Справа № 460/1231/21
Суддя: У.М. Нор
Дата ухвалення: 2021-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

04 червня 2021 року м. Рівне №460/1231/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Нор У.М. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1
про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 288 від 29.05.2020 щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності командира навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 з накладенням на нього дисциплінарного стягнення у вигляді «догани»;

визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 №414 від 21.07.2020 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності командира навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 з накладенням на нього дисциплінарного стягнення у вигляді «суворої догани»;

зобов`язати відповідача - військову частину НОМЕР_1 анулювати відповідний запис у службовій картці командира навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 щодо накладення на нього дисциплінарних стягнень у вигляді «догани» та «суворої догани».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказані дисциплінарні стягнення застосовані до позивача безпідставно, оскільки інкримінованих йому дисциплінарних проступків він не вчиняв і належним чином виконував свої обов`язки. Зокрема, вказує, що передав дві кімнати їдальні наметового містечка «Інженерне», які були у його віданні, у користування військовій частині НОМЕР_2 для зберігання військового майна по Книзі обліку військового майна, що видається в тимчасове користування. Наголошує, що прийнявши рішення про надання такого майна, він безпосередньо виконував вимоги наказу командира військової частини НОМЕР_3 та командира військової частини НОМЕР_1 по передачі наметового містечка « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в якому розміщена вказана їдальня, з військової частини НОМЕР_1 до військової частини НОМЕР_2 , будь-яких шкідливих наслідків він своїми діями не спричинив, а навпаки таким дозволом запобіг втраті, або псуванню чи розкраданню військового майна. Також вказав, що він є керівником закладу, який проводить підготовку водіїв, що підтверджується відповідним наказом командира, а також висновком сервісного центру МВС. Зауважив, що службові розслідування щодо нього здійснювались з грубим порушенням вимог чинного законодавства України, зокрема, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Порядку проведення службового розслідування. Результати службового розслідування є неповними, поверхневими та не можуть бути підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. З наказами про накладення дисциплінарних стягнень він ознайомився лише 26.01.2021, подавши відповідний запит до керівництва. З наведеного просив позов задовольнити повністю.

Відповідач позов не визнав, подав відзив на позовну заяву. На обґрунтування своїх заперечень зазначив, що позивач вчинив 2 дисциплінарних проступки, які виразились у неналежному виконанні ним своїх службових обов`язків. Так, ОСОБА_1 передав без відома командира військової частини приміщення їдальні іншій військовій частині. Зауважив, що будівля їдальні відноситься до майна казарменого фонду, а тому може передаватись лише по акту приймання-передачі. Натомість позивач передав їдальню по Книзі обліку військового майна, що видається в тимчасове користування всупереч приписів Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, чим вчинив дисциплінарний проступок за який його притягнуто до відповідальності. Друге стягнення було накладено за те, що позивач, не будучи керівником закладу, що проводить підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів. замість командира військової частини або його заступника, затвердив графіки черговості керування транспортними засобами категорії «С». Факти вчинення позивачем зазначених вище дисциплінарних проступків встановлені комісією у ході службових розслідувань, які проведені у порядку передбаченому чинним законодавством. Також зазначив, що позивачем пропущений місячний строк звернення до суду з цим позовом, оскільки він мав дізнатися про порушення своїх прав під час ознайомлення зі службовою карткою ще 31.12.2020. З тих підстав просив у позові відмовити.

Позивач подав відповідь на відзив відповідача в яких більш детально конкретизує доводи та обґрунтування, зазначені у позовній заяві, а також, на спростування тверджень відзиву відповідача наводить свої аргументи.

Відповідач подав заперечення в яких додатково зазначив, що саме ВЧ НОМЕР_1 є закладом, що проводить підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, тобто керівником цього закладу є командир військової частини, а не позивач. У свою чергу ОСОБА_1 призначений наказом командування лише керівником зборів по підготовці водіїв.

Ухвалою суду від 26.02.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, визначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті на 23.03.2021.

23.03.2021 розгляд справи відкладено до 14.04.2021, яке в подальшому відкладено до 21.04.2021.

У судове засідання, призначене на 21.04.2021, представники сторін не прибули. Про дату, місце і час судового розгляду повідомлялися належним чином. До початку судового засідання представник позивача та представник відповідача подали клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Враховуючи подане клопотання, відсутність перешкод для розгляду справи по суті та потреби заслухати свідка чи експерта, суд вважає за можливе розглянути справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі обставини справи та фактичні правовідносини сторін.

