Справа № 400/3056/20
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2021-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/3056/20
Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та про зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність, яка полягає у розрахунку та виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, яка отримувалася під час проходження військової служби;

- зобов`язати провести перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, яка отримувалася під час проходження військової служби та здійснити виплату суми перерахунку.

В обґрунтування заявлених вимог позивач пояснив, що при звільненні з військової служби відповідач протиправно виплатив йому грошову допомогу без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, попри те, що така винагорода має систематичний характер та входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця, що підтверджено витягом з відомостей про нарахування та виплати грошового забезпечення та грошовим атестатом.

Про обґрунтованість заявлених ним вимог, як вважає позивач, свідчить ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ) за приписами якої, щомісячна додаткова грошова винагорода є складовою місячного грошового забезпечення військовослужбовця, а тому повинна включатися до розрахунку грошової допомоги при звільненні.

Також, позивач зазначив про наявність усталеної практики Верховного Суду, яка підтверджує право військовослужбовця на виплату грошової допомоги при звільненні з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди (постанови від 10 травня 2019 року у справі №820/5285/17 та від 31 жовтня 2019 року у справі №826/3397/17).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо непроведення розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги при звільнення в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, яку ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби та зобов`язано провести перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, яку ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби, та здійснити виплату суми перерахунку.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції, керуючись правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у справі №522/2738/17, виходив із того, що до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункові величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Відповідно до довідок та грошового атестату ВЧ НОМЕР_1 позивач останні 24 місяці перед звільненням отримував додаткову грошову винагороду, яка нараховувалась і виплачувалась позивачу щомісяця, а тому підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення у суду відсутні.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ВЧ НОМЕР_1 просить його скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач вказав, що одноразова грошова допомога при звільненні позивачу була нарахована та виплачена в межах норм, визначених чинним законодавством України, які діяли на момент звільнення позивача.

Поряд з цим, відповідач указав, що додаткова грошова винагорода, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі Постанова №889) не являється а ні грошовим забезпеченням, а ні заробітною платою позивача, таким чином на даний спір застосовуються строки позовної давності, відповідно ст.122 КАС України, а саме: для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлено місячний строк.

ОСОБА_1 не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження, у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 у період з 1993 року по 06 лютого 2018 року проходив військову службу у Збройних силах України та Національній гвардії України.

Наказом начальника Південного територіального управління Національної гвардії України від 30 січня 2018 року №7 о/с позивача звільнено з військової служби на підставі п. «ї» ч.8 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06 лютого 2018 року №26 позивача з 06 лютого 2018 року виключено зі списків особового складу військової частини та знято з усіх видів забезпечення.

18 червня 2020 року позивач звернувся до командира ВЧ НОМЕР_1 із заявою, в якій просив провести перерахунок та виплату вихідної допомоги при звільненні з урахуванням включення до грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації.

Листом від 10 липня 2020 року №3/39/32/2-1425 відповідач надав позивачу відповідь, в якій зазначив, що згідно ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб» (втратила чинність 01 березня 2018 року) та Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України, затвердженої наказом МВС від 23 січня 2015 року №72 встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

До того ж відповідач відзначив, що винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Також у своєму листі відповідач наголосив на тому, що при звільненні позивач був проінформований про всі грошові виплати, отримані ним, що підтверджується його підписом в грошовому атестаті.

Не погоджуючись з вищевказаним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

У силу вимог частини першої статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

У частині другій статті 9 Закону №2011-XII наведено перелік складових грошового забезпечення, а саме: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно з частиною другою статті 15 Закону №2011-XII (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Крім того, пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з п.38.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260 військовослужбовцям, які звільняються з підстав, зазначених у пунктах 38.1 та 38.2 цієї Інструкції, до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, включаються: звільненим з посад, на які вони були призначені, - оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення); які на день звільнення з військової служби перебували в розпорядженні відповідних командирів (начальників) та тим, які до дня звільнення з військової служби були звільнені від посад (у тому числі у зв`язку зі скороченням штатних посад), - посадовий оклад, оклад за військовим званням на день звільнення з військової служби, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), що отримували військовослужбовці за останніми штатними посадами відповідно до законодавства України.

Так, підпунктом 2 пункту 1 Постанови №889 установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 01 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Згідно пункту 2 Постанови №889, граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

Тобто, приписи Постанови №889 встановлюють, що щомісячна додаткова грошова винагорода має окремий, особливий і разовий вираз виплати, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовцям, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати; вона (винагорода) виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Тобто, виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів.

