Справа № 240/2622/21
Суддя: Черноліхов Сергій Вікторович
Дата ухвалення: 2021-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
03 червня 2021 року м. Житомир справа № 240/2622/21
категорія 111030600
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Черноліхова С.В.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Дочірнього підприємства "Агрофірма "Немиринецька" до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року дану справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 30 березня 2021 року.
30 березня 2021 року підготовче засідання відкладено на 08 квітня 2021 року з наданням часу позивачу для ознайомлення з відзивом на позов.
08 квітня 2021 року в підготовчому засіданні оголошено перерву до 13 квітня 2021 року.
13 квітня 2021 року в підготовчому засіданні оголошено перерву до 20 квітня 2021 року з наданням часу відповідачу для ознайомлення з додатковими доказами.
20 квітня 2021 року підготовче засідання не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Черноліхова С.В. у відпустці. Наступне засідання призначено на 13 травня 2021 року.
13 травня 2021 року суд закрив підготовче провадження і призначив справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 20 травня 2021 року.
20 травня 2021 року суд постановив ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про подальший розгляд справи у письмовому провадженні.
Представник позивача позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити повністю.
Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала і просила у їх задоволенні відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов.
Свідок - головний державний ревізор-інспектор І.В. Довгалюк пояснила, що Підприємство не відобразило в бухгалтерському обліку нестачу зернових культур на 155427,00 грн. і не нарахувало відповідне податкове зобов`язання, внаслідок чого зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на вказану суму. Від`ємне значення ПДВ було зменшено і на 642210,00 грн. ПДВ за списання паливно-мастильних матеріалів без належного документального підтвердження. Також зазначила, що позивач необгрунтовано відніс оплату послуг прокату обладнання від ТОВ "Рентолл" до адміністративних витрат.
Заслухавши пояснення представників сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи, суд дійшов наступного висновку.
Встановлено, що під час проведеної посадовими особами Головного управління ДПС у Житомирській області документальної позапланової виїзної перевірки Дочірнього підприємства "Агрофірма "Немиринецька" з питань правомірності декларування від`ємного значення податку на додану вартість за червень-грудень 2019 року, січень-вересень 2020 року, яке становить більше 100 тис. грн., та заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість по декларації з ПДВ за вересень 2020 року виявлено порушення:
- пункту 44.1 статті 44, абзацу "г" пункту 198.5, пунктів 198.1, 198.2, 198.6 статті 198, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого Підприємством завищено суму від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду по рядку 21 Декларації за вересень 2020 року на 1949452,00 грн.
За результатами перевірки складено акт № 2505/06-30-07-13/31826128 від 18 грудня 2020 року.
Підприємство подавало заперечення на нього, за результатами розгляду яких Головне управління ДПС у Житомирській області змінило висновок акту перевірки, змінивши суму завищення від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду по рядку 21 Декларації за вересень 2020 року на 1735677,00 грн.
На підставі вказаного акта контролюючим органом 26 січня 2021 року винесені податкові повідомлення-рішення:
Вважаючи вказані повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд дійшов наступного висновку.
Як зазначено в акті перевірки, перевіркою достовірності і правильності визначення суми від`ємного значення, яка підлягає бюджетному відшкодуванню (показник рядка 20.2 Декларації) встановлено її завищення на 103804,00 грн. внаслідок порушення підпункту "б" пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, оскільки допущено перевищення над сумою податку, фактично сплаченою у попередніх та звітному податковому періоді постачальникам товарів та послуг або до Державного бюджету України, а саме: в липні 2020 року ДП «Агрофірма «Немиринецька» віднесло до складу податкового кредиту суму ПДВ у розмірі 103804,00 грн. з вартості послуг комісії, наданих ПП "ЯН".
Зазначені послуги надано відповідно до договору комісії від 27 червня 2019 року № 101, за умовами якого ПП "ЯН" (комісіонер) зобов`язується за дорученням ДП "Агрофірма Немиринецька" (комітент) вчинити в інтересах останнього від свого імені правочини на продаж продукції комітента, а саме зернових культур в кількості, на умовах та по ціні, визначеними умовами даного договору. Усі витрати комісіонера відображаються в його звіті, який складається та подається комітенту в письмовій формі з додатком усіх виправдних документів.
Перевіркою встановлено, що за надані ПП "ЯН" послуги ДП "Агрофірма Немиринецька" грошовими коштами не розраховувалось, згідно даних бухгалтерського обліку по рахунку 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками" погашення заборгованості здійснювалось проводкою Д-т 631 - К-т 361, тобто зарахуванням зустрічних вимог.