Позивач з 22 липня 1999 року перебуває на військовій службі у Збройних Силах України, з 15 січня 2019 року обіймає посаду командира навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 , має військове звання підполковник, що підтверджується службовою карткою військовослужбовця (а.с. 32-36 т.1).

Наказом командира військової частини НОМЕР_4 № 131 від 18.03.2020 «Про організацію служби військ і бойового навчання у військовій частині НОМЕР_1 на 2020 рік» за навчальним батальйоном закріплені наметові містечка, зокрема, наметове містечко «Інженерне», а відповідальним за нього визначено позивача (а.с. 13 т.2).

Відповідно до плану військового містечка № НОМЕР_5 АДРЕСА_1 , затвердженого керівництвом КЕВ м. Рівне МО України, їдальня є складовою частиною наметового містечка «Інженерне» (а.с. 51-52 т.1).

Наметове містечко «Інженерне» ОСОБА_1 та іншими військовослужбовцями передавалось військовій частині НОМЕР_2 до 20 березня 2020 року за актом прийому- передачі майна (а.с. 99-100 т.1) на підставі телеграми командира військової частини НОМЕР_3 від 21 лютого 2020 року № 501/16/3/1/15 та резолюції командира військової частини НОМЕР_1 на зазначеній телеграмі.(а.с. 53 т.1). Згідно з означеним актом приміщення їдальні наметового містечка « ІНФОРМАЦІЯ_1 » військовій частині НОМЕР_2 не передавалось.

У подальшому командування військової частини НОМЕР_2 у зв`язку з відсутністю у наметовому містечку місць для зберігання речового майна та з метою недопущення його втрат, псування і розкрадання звернулось до позивача з проханням надати дозвіл на тимчасове користування приміщенням даної їдальні, що підтверджується письмовими поясненнями військовослужбовців наданими у ході проведення службового розслідування (а.с. 42-44 т.1).

Відповідно до записів у Книзі обліку військового майна, що видається в тимчасове користування 10 квітня 2020 року 2 кімнати приміщення їдальні наметового містечка № 2 «Інженерне містечко» були передані військовій частині НОМЕР_2 , а 22.06.2020 ці приміщення були повернуті військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується відповідним записом у цій Книзі (а.с. 54-56 т.1).

В акті інвентаризації майна квартирно- експлуатаційної частини ВЧ НОМЕР_1 станом на 01 листопада 2020 року від 10.12.2020 зазначено про те, що розходжень в обліку та фактичної наявності матеріальних засобів не виявлено (а.с. 58 т.1).

З 29 квітня 2020 року по 29 травня 2020 року відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 214 від 29 квітня 2020 року (а.с. 37) проводилось службове розслідування по факту відповідності Акту прийому-передачі майна наметового містечка № 2 від підполковника ОСОБА_2 (від військової частини НОМЕР_1 ) до полковника ОСОБА_3 (до військової частини НОМЕР_2 ), фактичної наявності майна та його стану, про що складений відповідний акт розслідування (а.с. 38-41 т.1).

За його результатами наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 288 від 29 травня 2020 року (а.с. 49-50 т.1) позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності з накладенням дисциплінарного стягнення у виді догани. Відомостей про доведення цього наказу до відома позивача у ньому немає.

Дисциплінарне стягнення накладено за те, що позивач, як командир навчального батальйону, без відома та дозволу командира військової частини НОМЕР_1 передав у тимчасове користування військовій частині НОМЕР_2 приміщення їдальні наметового містечка «Інженерне», чим порушив вимоги статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 548-ХІУ та пункту 1 додатку № 16 Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 440 від 17.08.2017 року.

Надалі, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 215 від 29.04.2020 «Про призначення службового розслідування» (а.с. 112 т.1) проведено службове розслідування з метою уточнення причин і умов невідповідності документації по підготовці водіїв військових частин (установ) оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » вимогам до закладів, що проводять підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, та кваліфікаційних вимог до спеціалістів, які здійснюють таку підготовку, а також встановлення ступеня вини осіб, чиї дії або бездіяльність сприяли настанню даної події і складений відповідний акт (а.с. 49-50 т.1).