Водночас, питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17.

Так, у постанові від 06 лютого 2019 року Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових:

1) посадовий оклад;

2) оклад за військовим званням;

3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення;

4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Так, згідно довідок ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України про нараховані та отримані - грошове забезпечення, індексація з грошового забезпечення та інші виплати за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року №141 від 20 липня 2020 року та за період з 01 січня 2018 року по 06 лютого 2018 року №142 від 20 липня 2020 року, позивач останні 24 місяці перед звільненням отримував додаткову грошову винагороду, яка нараховувалась і виплачувалась позивачу щомісяця. (а.с.22-25)

Така ж інформація міститься і у грошовому атестаті позивача №9 від 14 лютого 2018 року, за яким вбачається факт нарахування та виплати позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди. (а.с.21)

Таким чином, відсутні підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення.

Вказане спростовує доводи апелянта щодо визнання щомісячної додаткової грошової винагороди періодичною виплатою.

Аналогічні правові висновки Верховний Суд сформулював у постановах від 16 травня 2019 у справі № 826/11679/17, від 31 липня 2019 у справі №826/3398/17, від 08 серпня 2019 у справі №802/955/17-а, від 24 березня 2020 у справі № 810/2734/17, від 30 квітня 2021 року у справі №620/561/20.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає протиправним невключення до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячної додаткової грошової винагороди, що передбачена Постановою № 889.

Поряд з цим, колегія суддів зауважує про некоректність заявлених позивачем позовних вимог, адже по суті, предмет спору стосувався визначення статусу додаткового виду грошового забезпечення (щомісячна додаткова грошова винагорода) та обов`язку відповідача включити цей додатковий вид грошового забезпечення в розрахунок суми розміру грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 .

Між іншим, ч.2 ст.9 КАС України надає право суду вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням вимог даної статті, колегія суддів вважає необхідним вийти за межі позовних вимог задля ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача та вважає, що належним способом захисту його прав буде визнання протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо нарахування та виплати грошової допомоги при звільненні без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889.

Також необхідно зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити перерахунок та виплатити позивачу грошову допомогу при звільненні, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889, з урахуванням раніше виплачених сум.

Щодо посилань скаржника на порушення ОСОБА_1 строку звернення до суду з даним позовом, колегія суддів вказує наступне.

Згідно вимог ч.1, 4 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Так, предметом спору у даній справі є визнання протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не здійснення повного розрахунку із ОСОБА_1 при звільненні з військової служби в частині невиплати одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. ст. 9, 15 Закону №2011-ХІІ, тобто стосується грошового забезпечення позивача.

Частиною 2 ст.233 Кодексу Законів про працю України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Конституційний Суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 дійшов висновку, що у випадку порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. У разі пред`явлення вимог про стягнення будь-яких виплат, що входять до структури заробітної плати, і застосування цих положень, не пов`язане з фактом нарахування чи не нарахування роботодавцем спірних виплат.

Суд зазначає, що перебування особи на публічній службі, у тому числі військовій службі за контрактом, є однією із форм реалізації закріпленого в статті 43 Конституції України права на працю.

Отже, в аспекті спірних правовідносин суд дійшов висновку, що поняття «грошове забезпечення», «одноразова грошова допомога при звільненні» та «заробітна плата», які використано у чинному законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними, а тому спір в даній адміністративній справі охоплюється застосованим у частині 2 ст.233 Кодексу Законів про працю України визначенням «законодавство про оплату праці».

Подібну правову позицію було неодноразово висловлено Верховним Судом у постановах від 25 вересня 2018 року в справі №815/4421/15, від 13 березня 2019 року у справі №807/363/18, від 25 квітня 2019 року у справі №804/496/18, від 26 червня 2019 року в справі №820/4748/17.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Таким чином, оскільки позовна заява містить вимоги про нарахування та виплату грошової допомоги при звільненні, передбаченої частиною другою статті 15 Закону №2011-XII, для визначення строку звернення до суду слід керуватися, в тому числі, положеннями статті 233 КЗпП України.

Частина 1 ст.317 КАС України унормовує, що підставами зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Ураховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів вважає за необхідним змінити рішення суду першої інстанції, шляхом викладення його резолютивної частини в іншій редакції.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цьогоКодексупозбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями: 308, 311, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини в наступній редакції.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій.

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Л. В. Стас

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 03.06.2021 року.