Справа № 347/747/21
Суддя: Кіцула Ю. С.
Дата ухвалення: 2021-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 347/747/21
Провадження № 2-а/347/16/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кіцули Ю. С.,

секретаря с/з Удудяк І. А.,

в процесі розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області поліцейського сержанта поліції Зборовської Богдани Миколаївни про визнання незаконними дій та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області про визнання незаконними дій та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 11.04.2021 року поліцейський сержант поліції Зборовська Б. М. УПП в Івано-Франківській області винесла постанову серії ЕАН №4052042 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване не в автоматичному режимі у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. У постанові зазначається, що він перевищив швидкість більше, ніж на 57 км/год., чим порушив ч. 4 ст. 122 КУпАП. Швидкість руху вимірювалася лазерним приладом TruCam LTI 20/20.

Позивач стверджує, що фіксування перевищення швидкості відбулося з порушенням встановлених законом вимог, а саме: фіксування перевищення швидкості здійснювалося поліцейським ОСОБА_2 з руки (рук), а не стаціонарно.

Також ОСОБА_1 вказує, що в оскаржуваній постанові не міститься інформації стосовно доказу, яким підтверджувалися обставини стосовно розміщення на відрізку дороги дорожнього знаку «5.70».

Позивач зазначає, що поліцейським не було роз`яснено йому права, передбачені ст. 268 КУпАП.

У зв`язку з викладеним, позивач просить суд визнати дії поліцейського сержанта поліції Зборовської Б. М. УПП в Івано-Франківській області незаконними, визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАН №4052042 від 11.04.2021 про накладення адміністративного стягнення, а також закрити провадження у справі.

Представник відповідача у відзиві зазначає, що вимоги позивача є безпідставними, а також такими що не підлягають задоволенню, обґрунтовуючи це тим, що лазерний вимірювач швидкості TruCam використовувався правомірно та пройшов повірку, сертифікат якої був чинний станом на дату винесення оскаржуваної постанови, та стверджує, що даний прилад може використовуватися в ручному режимі.

Також представник відповідача у відзиві на позовну заяву вказує, що передбачені ст.286 КУпАП права водію були роз`яснені, що підтверджується відеозаписом, який долучено до відзиву. Окрім того, у відзиві зазначається, що жоден пункт статті, яка містить вимоги до постанови по справі про адміністративне правопорушення, не передбачає вимог щодо посилань в постанові на розташування дорожніх знаків на вулично-шляховій мережі.

На підтвердження своїх заперечень, викладених у відзиві, відповідач надав диск з відеозаписом з приладу TruCам; фото з приладу TruCам; копію сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 №UA-MI/1-2903-2012; копію свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/21384 від 11.03.2021 строком чинності до 11.03.2022; копію експертного висновку від 27.09.2018 року з додатком; копію листа Департаменту патрульної поліції НП України від 04.10.2018 року № 11299/41/2/02-2018; копію листа ДПП від 04.10.2018 року; копію вимоги УПП в Івано-Франківській області від 05.10.2018 року №06-21/2137; копію схеми організації дорожнього руху на автодорозі Н-10 «Стрий-Івано-Франківськ-Чернівці-Мамалига».

Заяви та клопотання учасників справи.

Позивач у судове засідання 03.06.2021 року не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав у повному обсязі, просить його задовольнити.

Належним чином повідомлений представник відповідача УПП в Івано-Франківській області в судове засідання 03.06.2021 року не з`явився.

Однак, 20.05.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому, зокрема, представник відповідача просив розглядати справу без участі відповідача та його представника. Також у відзиві просив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді від 26.04.2021 року було відкрито провадження по адміністративній справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 05.05.2021 року.

Ухвалою суду від 05.05.2021 року розгляд справи було відкладено на 20.05.2021 року у зв`язку з неявкою сторін.

Ухвалою суду від 20.05.2021 року розгляд справи було відкладено на 03.06.2021 року, для надання відповідачу строку для подання відзиву.

Позивач подав суду заяву, у якій просив проводити розгляд справи без його участі (а.с.45).

У відзиві представник відповідача просив розглядати справу без участі відповідача та його представника (а.с. 28).

У відповідності до ч. 3 ст. 194 КАС України судом проведено розгляд справи у відсутності сторін в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення..