Враховуючи вищевикладене, ДП "Агрофірма "Немиринецька" відмовлено у бюджетному відшкодуванні по декларації за вересень 2020 року на 103804,00 грн.
Суд при цьому зазначає, що відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України.
Статтею 200 Податкового кодексу України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Отже, від`ємне значення податкового зобов`язання виникає коли платник податку сплатив більшу суму, ніж це передбачено ПК України. Тобто, під «бюджетним відшкодуванням» розуміється повернення суми надміру сплаченого податку, які тимчасово перебувають у розпорядженні Державного бюджету України.
Однією із основних умов бюджетного відшкодування є вимога щодо фактичної сплати податку отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг), тобто, перерахування грошових коштів.
Позивач визнає, що між ним та ПП "ЯН" було проведено залік зустрічних однорідних вимог у порядку статті 604 Цивільного кодексу України. Разом з тим, позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що по вказаній операції було здійснено перерахування грошових коштів, як того вимагає підпункт "б" пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України.
Суд при цьому зазначає, що відповідно до пунктів 200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Згідно з пунктом 120-1.2 статті 120-1 Податкового кодексу України, у разі відсутності реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість, та/або податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою, податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, що зазначена в податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 5 відсотків обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 3400 гривень.
В акті перевірки перервіряючими зроблено висновки про те, що ДП «Агрофірма «Немиринецька» завищило від`ємне значення суми податку на додану вартість на загальну суму 1735677,00 грн., яка складається з:
- 909146,00 грн. податку на додану вартість за результатами обліку зернових та технічних культур на рахунку 208 «Матеріали сільськогосподарського призначення»;
- 155427,00 грн. податку на додану вартість за результатами обліку залишків (пересорт) зернових та технічних культур на складах підприємства за грудень 2019 року;
- 642210,00 грн. податку на додану вартість за списання паливо-мастильних матеріалів;
Стосовно 909146,00 грн. податку на додану вартість.
Проведеною перевіркою встановлено, що ДП «Агрофірма «Немиринецька» частину зернових та технічних культур обліковує на рахунку 208 «Матеріали сільськогосподарського призначення», відповідно до облікової політики підприємства на вказаному рахунку обліковується насіннєвий та посівний матеріал.
За перевіряємий період руху (списання, надходження) по зазначеним позиціям зернових та технічних культур відповідно до даних бухгалтерського обліку підприємства не встановлено.
На запит щодо надання письмових пояснень щодо фактичної наявності та місць зберігання зернових та технічних культур, що обліковуються на залишках по рах. 208 «Матеріали сільськогосподарського призначення», і проведення інвентаризації вищевказаних товарно-матеріальних цінностей Підприємство відповіді не надало.
З урахуванням вищенаведеного, перевіркою встановлено порушення ДП «Агрофірма «Немиринецька» підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пункту 44.1 статті 44, пункту 198.5 статті 198 Податкового Кодексу України, в результаті чого платником занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 909146, 00 грн.
Суд при цьому зазначає, що відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:
а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;
б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);
в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;
г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
Контролюючий орган, обгрунтовуючи правомірність зменшення від`ємного значення суми податку на додану вартість на 909146,00 грн., вказує на виявлення нестач зернових та технічних культур на рахунку 208 «Матеріали сільськогосподарського призначення».
Представником позивача не надавалися ніякі докази ні під час перевірки, ні під час розгляду справи про рух вказаних культур на підставі даних бухгалтерського обліку. Від інвентаризації під час проведення перевірки перевіряючими позивач відмовився. Не представив також й докази фактичної наявності і місць зберігання зернових та технічних культур.
За таких обставин суд погоджується з висновками перевіряючих про виявлення під час перевірки нестач зернових і технічних культур на загальну суму ПДВ 909146,00 грн.
При цьому суд критично ставиться до доводів позивача про те, що залишкова кількість вказаних кукурудзи, пшениці і сої була вказана помилково і її виправлення відбулося на підставі бухгалтерської довідки від 31 грудня 2020 року, оскільки обгрунтованість такого виправлення жодним чином не доведена.
Стосовно 155427,00 грн. податку на додану вартість.
Так, перевіркою встановлено заниження позивачем податкових зобов`язань за грудень 2019 року на загальну суму 155427,00 грн., внаслідок ненарахування всупереч підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України податкових зобов`язань в результаті виявлення нестач зернових та технічних культур на складах їх зберігання за результатами проведеної інвентаризації в грудні 2019 року.
