Справа № 200/9642/19-а
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2021-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

03 червня 2021 року

Київ

справа №200/9642/19-а

адміністративне провадження №К/9901/9724/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Калашнікової О.В.,

суддів: Білак М.В., Губська О.А.,

розглянувши у письмовому провадженні як суд касаційної інстанції справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року (головуючий суддя - Грищенко Є.І.), постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року (колегія суддів у складі головуючого судді - Сіваченка І.В., суддів: Гаврищук Т.Г., Гайдар А.В.)

I. СУТЬ СПОРУ

1. У серпні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду із позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області (далі - відповідач, ТУ ДСА України в Донецькій області), в якому просив стягнути з відповідача компенсацію за затримку розрахунку при звільненні з 02 квітня 2019 року по день ухвалення судового рішення з розрахунку середньоденної заробітної плати 2278,37 грн.

1.1. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01 квітня 2019 року позивача звільнено з посади судді Слов`янського міськрайонного суду, однак в порушення положень статей 116, 117 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України) відповідач при звільненні не здійснив виплату всіх належних сум, зокрема, згідно з наказом голови суду та рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2019 року.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

2. Указом Президента України від 31 серпня 2004 року № 1026/2004 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області.

3. 14 грудня 2004 року позивачем прийнято присягу судді.

4. Постановою Верховної Ради України від 14 квітня 2010 року, позивач обраний на посаду судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області безстроково.

5. 29 травня 2012 року Вища рада юстиції прийняла рішення № 748/0/15-12 про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області за порушення присяги.

6. 05 липня 2012 року Верховна Рада України прийняла постанову № 5126-У1 про звільнення позивача з посади судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області у зв`язку з порушенням присяги.

7. Постановою Вищого адміністративного суду України від 04 вересня 2012 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання постанови від 05 липня 2012 року № 5126-У1 незаконною.

8. Не погодившись із зазначеним рішенням Вищого адміністративного суду України від 04 вересня 2012 року, у лютому 2013 року позивач подав до Європейського суду з прав людини заяву проти України.

9. 19 січня 2017 року Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі "Куликов та інші проти України", зокрема, і за заявою ОСОБА_1 № 15073/13, яким постановив, що Україна порушила стосовно позивача: пункт 1 статті 6 Конвенції у зв`язку з недотриманням принципів незалежності та безсторонності; статтю 8 Конвенції, якою кожному гарантується право на повагу до приватного і сімейного життя.

10. У травні 2017 року позивач звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд Верховним Судом України з підстави, встановленої пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України(в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року; далі - КАС України), у якій просив скасувати постанову Вищого адміністративного суду України від 04 вересня 2012 року та прийняти нове рішення про задоволення позову.

11. Постановою Верховного Суду України від 07 серпня 2017 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Вищого адміністративного суду України від 04 вересня 2012 року скасовано, постановлено справу передати на новий розгляд до Вищого адміністративного суду України.

12. Рішенням колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 01 лютого 2018 року № 800/341/17 (П/9901/18/18), позов ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання постанови незаконною - задоволено частково, визнано протиправною та скасовано постанову Верховної Ради України від 05 липня 2012 року № 5126-УІ «Про звільнення судді».

13. 12 вересня 2018 року наказом Голови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області № 12-к скасовано наказ від 13 липня 2012 року № 13-к про відрахування судді ОСОБА_1 13 липня 2012 року зі штату Слов`янського міськрайонного суду Донецької області у зв`язку з порушенням присяги; наказано вважати ОСОБА_1 таким, що приступив до виконання обов`язків судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з 13 вересня 2018 року; продовжено виплачувати позивачу раніше встановлену щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 60 % посадового окладу як такому, що має стаж роботи станом на 16 липня 2012 року 28 років 07 місяців 06 днів; наказано відділ планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності ТУ ДСА України в Донецькій області здійснити позивачу виплату середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 17 липня 2012 року.

14. Підставами для винесення зазначеного наказу Голови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 вересня 2018 року № 12-к, була заява ОСОБА_1 , рішення Верховного Суду України від 01 лютого 2018 року №800/341/17 (П/9901/18/18) та рішення Європейського суду з прав людини за заявою ОСОБА_1 № 15073/13 від 19 січня 2017 року. Однак, заробітна плата за час вимушеного прогулу не була виплачена у зв`язку з чим позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з відповідним позовом.

15. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до ТУ ДСА в Донецькій області про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу (справа № 200/13312/18-а) задоволено, зобов`язано ТУ ДСА в Донецькій області нарахувати та виплатити позивачу заробітну плату за весь час вимушеного прогулу з 17 липня 2012 року по 12 вересня 2018 року включно, зобов`язано відповідача здійснити сплату єдиного соціального внеску з нарахованої позивачу заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 17 липня 2012 року по 12 вересня 2018 року включно.

