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, випливає висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача надати позивачу статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати відповідне посвідчення згідно п. 9 ч. 2 ст. 7 Закон України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

У відповіді на відзив від 31.05.2021 позивач просить відхилити заперечення відповідача, викладені у відзиві з тих підстав, що наданими документам підтверджується його участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Наголошує на тому, що не вбачає своєї провини в тому, що Ковельським АТП-10761 не здійснювалося належним чином діловодство, а тому з поважних причин не може отримати документального підтвердження його участі у формуванні Цивільної оборони по ліквідацію аварії на Чорнобильській АЕС. Вважає, що участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у будь-яких формуваннях Цивільної оборони є передумовою дляв становлення статусу інваліда війни. Жоден нормативно-правовий акт з питань цивільної оборони станом на момент аварії на Чорнобильській АЕС не містив однозначної вимоги щодо обов`язковості видання розпорядчого документу про залуження конкретної особи до дій у складі формувань Цивільної оборони.

На підставі наведеного вважає, що у відзиві відповідач не спростував його твердження та аргументи стосовно суті позовних, а тому просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 03 червня 2021 року відмовлено у задоволення клопотання відповідача про залишення позову без розгляду.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та відповідно має статус особи, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, категорії 1, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 та має ІІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням пов`язаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Як слідує з копії посвідчення № НОМЕР_2 , виданого Ковельським АТП 10761, на підставі наказу №123 від 24.06.1987 позивача, як водія автомобіля КАМАЗ, відправлено у відрядження на 10 днів з 24 червня 1987 року по 10 липня 1987 року в м. Чорнобиль/Київ УМДС для виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС

Відповідно до копії довідки, яка видана начальником ділянки УМДС-4 водійському складу зведеної колони в м. Чорнобилі вантажного автоуправління слідує, що вона знаходилась в УМДС-4 для надання допомоги в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС по будівництву дороги Чорнобиль у другій зоні радіоактивного забруднення, у складі якої також перебував ОСОБА_1 з 25.06.1987 по 09.07.1987.

Вказане також підтверджується довідками, виданими ВАТ Ковельське АТП 10761 у 1993 році та від 18.02.2004 №38 про заробітну плату позивача за вказаний період.

Відповідно до Списку керівного складу штабу ЦО і невійськових формувань для проведення комплексного навчання ЦО Ковельського АТП-10761 з 05.06 по 06.06.1986 року, ОСОБА_3 був включений до цього списку як водій автоколони ЦО №71.

Як зазначає позивач, 27 листопада 2020 року звернувся до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради із заявою про встановлення йому статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення.

Листом від 14.12.2020 №697/6.68 відповідач відмовив в наданні ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення, оскільки подані заявником документи не містять інформації, зокрема розпорядчих документів щодо залучення позивача до складу формувань Цивільної оборони.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України від 22.10.1993 року № 3551-XII Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону № 3551-ХІІ до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Так, відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, до інвалідів війни відносять осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Отже, умовами для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, є:

1) настання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;

2) участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Пунктом 2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків інвалідів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302, передбачено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, на яких поширюється дія Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Згідно з пунктом 10 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302, посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причини інвалідності.

Згідно пункту 7 Положення, посвідчення інваліда війни видаються пенсіонерам, які отримують пенсії в органах Пенсійного фонду, органами праці та соціального захисту населення, іншим пенсіонерам - органами, в яких вони перебувають на обліку для призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання.

Отже, право встановлювати статус інваліда війни та видавати посвідчення відноситься до повноважень відповідних органів праці та соціального захисту населення.