Позивачем з питань проведення інвентаризацій на підприємстві та їх відображення в бухгалтерському обліку надано інвентаризаційний опис товарно-матеріальних цінностей, затверджений директором ОСОБА_1 , відповідно до якого на підприємстві згідно наказу від 02 грудня 2019 року проведено інвентаризацію, яка розпочата 15 грудня 2019 року та закінчена 18 грудня 2019 року, матеріально-відповідальна особа комірник ОСОБА_2 .
Відповідно до даних бухгалтерського обліку підприємства, за результатами проведеної інвентаризації не відображено оприбуткування лишків на баланс підприємства та нестач разом на 155427,00 грн. ПДВ.
Позивачем не надано письмової відповіді та завірених копій первинних документів на запит про надання пояснень щодо невідповідності відображених залишків готової продукції згідно даних бухгалтерського обліку по рах. 26 "Готова продукція" даним проведеної інвентаризації станом на 18 грудня 2019 року.
Суд при цьому вказує, що відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:
а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;
б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);
в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;
г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
Із матеріалів справи вбачається, що в грудні 2019 року Дочірнім підприємством "Агрофірма "Немиринецька" було проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей, про що складено інвентаризаційний опис від 18 грудня 2019 року.
На спростування встановлених порушень позивач надав:
- бухгалтерську довідку № 2 від 31 грудня 2020 року, в якій зазначено про помилку при введенні ціни сої: замість 7,7 грн. вказано 77,09 грн.;
- бухгалтерську довідку № 3 від 31 грудня 2020 року про списання кукурудзи, відбракованої згідно з актом від 27 січня 2020 року в кількості 8687 кг, проведено в програмі 31 грудня 2020 року;
- акт від 27 січня 2020 року про відбракування 8687 кг кукурудзи і податкову накладну № 10 від 27 січня 2020 року;
Відповідно до Наказу Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 "Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05 червня 1995 року за №168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення; господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Якщо правилами документообігу підприємства передбачена можливість відображення господарської операції, щодо якої на момент закінчення складання облікових регістрів бухгалтерського обліку за звітний період від контрагента у терміни, встановлені законодавством, не отримано первинного документа, підставою для перенесення інформації про таку господарську операцію до облікових регістрів бухгалтерського обліку є належним чином оформлений внутрішній первинний документ (акт), складений посадовою особою, відповідальною за приймання-відпуск товарно-матеріальних цінностей, робіт і послуг.
Господарські операції, наведені у внутрішньому первинному документі (акті), оцінюються в порядку, визначеному національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку або міжнародними стандартами фінансової звітності.
Дослідивши вказані документи, суд дійшов висновку, що вони у розумінні наведених правових норм не є тими первинними документами, які спростовують встановлене під час перевірки порушення позивачем вимог підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України у частині невідображення оприбуткування лишків на баланс підприємства та нестач разом на 155427,00 грн. ПДВ. Саме лише складання таких документів без відображення їх в бухгалтерському обліку підприємства не є доказом здійснення господарської операції, в тому числі і щодо обліку та руху товарно-матеріальних цінностей.
Стосовно 642210,00 грн. податку на додану вартість.
Як зазначено в акті перевірки, ДП «Агрофірма «Немиринецька» придбане пальне, рух палива у бухгалтерському обліку відображає на субрахунку 203 «Паливо», згідно з нормами Інструкції 291 Інструкція про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затверджена наказом Мінфіну України від 30 листопада 1999 року.
За результатами перевірки встановлено, що ДП «Агрофірма «Немиринецька» придбане ПММ у бухгалтерському обліку відображено бухгалтерським проведенням Д-т 203 «Паливо» К-т 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками», Д-т 641 «Розрахунки за податками» К-т 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» та формувало податковий кредит податку на додану вартість на підставі підтверджуючих документів (податкові накладні, зареєстровані в ЄРПН, видаткові накладні, чеки РРО, інші документи).
Проведеною перевіркою встановлено, що ДП «Агрофірма «Немиринецька» протягом періоду з 01 червня 2019 року по 30 вересня 2020 року проводило списання дизельного палива, бензину та скрапленого газу для заправки вантажних автомобілів та сільськогосподарської техніки, які обліковуються на балансі підприємства.