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

11.04.2021 року поліцейською взводу №2 роти № 1 батальйону УПП в Івано-Франківській області сержантом поліції Зборовською Богданою Миколаївною винесено постанову серії ЕАН №4052042, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 1700 грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 11.04.2021 о 11:21:11. в с. Старі Кривотули на автодорозі Н10, 123 км. Водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen CADDY», з номерним знаком НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 107 км/год, при цьому перевищив встановлені обмеження швидкості руху в населеному пункті на 57 км/год. Швидкість вимірювалась приладом ТruСАМ LTI 20/20 ТС 000734, чим порушив п.12.4 ПДР- Порушення швидкісного режиму в населених пунктах (дозволена швидкість не більше 50 км/год), за що відповідальність передбачена ч.1 ст.122 КУпАП (а.с 5).

Використання лазерного вимірювача швидкості TruCam органами Національної поліції України, а саме працівниками управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції започатковано листом першого заступника начальника ДПП О.Г. Білошицьким від 04 жовтня 2018 року (а.с. 31).

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29 серпня 2012 року № UА-МІ/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam», який зареєстровано в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ197-12 (а.с. 30).

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/21384, яке чинне до 11.03.2022, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів ТruСАМ LTI 20/20 №ТС000734, за результатами повірки відповідає вимогам технічної документації на вимірювач (а.с. 34).

В якості доказів перевищення швидкості позивачем, відповідач надав суду відповідне фото та відеозапис на оптичному диску (відеофайл _UB000_0411_112156), на якому зафіксовано номерний знак транспортного засобу НОМЕР_1 , що перевищив встановлені Правилами дорожнього руху обмеження швидкісного режиму, на яких зафіксовані час та дата вчинення відповідного правопорушення, а саме: «11.04.2021 11:21:56». Із зазначеного відеофайлу вбачається, що лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів не був зафіксований стаціонарно. А також файл « НОМЕР_2 » із фіксацією розгляду справи про адміністративне правопорушення, однак зазначений файл має звуковий супровід, проте немає відеоряду (а.с. 40).

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух» регулюються Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (ст. 53 Закону України «Про дорожній рух»).

Пункт 1.10 ПДР визначає значення термінів, зокрема: населений пункт забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45 "Населений пункт", 5.46 "Кінець населеного пункту", 5.47 "Населений пункт", 5.48 "Кінець населеного пункту".

Водночас, п. 12.4 ПДР України передбачає, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частина 4 статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення які стосуються правил дорожнього руху, зокрема частина четверта статті 122.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п.8 ч.1 ст.23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст.283 КУпАП постанова в справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В розумінні статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Із змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивач в населеному пункті порушив швидкісний режим, визначений п.12.4 ПДР України, на 57 км/год.

За таких обставин відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР відповідними доказам, зокрема факт керування позивачем автомобілем у населеному пункті із швидкістю більше 50 км/год.

В оскаржуваній постанові відповідач покликався лише на єдиний доказ, який підтверджує обставини щодо перевищення швидкості руху транспортним засобом під керуванням позивача в зоні дії дорожнього знаку «населений пункт» - це відео здійснення вимірювання швидкості руху приладом TruСam.

Дослідивши долучений відповідачем відеофайл та роздруковану фотокопію із приладу Trucam, судом встановлено, що вказані докази не містять інформації щодо місця знаходження дорожнього знаку «5.45» «населений пункт» та зони його дії в кілометровій відмітці зазначеної автодороги.

В оскаржуваній постанові також відсутні покликання на докази місцезнаходження дорожнього знаку « 5.45» «населений пункт» та зони його дії в кілометровій відмітці вказаної автодороги, що могло б дати змогу встановити фактичні обставини щодо вчинення правопорушення.

Як вказано в оскаржуваній постанові, місце руху автомобіля під керуванням позивача із швидкістю 107 км/год визначено як 123 км. траси Н-10.

Разом з тим, відповідачем не зазначено, на якому саме відрізку траси Н-10, знаходиться населений пункт Старі Кривотули, Івано-Франківської області, не вказано його протяжність. Відповідачем не зазначено, на якій дистанції виміряна швидкість автомобіля.

За відсутності посилання в оскаржуваній постанові на доказ щодо зони дії дорожнього знаку «5.45» «населений пункт» в кілометровій відмітці вказаної автодороги, суд приходить до висновку, що зібраними доказами не підтверджуються обставини стосовно руху транспортного засобу під керуванням позивача саме в зоні дії дорожнього знаку населений пункт з перевищенням швидкості.

Отже, відповідач в особі працівника патрульної поліції, який розглянув справу, не виконав вимоги щодо посилання у постанові про накладення стягнення на докази, які в повній мірі підтверджують факт скоєння адміністративного правопорушення позивачем.