У ході проведення розслідування відповідними військовими посадовими особами встановлено, що всупереч Додатку 1 до Вимог до закладів, що проводять підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, та кваліфікаційних вимог до спеціалістів, які здійснюють таку підготовку (пункт 1 розділу V), затверджених спільним Наказом № 255/369/132/344 від 05.04.2016 Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства освіти і науки України, Міністерства інфраструктури України, Міністерства соціальної політики України, графік черговості керування транспортними засобами категорії «С» на автомобілі УРАЛ-43202, номерний знак НОМЕР_6 , інструктор прапорщик ОСОБА_4 на навчальний період з 08.04.2020 року по 29.05.2020 рік затверджений керівником зборів підготовки водіїв-підполковником ОСОБА_1 , а не командиром військової частини НОМЕР_1 або його заступником.

За результатами проведеного службового розслідування ОСОБА_1 наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 414 від 21 липня 2020 року за порушення вимог статей 11, 16, 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пунктів 1, 3, 6 розділу V Вимог до закладів, що проводять підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів та кваліфікаційних вимог до спеціалістів, які здійснюють таку підготовку притягнуто до дисциплінарної відповідальності з застосуванням дисциплінарного стягнення у виді суворої догани (а.с. 59-62). Інформація про ознайомлення позивача з цим наказом після його видачи відсутня.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.04.2020 № 149 ОСОБА_1 було призначено керівником зборів водіїв (а.с.63-65 т.1) Також було наказано, зокрема, в період з 03.04.2020 по 20.05.2020 організувати та провести підготовку водіїв категорії «С», «С1Е» та «СЕ» та до 03.04.2020 розробити плануючу та навчальну документацію для проведення такої підготовки. Контроль за виконанням наказу був покладений на позивача.

Водночас у висновку про матеріально-технічну базу закладу від 20.10.2019 за результатами акредитації військової частини НОМЕР_1 , як закладу що проводить підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів та кваліфікаційних вимог до спеціалістів, які здійснюють таку підготовку, проведеної комісією територіального сервісного центру №5641 МВС України в м. Рівне, керівником закладу зазначений Поліщук Р.В. (а.с. 37-41 т.1).

Графік черговості керування транспортними засобами категорії «С» на автомобілі УРАЛ-43202, номерний знак НОМЕР_6 , інструктор прапорщик С Гергелюк на навчальний період з 08.04.2020 по 29.05.2020 затверджений командиром навчального батальйону ОСОБА_1 (а.с. 167-168 т.1). Також частина плануючої та навчальної документації по вказаній вище підготовці водіїв затверджена позивачем.

26.01.2021 ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом, у якому просив довести йому під особистий підпис матеріали службових розслідувань і його рапорт був задоволений (а.с. 4, т.2).

Незгода позивача з наказами відповідача про накладення на нього дисциплінарних стягнень зумовило його звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до пунктів 1, 4 статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно- правовими актами.

Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІУ затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах (далі - Статут).

Загальні обов`язки військовослужбовців визначені статтею 11 Статуту, серед яких:

свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок (абзац 2);

знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно (абзац 6).

Згідно з статтею 16 Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до статті 26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №551-ХІУ (далі -Дисциплінарний статут).

Відповідно до пункту 1 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Згідно з пунктом 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен" нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Відповідно до пункту 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); г') попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Порядок притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності визначено пунктами 83-95 Дисциплінарного статуту.

Відповідно до пунктів 83-85 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а у разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби (пункт 86 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до пункту 87 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене після шести місяців з дня вчинення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк (пункт 88 Дисциплінарного статуту).

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України затверджено наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 (далі Порядок №608).

Згідно пункту 1 розділу II Порядку №608, службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Відповідно до пунктів 1 та 3 розділу III Порядку №608 рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування). Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Згідно з пунктом 3 розділу IV Порядку №608 військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні та письмові пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Відповідно до пунктів 1 та 2 розділу VI Порядку №608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення зазначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування. Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Згідно з пунктом 5 Порядку №608 чинного на дату виникнення спірних правовідносин Про прийняте рішення повідомляється військовослужбовець, стосовно якого проводилося службове розслідування, а у випадку, передбаченому пунктом 7 розділу V цього Порядку, також начальник органу управління Військової служби правопорядку.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. При цьому, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення передує проведення службового розслідування.

Отже, вирішуючи такий спір, суд має виходити з обставин, встановлених службовим розслідуванням, характеру проступку, мотивів, за яких його вчинено та якими доказами це підтверджується.

Щодо тверджень відповідача стосовно пропуску позивачем строку звернення до суду слід зауважити наступне.

Військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк (пункт 88 Дисциплінарного статуту).