З питань підтвердження використання (списання) палива, виходячи з даних про пробіг автомобіля, визначених на підставі подорожнього листа, норм витрат палива з урахуванням технічних характеристик автотранспорту, експлуатаційних норм встановлено, що ДП «Агрофірма «Немиринецька» в бухгалтерському обліку використовує подорожній лист вантажного автомобіля, а саме:
- типову форму № 2-ТН, затверджену наказом Міністерства статистики України від 29 грудня 1995 року № 488/346, в якому зазначено наступні реквізити:
- фактична кількість витраченого автомобілем палива (розраховується за одним подорожнім листом);
- залишок палива в паливному баку автомобіля на початок зміни (рейсу) (графа подорожнього листа «залишок пального при виїзді»);
- кількість палива, залитого в паливний бак упродовж зміни (рейсу) (графа подорожнього листа «видано пальне»);
- залишок палива в паливному баку автомобіля на кінець зміни (рейсу) (графа подорожнього листа «залишок пального при поверненні»);
- час фактичний при виїзді з гаража та при поверненні до гаража (графа «робота водія та автомобіля»);
- витрати палива - за нормою, фактично (графа «результати роботи автомобіля і причепів») ;
- загальний пробіг (в т.ч. з вантажем) (графа «результати роботи автомобіля і причепів»).
Типову форму № 67-4 «Обліковий лист тракториста-машиніста» та типову форму № 65 «Дорожній листок трактора», в якому зазначено наступні реквізити:
- залишок палива в паливному баку трактора на початок зміни (графа дорожнього листка «залишок пального при виїзді»);
- кількість палива, залитого в паливний бак упродовж зміни (графа дорожнього листка «видано пальне»);
- залишок палива в паливному баку трактора на кінець зміни (графа дорожнього листка "залишок пального при поверненні").
В ході проведення перевірки встановлено списання дизельного палива, бензину та скрапленого газу на автомобільний транспорт та сільськогосподарську техніку з віднесенням вартості палива до складу витрат та податкового кредиту па підставі подорожніх листів вантажного автомобіля та дорожніх листків трактора, які оформлені з порушенням статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (із змінами та доповненнями), так як у наданих первинних документах відсутня інформація в обов`язкових реквізитах, а саме:
- в подорожніх листах вантажних автомобілів відсутні дані про відображення показників спідометра, не зазначено інформацію щодо відображення даних про залишок пального при виїзді та при поверненні в гараж, відображається лише фактична видача пального, подорожні листи ведуться не кожний день роботи, а за декілька днів;
- в дорожніх листках трактора відсутні дані про відображення даних про залишок пального при виїзді та при поверненні в гараж, а також про витрати пального по нормі (на одиницю роботи та всього) і витрати пального фактичні, а відображається лише фактична видача пального.
Враховуючи вищевикладене, підтвердити правомірність списання кількості палива відповідно до наданих під час перевірки подорожніх листів вантажних автомобілів та дорожніх листках тракторів не є можливим.
Суд зазначає, що відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:
а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;
б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);
в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;
г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
Відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-XIV, фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
За вимогами частин 1, 2 статті 9 Закону № 996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку, зокрема і формування податкового кредиту.
Судом встановлено, що фактично підставою для зменшення Дочірньому підприємству "Агрофірма "Немиринецька" від`ємного значення суми податку на додану вартість на 642210,00 грн. слугував висновок відповідача про те, що за період з 01 червня 2019 року по 30 вересня 2020 року позивач документально не підтвердив списання ПММ і не довів їх використання у своїй господарській діяльності.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач на 2019 рік та 2020 рік встановлював норми витрат палива, про що видав накази №№ 1, 2 і 3 від 01 січня 2019 року, №№ 1, 2 і 3 від 01 січня 2020 року.
На підтвердження використання пального за спірний період позивач надав зведені відомості, згідно з якими розрахунки використання здійснено за затвердженими нормами витрат ПММ.
Також позивач надав суду акти про списання бензину, дизельного пального, газу за період з червня 2019 року по вересень 2020 року.
Суд погоджується з доводами позивача про те, що відповідно до наказу Державної служби статистики України від 19 березня 2013 року № 95 визнано таким, що втратив чинність наказ Державного комітету статистики України від 17 лютого 1998 року № 74 «Про затвердження типової форми первинного обліку роботи службового легкового автомобіля та Інструкції про порядок її застосування», норми якого містили положення щодо необхідності оформлення щоденних подорожніх листів та встановлювали форму подорожнього листа.
Разом з цим, відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської та іншої звітності, що ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, підприємствами встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, що затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88.
Відповідно до пункту 2.4 Положення, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
У той же час, підпунктом 2.7 пункту 2 Положення передбачено, що первинні документи складаються на бланках типових і спеціалізованих форм, затверджених відповідним органом державної влади. Документування господарських операцій може здійснюватись за їх реквізитами чи реквізити типових або спеціалізованих форм.