16. 01 квітня 2019 року наказом Голови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області №4-к згідно з рішення Вищої Ради Правосуддя від 14 березня 2019 року №757/0/15-19 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області на підставі пункту 3 частини 6 статті 126 Конституції України», пункту 4 статті 24, статті 115 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статті 24 Закону України «Про відпустки» відраховано ОСОБА_1 , суддю Слов`янського міськрайонного суду Донецької області за вчинення істотного дисциплінарного проступку та наказано виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки за період роботи з 13 вересня 2018 року по 01 квітня 2019 року тривалістю 1 робочий день.

17. Наказом Голови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02 липня 2019 року №6-к внесено зміни до наказу від 12 вересня 2018 року №12-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 », а саме викладено пункт 5 в такій редакції: « 5. Взяти до уваги, що суддя ОСОБА_1 має щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 70% посадового окладу як такий, що має стаж роботи на посаді судді станом на 13 вересня 2018 року 34 роки 3 місяці 2 дні», та наказано відділу платного-фінансової діяльності бухгалтерського обліку та звітності ТУ ДСА України в Донецькій області здійснити ОСОБА_1 виплату середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, 3 17 липня 2012 року по 12 вересня 2018 року у відсотках: з 17 липня 2012 року по 09 червня 2014 року 29 років 11 місяців 29 днів, 60 відсотків; з 10 червня 2014 року по 12 вересня 2018 року 34 роки 3 місяці 2 дні, 70 відсотків.

18. 18 червня 2019 року позивач звернувся до ТУ ДСА в Донецькій області із заявою про нарахування та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу з 17 лютого 2012 року по 12 вересня 2018 року та здійснити сплату єдиного соціального внеску з нарахованої заробітної плати за час вимушеного прогулу за весь зазначений період.

19. Відповідач листом від 16 липня 2019 року №05/1092/19-вих повідомив, що порядком виконання рішень судів про стягнення коштів з державних органів регулюється Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03 серпня 2011 року «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», відповідно до яких виконання рішень судів має здійснюватися органом Державної казначейської служби України за рахунок бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів». Враховуючи вищенаведене та те, що вказана бюджетна програма та відповідний кошторис не доведені, ТУ ДСА України в Донецькій області не має можливості виконати рішення суду.

20. Не погоджуючись із відмовою ТУ ДСА у Донецькій області виплатити позивачу спірну компенсацію, ОСОБА_1 звернувся до суду.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

21. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року, залишеного без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року, позовні вимоги задоволено.

21.1. Стягнуто з ТУ ДСА України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 компенсацію за затримку розрахунку при звільненні з 02 квітня 2019 року по 06 листопада 2019 року у розмірі 366717 (триста шістдесят шість тисяч сімсот сімнадцять) гривень.

22. Суди, задовольняючі позовні вимоги, дійшли висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню з 02 квітня 2019 року по день прийняття даного рішення суду, враховуючи, що позивача звільнено 01 квітня 2019 року, а заробітна плата за час вимушеного прогулу за період з 17 липня 2012 року по 12 вересня 2018 року йому не виплачена.

22.1. Суди попередніх інстанцій вказали, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню з ТУ ДСА України в Донецькій області становить: 366 717 грн. (150 днів, з яких квітень-20 днів , травень-21 день, червень-18 днів, липень-23 дні, серпень-21 день, вересень-21 день, жовтень-22 дні, листопад-4 дні * 2 444,78 грн.).

22.2. При прийняті оскаржуваних рішень суди попередніх інстанцій керувались правовими висновками, викладеними Верховним Судом в постановах від 07 лютого 2018 року у справі №806/535/16, від 01 березня 2018 року у справі №806/1899/17.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ (ЗАПЕРЕЧЕНЬ)

23. Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ТУ ДСА в Донецькій області звернулось із касаційною скаргою до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, в якій просило скасувати оскаржувані судові рішення, прийнявши нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

24. Ухвалою Верховного Суду від 05 травня 2020 року відкрито касаційне провадження за вказаною скаргою на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку).

25. На думку представника відповідача, судами попередніх інстанцій не застосовано правові висновки, викладені в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №757/29541/14-а та від 11 квітня 2018 року у справі №826/14440/15.

25.1. У справі №757/29541/14-а суд касаційної інстанції зазначив, що невиконання судового рішення суб`єктом владних повноважень в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладання штрафу державним виконавцем у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

25.2. У справі №826/14440/15 Верховний Суд зауважив, що здійснення правосуддя на професійній основі регулюються винятково Конституцією України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів», тому на суддю, як на особу публічного права із особливим статусом, не розповсюджується загальні норми трудового законодавства. Формою оплати професійної діяльності суддів є виплата суддівської винагороди, що проводиться за виконання професійних обов`язків особою, що має відповідний статус. В період з дати звільнення особи статус судді у нього відсутній і права виконання професійних обов`язків він не має, тому і підстави для будь яких нарахувань та виплат за цей час - відсутні.

