Справа № 369/6376/20
Суддя: Кравчук Ю. В.
Дата ухвалення: 2021-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 369/6376/20
Провадження №2-а/367/175/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

21 квітня 2021 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого - судді Кравчук Ю.В.,

за участю:

секретаря судових засідань - Бичок Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ірпені матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції міста Києва Грищенка Олександра Сергійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з даним адміністративним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 16 травня 2020 року інспектором Управління патрульної поліції в місті Києві сержантом поліції Грищенком Олександром Сергійовичем, відносно нього винесена постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАМ № 2542164 від 16 травня 2020 року.

Відповідно до винесеної постанови він визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Як зазначено у постанові, він керував транспортним засобом без поліса обов`язкового страхування, чим порушив пункт 2.1 Правил дорожнього руху, після чого його зобов`язали сплатити грошовий штраф у розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень.

ОСОБА_1 зазначає, що доказом, що підтверджує дані обставини є постанова про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАМ № 2542164.

Вважає, що дана постанова про накладення адміністративного стягнення є незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню, враховуючи наступне.16 травня 2020 року, приблизно о 23 годині 50 хвилин, ОСОБА_1 прямував по проспекту Академіка Палладіна, 17, у місті Києві на автомобілі ВАЗ 21102, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та став учасником дорожньо-транспортної пригоди. Під час встановлення обставин справи та складання протоколу про адміністративне правопорушення на іншого водія, ОСОБА_1 надав поліцейському документи передбачені пунктом 2.1 Правил дорожнього руху, а саме: посвідчення водія; документ, який встановлює особу (паспорт); свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а також відповідно до підпункту ґ пункту 2.1 Правил дорожнього руху, оригінал документу, який відповідно до чинного законодавства, звільняє його від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності як власника наземного транспортного засобу на території України - посвідчення учасника бойових дій. Проте, поліцейський Управління патрульної поліції міста Києва сержант поліції ОСОБА_2 відмовився від перегляду даного документу, на аргументи ОСОБА_1 не звертав уваги та склав постанову про накладення адміністративного стягнення, посилаючись на те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом без полісу страхування цивільної відповідальності. Окрім того, враховуючи темну пору доби та час складання протоколу, ОСОБА_1 не звернув уваги на те, що у постанові вказана некоректно адреса його місця реєстрації та фактичного проживання.

Позивач зазначає, що інспектор при винесенні постанови не керувався жодними допустимими доказами, які б підтверджували його вину у скоєнні правопорушення, а також не були з`ясовані усі обставини, передбачені статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення України (не з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення та не встановлена вина особи у його вчинені), не досліджено зміст пункту 13.1 статті 13 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого учасники бойових дій та інваліди війни, що зазначені законом, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить Моторне (транспортне) страхове бюро. Також, не було враховано рішення Конституційного суду України 23.12.2014 року № 7-рп/2014, яким роз`яснювалось поняття належності транспортного засобу учаснику бойових дій. Зазначає, що автомобілем ВАЗ 21102, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 керував на відповідній правовій підставі, мав оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та оригінали інших документів передбачені пунктом 2.1 Правил дорожнього руху.

ОСОБА_1 стверджує, що володів автомобілем на відповідних правових підставах, і відповідно до Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів звільняється від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Вказує, що автомобіль ВАЗ 21102, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстровано за ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 та згідно вказаного свідоцтва він має право керування вказаним автомобілем.

У зв`язку з вищевикладеним просить суд визнати дії відповідача протиправними та скасувати постанову серії ЕАМ № 2542164 від 16 травня 2020 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить його задовольнити.

В судове засідання відповідач поліцейський Управління патрульної поліції міста Києва сержант поліції Грищенко ОС., не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, правом на подання відзиву не скориствася.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, дослідивши представлені суду письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами по справі, належну правову оцінку, суд доходить наступного висновку.

Так, судом встановлено, що 16 травня 2020 року інспектором Управління патрульної поліції в місті Києві сержантом поліції Грищенком Олександром Сергійовичем, винесено постанову серії ЕАМ № 2542164, згідно якої ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень.

Як вбачається з копії посвідчення серії НОМЕР_3 виданого на ім`я ОСОБА_1 , останній має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с. 5).

Згідно зі ст. 7 КУпАП - ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особі зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Адміністративним правопорушенням на підставі ч. 1 ст. 126 КУпАП є керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Відповідно до п. 2.1.ґ.ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Однак, згідно з пунктом 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

Цьому положенню дано офіційне тлумачення Рішенням Конституційного Суду України від 23.12.2014 № 7-рп/2014: пункт 13.1 ст. 13 вказаного закону необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі.

Враховуючи вказану норму Закону, позивач дійсно звільняється від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, оскільки являється учасником бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням серія НОМЕР_3 .

Суд встановив, що позивач не є власником автомобіля, яким він керував, однак є учасником бойових дій та користувався автомобілем.

Відповідно до 2.2 ПДР України, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Суд вважає, що в розумінні законодавства ОСОБА_1 керував автомобілем на належній правовій підставі.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що в діях позивача був відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП - відсутня об`єктивна сторона цього правопорушення, тому оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню.

Аналізуючи наведені вище правові норми та фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що матеріалами справи не підтверджено факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а тому постанова серії ЕАМ № 2542164 від 16 травня 2020 року є протиправною та підлягає скасуванню, а адміністративний позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 1, 9, 7, 126, 245, 247, 251 КУпАП, 2, 5-9, 72, 76, 77, 159, 241-246, 250-251, 286, 293, 295-297 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції міста Києва сержанта поліції Грищенка Олександра Сергійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення- задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАМ № 2542164 від 16 травня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП .

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду через Ірпінський міський суд Київської області протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.В. Кравчук