Суд звертає увагу, що на теперішній час типової або спеціалізованої форм первинного обліку при списанні ПММ не встановлено.
Господарська операція може супроводжуватися складенням будь-якого первинного документа, який містить обов`язкові реквізити, визначені статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення № 88.
Надані Підприємством документи з даного виду порушення не містять необхідні розрахункові величини, з яких визначений обсяг використаного пального, а також не дають можливості встановити, для яких саме цілей списані паливно-мастильні матеріали за період з червня 2019 року по вересень 2020 року на суму 642210,00 грн. Позивачем не доведено використання таких ПММ саме в межах власної господарської діяльності .
На підставі викладеного суд вважає правомірним зменшення Дочірньому підприємству "Агрофірма "Немиринецька" від`ємного значення суми податку на додану вартість на 642210,00 грн. з огляду на безпідставне списання ПММ, що належним чином не оформлено і не доведено зв`язок їх використання з господарською діяльністю підприємства.
На дату проведення перевірки відповідно до наданої платником податків оборотно-сальдової відомості по рах. 631 заборгованість не обліковується .
Операції, пов`язані з придбанням вищевказаних послуг у ТОВ «Рентолл» в липні 2019 року, в бухгалтерському обліку підприємства відображено наступними проведеннями:
- Дт 92 «Адміністративні витрати» Кт 631 «Розрахунки з постачальниками та підрядниками» - загальною вартістю 144468,5 грн.;
Наданий до перевірки акт виконаних робіт та зареєстрована до нього в ЄРПН податкова накладна по наданій послузі ТОВ «Рентолл» щодо прокату технічного обладнання не підтверджує саме факту здійснення господарської операції, так як ДП «Агрофірма «Немиринецька» не надано пояснень та підтверджуючих документів, яке саме технічне обладнання використовувалось на прокат, з якою метою та чи пов`язаний останній з господарською діяльністю підприємства.
Будь-яких первинних документів, окрім акту виконаних робіт ДП «Агрофірма «Немиринецька» до перевірки на дату реєстрації акту перевірки не надано.
Суд вважає за необхідне зазначити, що підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;
ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
- дата отримання платником податку товарів/послуг.
За приписами пункту 198.3 наведеної статті, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);
ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
У відповідності до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Із наведеного вбачається, що позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України, а визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є рух товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку та наявність у платника податків виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства та як підтверджує сплату податку на додану вартість у складі ціни товару.
Таким чином, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у складі ціни за придбану продукцію та виконані роботи, необхідні первинні документи, оформлені відповідно до вимог законодавства України.
Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон), бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до частини 1 статті 9 цього Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 (далі по тексту - Наказ № 88).
Відповідно до пункту 1.2 Наказу №88, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.
Слід зазначити, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (пункт 2.1 Наказу № 88).
Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит у зв`язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.
Сама по собі наявність первинних документів (актів надання послуг та податкових накладних) не може бути єдиною і достатньою підставою для підтвердження правомірності формування податкового кредиту, у разі не доведення реальності здійснених господарських операцій, а також не доведення факту дійсного руху активів та товару між учасниками відповідних операцій.
Натомість, обов`язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту належними документами первинного обліку покладається на платника-покупця товарів (робіт, послуг), оскільки саме він є суб`єктом, який зменшує суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість, що підлягає перерахуванню до бюджету на суму податкового кредиту.
Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Одні лише вказані документи не підтверджують факт здійснення спірних господарських операцій і дають підстави для сумніву суду у їх реальності та безтоварності.
Допитаний свідок ОСОБА_3 пояснила, що витрати по операції з прокату обладнання у ТОВ "Рентолл" віднесені позивачем до адміністративних, при цьому представник позивача у судовому засіданні не зміг пояснити, яке саме обладнання орендувалося і для яких цілей, а також як це пов`язано з господарською діяльністю Підприємства. Не встановлено таких обставин і судом в ході розгляду справи.
Враховуючи викладене і досліджені документи, суд вважає непідтвердженим належним чином факт здійснення господарських операцій з ТОВ "Рентолл" по прокату технічного обладнання.
Згідно зі статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Враховуючи вищевикладені приписи чинного законодавства України, оскільки факти, які встановлені в акті перевірки, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Дочірнього підприємства "Агрофірма "Немиринецька" задоволенню не підлягають.
Керуючись статтями 9, 77, 90, 139, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України,
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Черноліхов