26. В касаційній скарзі вказано, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету ТУ ДСА в Донецькій області здійснює лише за наявності відповідного бюджетного призначення та в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. ТУ ДСА України в Донецькій області вказана бюджетна програма та відповідний кошторис, у розмірі, необхідному для виконання згаданого судового рішення, не доведені, у зв`язку з чим територіальне управління не мало можливості виконати рішення у встановлений в ньому спосіб. З огляду на це позивачу та органу Державної виконавчої служби України, на виконанні якого знаходиться виконавчий документ, виданий на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2019 року, повідомлялось про необхідність звернення до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення, що дозволило б виконати судове рішення в частині виплати середнього заробітку без порушення бюджетного законодавства.

27. Відповідач наголосив, що остаточний розрахунок із ОСОБА_1 при його звільненні було проведено у повному обсязі відповідно до положень наказу голови суду від 01 квітня 2019 року та діючого законодавства, а сама: позивачу було виплачено суддівську винагороду за поточний період та компенсацію за невикористану частину щорічної відпустки. Спір стосовно виплати позивачу заробітної плати за час «вимушеного прогулу» з 17 липня 2012 року по 12 вересня 2018 року наразі немає остаточного вирішення, судові рішення судів першої та апеляційної інстанції були оскаржені в касаційному порядку. Таким чином, остаточний розрахунок з позивачем при звільненні був проведений своєчасно і в повному обсязі.

28. Відзиву на касаційну скаргу відповідача подано не було.

V. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

29. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

30. Згідно зі статтею 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

31. Статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

32. Статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

VI. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

33. 08 лютого 2020 року набув чинності Закон України від 15 січня 2020 року N460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон N 460-IX).

34. Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону N 460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності Законом N 460-ІХ.

35. ТУ ДСА України в Донецькій області подало до Верховного Суду касаційну скаргу у цій справі у квітні 2020 року.

36. Враховуючи дату подання касаційної скарги та вказані процесуальні норми, касаційний розгляд справи здійснюється в порядку, передбаченому КАС України в редакції, що діє на момент прийняття рішення судом касаційної інстанції.

37. Частинами першою - третьою статті 341 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1,4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

38. Враховуючи вимоги та обґрунтування касаційної скарги, перегляд оскаржуваних судових рішень буде здійснюватися Верховним Судом в межах касаційної скарги.

39. Предметом спору у даній справі є право судді на компенсацію за затримку розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України.

40. Судами встановлено, що підставою звернення позивача до суду із цим позовом стало не здійснення йому виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 17 липня 2012 року по 12 вересня 2018 року відповідно до наказу голови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 вересня 2018 року, яким його поновили на посаді судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з 13 вересня 2018 року.

41. На думку ОСОБА_1 , відповідач, згідно з вимогами статті 116 КЗпП України, повинен був здійснити вказану виплату середнього заробітку під час його звільнення з посади судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області відповідно до наказу Голови Слов`янського міськрайонного суду від 01 квітня 2019 року №4-к. Оскільки така виплата здійснена не була, позивач вважає, що має право на компенсацію за затримку розрахунку при звільненні.

42. Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, дійшли висновку про наявність у позивача права на спірну компенсацію.

43. Колегія суддів Верховного Суду вважає такий висновок передчасним з огляду на наступне.

44. Обов`язок щодо проведення остаточного розрахунку з працівниками встановлено статтею 116 КЗпП України. У разі наявності спору про розмір сум, що належать працівнику при звільненні у зазначений строк роботодавець повинен сплатити суму, що не оспорюється.

45. Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до наказу від 01 квітня 2019 року №4-к позивача відраховано зі штату Слов`янського міськрайонного суду Донецької області та наказано виплатити компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки за період роботи з 13 вересня 2018 року по 01 квітня 2019 року тривалістю 1 робочий день. Вказана компенсація позивачу була виплачена.

46. Щодо суми середнього заробітку за вимушений прогул Верховний Суд зауважує, що станом на час звільнення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) тривав спір про її розмір, оскільки ТУ ДСА України в Донецькій області оскаржило в апеляційному порядку рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2019 року у справі № 200/9642/19-а, яким відповідача було зобов`язано виплатити позивачу вказаний середній заробіток.

47. Згідно з інформацією з Єдиного Державного реєстру судових рішень у справі №200/9642/19-а остаточне рішення прийнято Донецьким окружним адміністративним судом 11 січня 2021 року, набрало законної сили 15 березня 2021 року. Рішенням було визначено розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 17 липня 2012 року по 12 вересня 2018 року, що підлягав виплаті позивачу.