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає Кодекс адміністративного судочинства (далі - КАС України), частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до частин першої, п`ятою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, вимоги позивача про визнання протиправними та скасування спірних наказів пов`язані з проходженням позивачем публічної служби у Збройних Силах України, а тому для звернення до суду з таким позовом встановлюється місячний строк.

Представник відповідача у своєму відзиві посилається на те, що позивач дізнався про притягнення його до дисциплінарної відповідальності під час ознайомлення 31.12.2020 зі своєю службовою карткою, однак докази на підтвердження таких доводів у матеріалах справи відсутні.

Судом з`ясовано, що 26.01.2021 ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом, у якому просив довести йому під особистий підпис матеріали службових розслідувань і в цю ж дату, як стверджує позивач, ознайомився з такими документами. Водночас протилежного відповідачем не доведено.

З наведеного відповідачем всупереч приписів пункту 5 Порядку №608 не було повідомлено ОСОБА_1 про прийняті рішення за результатами службових розслідувань, які наразі оскаржує позивач.

Як підсумок, ОСОБА_1 дізнався про зміст наказів командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України № 288 від 29.05.2020 та №414 від 21.07.2020 лише 26.01.2021, а з даним позовом звернувся до суду 24.02.2021, що підтверджується відміткою у реєстраційній позначці (штампі) проставленій на першому аркуші позовної заяви, тобто, до спливу місячного строку з дати ознайомлення з такими рішеннями.

З наведеного суд констатує, що позивачем не пропущений місячний строк на оскарження спірних наказів, а доводи відповідача щодо його пропуску є безпідставними.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України № 288 від 29.05.2020 суд зазначає таке.

Як з`ясовано вище, дисциплінарне стягнення наказом відповідача № 288 від 29.05.2020 накладено за те, що позивач, як командир навчального батальйону, без відома та дозволу командира військової частини НОМЕР_1 передав у тимчасове користування військовій частині НОМЕР_2 приміщення їдальні наметового містечка «Інженерне», чим порушив вимоги статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 548-ХІУ та пункту 1 додатку № 16 Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 440 від 17.08.2017 року.

У ході розгляду справи встановлено, що відповідно до установчого наказу командира військової частини НОМЕР_4 № 131 від 18.03.2020р «Про організацію служби військ і бойового навчання у військовій частині НОМЕР_1 на 2020 рік» за навчальним батальйоном закріплені наметові містечка, в тому числі «Інженерне» з їдальнею (відповідно до плану військового містечка № НОМЕР_5 АДРЕСА_1 , затвердженого керівництвом КЕВ м. Рівне МО України), а також інші споруди, розташовані на їх території.

Наметове містечко «Інженерне» комісією у складі позивача та іншими посадовими особами навчального батальйону передавалось військовій частині НОМЕР_2 відповідно до телеграми командира військової частини НОМЕР_3 від 21 лютого 2020 року № 501/16/3/1/15 та погодження таких дій командиром військової частини НОМЕР_1 . Вказане військове майно, крім їдальні, було передане військовій частині НОМЕР_2 до 20 березня 2020 року.

Надалі командування військової частини НОМЕР_2 у зв`язку з відсутністю у наметовому містечку місць для зберігання речового майна та з метою недопущення його втрат, псування і розкрадання звернулось до позивача, як до відповідальної за це майно особи з проханням надати дозвіл на тимчасове користування приміщенням даної їдальні, що підтверджується поясненнями військовослужбовців наданими у ході службового розслідування.

Такий дозвіл був позивачем наданий і передача двох кімнат їдальні відбулася по Книзі обліку військового майна, що видається в тимчасове користування.

Відповідно до записів у означеній Книзі 10 квітня 2020 року 2 кімнати приміщення їдальні наметового містечка № 2 «Інженерне містечко» були передані військовій частині НОМЕР_2 , а 22.06.2020 приміщення їдальні було повернуто військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується відповідним записом.

Надаючи правову оцінку спірному наказу № 288 від 29.05.2020 суд погоджується з відповідачем, що будівля їдальні наметового містечка «Інженерне» відноситься до казарменого фонду військової частини та згідно наказу Міністерства оборони України від 03.07.2017 №448 «Про затвердження Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України» повинна передаватись іншій частині зі складенням відповідного акту.

Проте, яким чином повинна оформлятись передача лише частини (2 кімнати) такої будівлі у тимчасове користування іншій військовій частині цією інструкцією не визначено.