Для забезпечення заходів з цивільної оборони, захисту населення і територій від наслідків надзвичайних ситуацій та проведення спеціальних робіт у міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади, місцевих державних адміністраціях, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності і підпорядкування створюються спеціалізовані служби цивільної оборони: енергетики, захисту сільськогосподарських тварин і рослин, інженерні, комунально-технічні, матеріального забезпечення, медичні, оповіщення і зв`язку, протипожежні, торгівлі і харчування, технічні, транспортного забезпечення та інші. Для проведення евакуаційних заходів в умовах надзвичайних ситуацій на базі місцевих державних адміністрацій створюються евакуаційні комісії.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18.03.1976 №1111, та Положенням про невоєнізовані формування Цивільної оборони СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06.06.1975 №90, формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при ліквідації аварій, катастроф, стихійних сил, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення. Виконання завдань виробничого характеру на них не покладалось.

Також, крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно розпорядження керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Суд звертає увагу, що не всі особи, які виконували роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС підпадають під дію пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

У даній справі судом встановлено факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також настання інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з участю у ліквідації цих наслідків. Водночас, ці обставини свідчать про те, що на позивача як на особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Разом з цим, для набуття статусу інваліда війни (з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту окрім як факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вказаний Закон містить також умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Однак документи, які позивач долучив до своєї заяви, адресованої відповідачу, та надав суду щодо набуття статусу інваліда війни належним чином підтверджують його статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та настання інвалідності у зв`язку з тим, що він брав участь у таких заходах. Утім, належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони позивач не надав.

Суд вважає, що надана копія посвідчення № НОМЕР_2 , виданого Ковельським АТП 10761, на підставі наказу №123 від 24.06.1987, а також копія довідки, яка видана начальником ділянки УМДС-4 водійському складу зведеної колони в м. Чорнобилі вантажного автоуправління свідчать про участь позивача у складі автоколони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, однак не можуть бути доказом участі позивача у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі саме формувань Цивільної оборони, оскільки не підтверджують сам факт залучення його до складу формувань Цивільної оборони. Список керівного складу штабу ЦО і невійськових формувань для проведення комплексного навчання ЦО Ковельського АТП-10761 свідчить лише про участь ОСОБА_1 , як водій автоколони ЦО №71, з 05.06 по 06.06.1986 року у проведенні комплексного навчання ЦО, а не про участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони навчанні.

Крім того, у матеріалах справи відсутні документи про те, чи дійсно позивач був залучений до складу формувань Цивільної оборони та направлений у складі таких формувань на ліквідацію наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, оскільки на запити позивача Державній архів Волинської області листом від 23.12.2020 №322/01.26 та трудовий архів виконавчого комітету Ковельської міської ради листом від 04.12.2020 №1791 повідомили, зо такі документи на зберігання не надходили.

Отже, належного документального підтвердження безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони ОСОБА_1 не надано.

З пояснювальної записки до проекту Закону України «Про внесення змін до статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». вбачається, що до категорії осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, законодавець запропонував відносити вузьку категорію осіб (1300 чоловік), які з перших днів аварії разом з військовослужбовцями виконували роботи у тридцятикілометровій зоні найвищого радіоактивного забруднення у складі мобільних загонів спецзахисту формувань Цивільної оборони, що знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР, діяли за його статутом та підпорядковувалися військовому командуванню.

З огляду на наведене суд вважає, що за відсутності доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у останнього немає достатніх підстав для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Висновки у цій справі узгоджуються із позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 10 травня 2018 року у справі №279/12162/15-а, від 7 червня 2018 року у справі №377/797/17, від 7 жовтня 2019 року у справі №676/1505/17, від 31 жовтня 2019 року у справі №826/5572/17, від 20 грудня 2019 року у справі №315/594/15-а(2-а/315/29/15), від 27 лютого 2020 року у справі №537/5039/16-а, від 15 квітня 2021 року у справі № 377/27/17.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відтак, суд приходить висновку, що в матеріалах справи відсутні належні докази щодо залучення позивача до складу формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що є обов`язковою передумовою для встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення, а тому підстави для поширення на позивача дії пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту відсутні, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ).

Відповідач: (45008, Волинська область, місто Ковель, вулиця Незалежності, будинок 148, )

Суддя В.Д. Ковальчук