48. Відповідно до приписів частини другої статті 117 КЗпП України у разі наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник сплачує відшкодування за затримку розрахунку при звільненні лише у разі вирішення спору на користь працівника.

49. Враховуючи, що на момент звільнення позивача тривав судовий розгляд справи №200/9642/19-а, в якій встановлювався розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у ТУ ДСА України на момент звільнення ОСОБА_1 був відсутній обов`язок виплатити ці суми.

50. За такого правового регулювання та обставин справи суд касаційної інстанції доходить висновку про передчасність позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

51. Щодо статусу судді та застосування до спірних правовідносин статей 116, 117 КЗпП України, колегія суддів Верховного Суду зазначає наступне.

52. Статтею 52 Закону України від 2 червня 2016 року N 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі.

53. У свою чергу, суддя має особливий (спеціальний) правовий статус, який характеризується наявністю певних вимог, обмежень щодо зайняття цієї посади та гарантій його діяльності.

54. Професійні судді виконують конституційну функцію - здійснення правосуддя, чим обумовлений їх спеціальний правовий статус. При його визначенні законодавець повноважний установлювати спеціальні вимоги для зайняття таких посад (абзац четвертий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень частини четвертої статті 26, частини третьої статті 31, частини другої статті 39 Закону України „Про судоустрій і статус суддів" (справа про стаж для зайняття посади судді в апеляційних, вищих спеціалізованих судах та Верховному Суді України) від 5 квітня 2011 року № 3-рп/2011).

55. Однак, Верховний Суд наголошує, що суддя - це статус особи, який, відповідно до приписів частини другої статті 52 Закону №1402-VIII, є єдиним незалежно від місця суду в системі судоустрою чи адміністративної посади, яку суддя обіймає в суді.

56. Відповідно до частини другої, десятої статті 135 Закону N 1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом

57. Таким чином, після зарахування судді до штату суду він є працівником цього суду і отримує заробітну плату у вигляді суддівської винагороди. У разі звільнення - суддя свій статус не втрачає, але припиняє трудові відносини із цим судом, а тому має право на повний розрахунок із ним відповідно до статті 116 КЗпП України, оскільки спеціальним Законом N 1402-VIII питання спірної компенсації не урегульоване.

58. Щодо посилання ТУ ДСА України в Донецькій області на постанову Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №826/14440/15, в якій, на його думку, по-іншому застосовано нормативні положення, що регулюють спірні правовідносини, та зроблено протилежні висновки, Верховний Суд наголошує, що це зумовлено зміною правових позицій, їх розвитком. Так, щодо наявності права у суддів на компенсацію за затримку розрахунку при звільненні та застосування до таких правовідносин норм статей 116, 117 КЗпП України Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду неодноразового зазначав у своїх рішеннях, зокрема, у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі №805/491/17-а, від 21 квітня 2021 року у справі №823/1823/18.

59. Доводи ТУ ДСА України про втрату статусу судді позивачем з 17 липня 2012 року по 12 вересня 2018 року, Верховний Суд вважає необґрунтованими. Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач, втративши статус суддів, звернувся до суду для захисту своїх прав. ЄСПЛ, розглядаючи заяву ОСОБА_1 , зазначив, що звільнення позивача з посади судді становило втручання у його приватне життя, таке втручання не відповідало вимогам «якості закону», а тому не було правомірним у розумінні статті 8 Конвенції. Отже, ЄСПЛ вказав про незаконність втрати позивачем статусу судді у період з 17 липня 2012 року по 12 вересня 2018 року. Окрім того, наказом Голови Слов`янського міськрайонного суду від 12 вересня 2018 року №12-к скасовано наказ від 13 липня 2012 року №13-к про відрахування судді ОСОБА_1 зі штату Слов`янського міськрайонного суду Донецької області та поновлено на посаді з 13 вересня 2018 року.

60. Колегія суддів зауважує про безпідставність доводів скаржника про необхідність застосування до спірних правовідносин правового висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 13 червня 2018 року у справі №757/29541/14-а, оскільки у вказаній справі предмет спору є відмінним від спірного. У справі №757/29541/14-а предметом оскарження були дії державного виконавця щодо винесення постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення.

61. Відповідно до частин першої та третьої статті 351 КАС суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

62. Враховуючи неправильне застосування судами попередніх інстанцій статті 117 КЗпП України, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позову.

V. СУДОВІ ВИТРАТИ

63. З огляду на відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

64. Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року, постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року у справі №200/9642/19-а скасувати.

Ухвалити у справі №200/9642/19-а нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді О.В. Калашнікова

М.В. Білак

О.А. Губська