Пунктом 1 додатку № 16 до Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 440 від 17.08.2017 передбачено, що книга обліку військового майна, що видається в тимчасове користування, призначена для обліку військового майна, яке видається в тимчасове користування (на строк не більш одного місяця), та контролю за його поверненням.

Відтак, на думку суду, передача 2 кімнат приміщення їдальні наметового містечка № 2 «Інженерне містечко» по Книзі обліку військового майна, що видається в тимчасове користування не суперечить вимогам цієї інструкції, а на те, що таке майно перебувало у користуванні військової частини НОМЕР_2 більше місяця відповідач уваги у акті службового розслідування не звертав.

Так, наказом командира військової частини НОМЕР_4 № 131 від 18.03.2020 «Про організацію служби військ і бойового навчання у військовій частині НОМЕР_1 на 2020 рік» за навчальним батальйоном закріплені наметові містечка, зокрема, наметове містечко «Інженерне», а відповідальним за нього визначено позивача. Суд вважає, що такий документ наділяв позивача певним обсягом дискреційних повноважень щодо, зокрема, самостійного вирішення питань стосовно користування і розпорядження довіреним йому майном та ведення його обліку без участі командира такої частини, а також покладав на нього встановлену законодавством персональну відповідальність за пошкодження або втрату такого майна.

Фактично позивач, прийнявши рішення про надання 2 кімнат їдальні задля зберігання військового майна, виконав вимоги наказу командира військової частини НОМЕР_3 та командира військової частини НОМЕР_1 по передачі наметового містечка « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в якому розміщена вказана їдальня, з військової частини НОМЕР_1 до військової частини НОМЕР_2 , будь-яких шкідливих наслідків він своїми діями не спричинив, а навпаки таким дозволом запобіг втраті, або псуванню чи розкраданню військового майна.

З наведеного, суд вважає, що позивач належно виконав свої обов`язки покладені на нього статтею 11 Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, а тому правових підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності у відповідача не було.

Водночас у цьому акті всупереч вимог розділу V Порядку №608 в описовій частині акту взагалі не вказано про встановлення комісією, яка проводить розслідування вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому дисциплінарного проступку.

Разом з тим, прийняття командиром рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначення виду дисциплінарного стягнення можливе лише у разі доведення його вини, що не було зроблено відповідачем.

З наведеного суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України № 288 від 29.05.2020 є обґрунтованою і підлягає до задоволення.

Щодо визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України №414 від 21.07.2020 суд вказує таке.

Спірним наказом притягнуто позивача до дисциплінарної відповідальності за те, що він затвердив графіки черговості керування транспортними засобами категорії «С» під час підготовки водіїв замість командира військової частини НОМЕР_1 або його заступника.

Так, судом з`ясовано, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.04.2020 № 149 ОСОБА_1 було призначено керівником зборів водіїв. Також було наказано, зокрема, в період з 03.04.2020 по 20.05.2020 організувати та провести підготовку водіїв категорії «С», «С1Е» та «СЕ» та до 03.04.2020 розробити плануючу та навчальну документацію для проведення такої підготовки. Контроль за виконанням наказу був покладений на позивача.

Водночас у висновку про матеріально-технічну базу закладу від 20.10.2019 за результатами акредитації військової частини НОМЕР_1 , як закладу що проводить підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів та кваліфікаційних вимог до спеціалістів, які здійснюють таку підготовку, проведеної комісією територіального сервісного центру №5641 МВС України в м. Рівне, керівником закладу зазначений ОСОБА_1 .

Згідно з Додатком 1 Вимог до закладів, що проводять підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, та кваліфікаційних вимог до спеціалістів, які здійснюють таку підготовку (пункт 1 розділу V), затверджених спільним Наказом № 255/369/132/344 від 05.04.2016 Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства освіти і науки України, Міністерства інфраструктури України, Міністерства соціальної політики України графіки черговості керування транспортними засобами затверджуються керівником закладу або його заступником.

Судом з`ясовано, що графік черговості керування транспортними засобами категорії «С» на автомобілі УРАЛ-43202, номерний знак НОМЕР_6 , інструктор прапорщик ОСОБА_4 на навчальний період з 08.04.2020 по 29.05.2020 дійсно затверджений командиром навчального батальйону ОСОБА_1 , а також частина плануючої та навчальної документації по вказаній вище підготовці водіїв.

Втім, суд погоджується з аргументами відповідача, що позивач відповідно до зазначеного вище наказу командиру призначений лише керівником зборів водіїв, які проводились з 03.04.2020 по 20.05.2020 у військовій частині НОМЕР_1 .

