Справа № 760/20794/19
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2021-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Ганечко О. М., Василенко Я. М.,

за участю секретаря Кірієнко Н. Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Оперуповноваженого, начальника сектору превенції відділу поліції на станції Київ-Пасажирський Солом`янського управління поліції ГУНП у м. Києві Левченка Володимира Анатолійовича про визнання дій протиправними, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 30 грудня 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до оперуповноваженого, начальника сектору превенції відділу поліції на станції Київ-Пасажирський Солом`янського управління поліції ГУНП у м. Києві Левченка Володимира Анатолійовича, старшого дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Солом`янського управління поліції ГУНП у м. Києві Файчука Руслана Ростиславовича, судді Київського апеляційного суду Журби Сергія Олександровича про визнання дій протиправними.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25 липня 2019 року у відкритті провадження було відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 та скасовано ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 25 липня 2019 року в частині відмови у відкритті провадження щодо позовних вимог про визнання протиправними дій оперуповноваженого, начальника сектора превенції відділу поліції на станції Київ-Пасажирський Солом`янського управління поліції ГУНП у м. Києві Левченка Володимира Анатолійовича щодо адміністративного затримання ОСОБА_2 без складання протоколу та справу у цій частині направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії відкриття провадження.

Ухвалою від 01 листопада 2019 року судом відкрито спрощене провадження в справі в частині вимог до оперуповноваженого, начальника сектора превенції відділу поліції на станції Київ-Пасажирський Солом`янського управління поліції ГУНП у м. Києві Левченка Володимира Анатолійовича щодо адміністративного затримання ОСОБА_2 без складання протоколу.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 30 грудня 2020 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апелянт вказує на проведення незаконного затримання ОСОБА_2 відповідачем та на те, що у працівників поліції не було жодних правових підстав ані для її затримання, ані для її фактично примусової доставки до приміщення управління поліції з Київського апеляційного суду.

ОСОБА_2 вказує, що відносно неї всупереч положенням Кодексу про адміністративні правопорушення України не було складено протокол про адміністративне затримання, що є порушення закону.

Крім того, зазначено про необхідність врахування заперечень на ухвали, які окремо від рішення суду не оскаржуються.

В судове засідання з`явилася позивач - ОСОБА_2 та підтримала вимоги апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 17 липня 2019 року відносно ОСОБА_2 було складено протокол серії АПР18 №061926 про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КпАП України про те, що нібито ОСОБА_2 15.07.2019 о 14 год. 00 хв., перебуваючи за адресою вулиця Солом`янська, висловлювалася нецензурною лайкою в громадському місці, чим порушила громадський порядок на зауваження не реагувала.

Події, на підставі яких складений протокол про адміністративне правопорушення, відбувалися 15 липня 2019 року в приміщенні Київського апеляційного суду.

З пояснень ОСОБА_2 вбачається, що складання протоколу відбулося 17 липня 2019 року в приміщенні Солом`янського управління поліції за адресою: м. Київ, пр. Повітрофлотський, 49, куди вона примусово була доставлена з Київського апеляційного суду в той же день оперуповноваженим співробітником поліції Левченком В.А .

Факт примусової доставки ОСОБА_2 до приміщення Управління поліції та утримання її під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення позивачка кваліфікує як адміністративне затримання, не погоджуючись з яким позивачі звернулись до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що жодними матеріалами справи не підтверджується факт затримання ОСОБА_2 в приміщенні Київського апеляційного суду працівником поліції Левченком В.А. , а також факт доставки її до приміщення Солом`янського управління поліції.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи та апеляційній скарзі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 260 КУпАП у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускається, зокрема, адміністративне затримання особи.

Стаття 261 КУпАП визначає, що про адміністративне затримання складається протокол, в якому зазначаються: дата і місце його складення; посада, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу затриманого; час і мотиви затримання. Протокол підписується посадовою особою, яка його склала, і затриманим. У разі відмовлення затриманого від підписання протоколу в ньому робиться запис про це. Про місце перебування особи, затриманої за вчинення адміністративного правопорушення, негайно повідомляються її родичі, а на її прохання також власник відповідного підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган. Органи (посадові особи), правомочні здійснювати адміністративне затримання, про кожний випадок адміністративного затримання осіб інформують у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, крім випадків, якщо особа захищає себе особисто чи запросила захисника.

Разом з тим, положеннями ч. 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом першої інстанції встановлено, що протокол про адміністративне затримання відносно ОСОБА_2 не складався, чого останньою під час апеляційного розгляду справи не спростовано жодними обґрунтованими доводами чи доказами.

Згідно з ч. 5 ст. 77 КАС України суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, вказаною процесуальною нормою на позивача покладається обов`язок надати суду докази у підтвердження фактичних обставин, та саме позивачі зобов`язані надати суду докази у підтвердження того, що відповідач - оперуповноважений Левченко В.А. - здійснив дії, пов`язані із затриманням ОСОБА_2 та примусовим супроводженням її (доставкою) до приміщення Солом`янського управління поліції за адресою: м. Київ, пр. Повітрофлотський, 49 , з приміщення Київського апеляційного суду, на що вірно звернув увагу суд першої інстанції.

Так, позивач зверталася до суду першої інстанції з клопотанням про витребування доказів з управління поліції (інформації про двох працівників, яких направляли за викликом в приміщення Київського апеляційного суду 17 липня 2019 року), проте ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 03.12.2019 у задоволенні клопотання було відмовлено, позаяк не було дотримано умов ст. 80 КАС України щодо обгрунтування неможливості самостійно добути зазначені докази.

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги звертає увагу на таке.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Нормами ч.ч. 1-3 ст.73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Необхідно зауважити, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінюючи твердження апелянта щодо невитребування судом першої інстанції та незабезпечення доказів, колегія суддів звертає увагу на положення частини 1 статті 268 КУпАП, за якими особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Таким чином, ОСОБА_2 наділена правом ознайомитися з матеріалами справи та доказами, які стосуються питання притягнення її до адміністративної відповідальності, проте останньою не надано доказів вжиття залежних від неї заходів з метою отримати докази, які б підтвердили неправомірність дій відповідача в межах спірних правовідносин, що вказує на правомірність висновків суду першої інстанції, який вказав, що жодним матеріалами справи не підтверджується факт затримання ОСОБА_2 в приміщенні Київського апеляційного суду працівником поліції Левченком В.А. , а також факт доставки її до приміщення Солом`янського управління поліції.

Також, колегія суддів звертає увагу, що доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на позиції Європейського Суду з прав людини, які він висловив, зокрема, в п. 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», п. 43 рішення у справі «Кобець проти України», відповідно до якої, суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Тобто, встановлюючи істину в справі суд повинен базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби в суду не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.

Дослідження матеріалів справи не дає підстави для висновку про те, що відповідачем порушено права позивачів, не доведено наявності обставин, які стали підставою для звернення з даним позовом до суду, не надано жодних належних і допустимих доказів, які би могли поза розумним сумнівом підтверджувати твердження позивачів.

За наведених обставин справи, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог.

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і було зроблено колегією суддів під час розгляду даної справи.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 30 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Оперуповноваженого, начальника сектору превенції відділу поліції на станції Київ-Пасажирський Солом`янського управління поліції ГУНП у м. Києві Левченка Володимира Анатолійовича, про визнання дій протиправними - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 30 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. М. Ганечко

Повний текст постанови виготовлено 03.06.2021.