Ця військова частина акредитована у якості закладу, що проводить підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів.

Отже, керівником закладу фактично є саме командир ВЧ НОМЕР_1 , а не позивач, як він зазначає у своїй позовній заяві. З наведеного, саме командир військової частини або його заступник мали право затверджувати графіки черговості керування транспортних засобів у рамках проведення підготовки водіїв. Тобто ОСОБА_1 , як керівник зборів водіїв, не мав повноважень затверджувати такі графіки

Проте, з огляду на фактичні обставини справи, враховуючи, те що у висновку про матеріально-технічну базу закладу від 20.10.2019 територіального сервісного центру №5641 МВС України в м. Рівне позивача вказано керівником згаданого закладу, то суд вважає, що затверджуючи таку документацію, ОСОБА_1 допустив добросовісну помилку щодо свого статусу і обсягу наданих йому повноважень, а не службову недбалість, що виключає його вину у дисциплінарному проступку за який його притягнуто відповідальності.

Підготовка водіїв категорії «С», «С1Е» та «СЕ» була організована і проведена відповідальними особами у строки зазначені у наказі командира військової частини НОМЕР_1 від 02.04.2020 № 149, а тому жодних негативних наслідків від затвердження позивачем графіків черговості керування транспортними засобами й інших документів по підготовці водіїв не настало.

Таким чином, суд критично оцінює висновки комісії зазначені у акті проведення службового розслідування щодо встановлення вини позивача у формі необережності, оскільки позивач вчинив зазначені вище дії внаслідок неправильного усвідомлення та розуміння юридичних властивостей цих дій, а не у зв`язку з протиправною необережністю.

Водночас комісія відповідача ретельно не перевірила характеру дисциплінарного проступку, мотивів, за яких його вчинено, тобто не враховані всі обставини, що мали суттєве значення для його прийняття, а тому спірний наказ в частині, яка стосується позивача є необґрунтованим і не відповідає критеріям встановленим частиною другою статті 2 КАС України.

З викладеного вище позовна вимога щодо визнання протиправним та скасування наказу відповідача №414 від 21.07.2020 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 анулювати відповідний запис у службовій картці командира навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 щодо накладення на нього дисциплінарних стягнень у вигляді «догани» та «суворої догани» суд наголошує таке.

Згідно з пунктом 106 Дисциплінарного статуту ЗСУ усі заохочення та дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, у тому числі і заохочення, оголошені командиром усьому особовому складу підрозділу (команди), військової частини, заносяться у тижневий строк до службової картки військовослужбовця (додаток 3 до цього Статуту).

У разі зняття дисциплінарного стягнення у службовій картці військовослужбовця в розділі "Стягнення" робиться запис - коли й ким стягнення знято.

Якщо накладені на військовослужбовця такі дисциплінарні стягнення, як зауваження, догана і сувора догана, після закінчення року після їх накладення не були зняті і він не вчинив за цей час іншого правопорушення, за яке був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, у відповідній графі розділу "Стягнення" робиться запис про зняття стягнення у зв`язку із закінченням строку.

З наведеного, у разі набрання цим рішенням законної сили відповідач повинен буде внести до службової картки ОСОБА_1 записи про зняття з нього скасованих судом дисциплінарних стягнень, а тому у суду немає підстав вважати, що відповідач не здійснить таких дій.

Отже, суд дійшов висновку, що така позовна вимога є передчасною і у її задоволенні слід відмовити.

Cуд при ухваленні рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява № 303-A, п. 29).

За приписами частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході судового розгляду адміністративної справи відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування та не підтвердив правомірності своїх дій, натомість позивачем частково доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, а тому позов належить задовольнити.

Згідно з ч.3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позов задоволено частково, то суд присуджує на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1210,67 грн за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 ) до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ) про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України № 288 від 29.05.2020 щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності командира навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 з накладенням на нього дисциплінарного стягнення у вигляді «догани».

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України №414 від 21.07.2020 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності командира навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 з накладенням на нього дисциплінарного стягнення у вигляді «суворої догани».

У задоволенні позовної вимоги про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 анулювати відповідний запис у службовій картці командира навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 щодо накладення на нього дисциплінарних стягнень у вигляді «догани» та «суворої догани».

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України судовий збір у сумі 1210,67 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 04 червня 2021 року

Суддя У.М. Нор