Також судом враховано, що контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак «5.70»), вказане обумовлено ч.2 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», згідно якої інформація про змонтовану/розміщену фототехніку і відеотехніку, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз повинна бути розміщена на видному місці.

Відповідно до Правил дорожнього руху знак 5.70 «Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Натомість, оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку «5.70» лише за наявності якого можливе монтування/розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху в тому числі і швидкісного режиму.

При цьому відповідачем не надано жодних доказів щодо способу використання, закріплення приладу TruCam, яким поліцейський здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля позивача.

Відповідно до ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніку повинна бути розміщена в порядку визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст.40 названого Закону.

Водночас, суд зазначає, що законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції ніж розміщення виключно в порядку ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», а лист Департаменту патрульної поліції від 04.10.2018 №11299/41/2/02-2018 про використання лазерного вимірювача швидкості TruCam для фіксації правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху не є нормативно-правовим актом, який змінює чи припиняє порядок використання та розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для фіксації виявлених порушень правил дорожнього руху.

Суд звертає увагу також на те, що згідно оскаржуваної постанови час вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення 11:21:56. Однак на відеозаписі з пристрою TruCam LTI 20-20 серії №ТС 000734 зафіксований час 11:21:56, який не співпадає з зазначеним у оскаржуваній постанові часом. З цього ж відеофайлу неможливо встановити, хто саме перебував за кермом транспортного засобу, тобто, чи саме ОСОБА_1 вчинив описане в постанові правопорушення. При цьому із файлу, на якому міститься аудіофіксація розгляду справи не вбачається дати та часу початку такого розгляду, його закінчення, місця вчинення порушення, зупинки транспортного засобу та розгляду справи про адміністративне правопорушення, що у свою чергу не підтверджує, що 11.04.2021 о 11:21:11. в с. Старі Кривотули на автодорозі Н10, 123 км. Водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen CADDY», з номерним знаком НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 107 км/год, при цьому перевищив встановлені обмеження швидкості руху в населеному пункті на 57 км/год.

Такі обставини, на думку суду, свідчать про порушення процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності, що в свою чергу стало підставою для винесення оскаржуваної постанови за неповним з`ясуванням всіх обставин справи та перевірки їх належними і допустимими доказами.

За наведених обставин, оскаржувана постанова прийнята з порушенням частини 2 ст. 77 КАС України та п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України та є необґрунтованою та такою, що прийнята без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Підсумовуючи викладене в сукупності, суд прийшов до висновку, що в діях позивача склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, відсутній, оскільки факт порушення нею вимог 12.4 ПДР України не підтверджується належними та зібраними у справі доказами, які відповідач мав би дослідити під час прийняття оскаржуваної постанови та відомості про наявність і дослідження яких повинні бути внесені до змісту такої постанови.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

У відповідності до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно із положеннями ч. 4 ст. 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Відповідно до 4 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Як встановлено частинами 1, 3 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Положеннями ч. 3 ст. 77 КАС України передбачено, що докази до суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 99 КАСУ електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Частина 2 статті 99 КАСУ зазначає, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

За частиною 4 статті 99 КАСУ учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Однак, долучені відповідачем докази не засвідчені у відповідному порядку- не зазначається інформація про наявність оригіналу електронного доказу, а тому не можуть являтися допустимими доказами по даній справі.

Додані відповідачем до відзиву на позовну заяву оптичний диск із записом відео-фіксації вчинення правопорушення із записом фіксації розгляду справи, які підпадають під визначення електронного доказу, встановленого ст.99 КАС України, не містять цифрового підпису, як їх автора, так і особи, уповноваженої на виготовлення даних копій.

Отже, надані суду відеозаписи з приладу ТruCAM та нагрудної камери поліцейського не є допустимими доказами в розумінні ст. 74 КАС України.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні та відповідачем не надані суду належні та допустимі докази про порушення позивачем вимог ПДР України.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем, як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 08 листопада 2018 року (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа №743/1128/17), від 15 листопада 2018 року (справа № 524/7184/16-а).

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

У справі «Федорченко та Лозенко проти України» зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Як зазначено в частинах другій та шостій статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Таким чином, встановлені по справі обставини та досліджені судом докази у їх сукупності свідчать про необґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 122 КУпАП, а отже, інспектор УПП в Івано-Франківській області лейтенант поліції Зборовська Б. М., як суб`єкт владних повноважень, прийняла необґрунтоване рішення без урахування та встановлення усіх обставин, що мають значення для вирішення питання про наявність правових підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд, як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу правопорушення.

За встановлених в судовому засіданні обставин, суд приходить до висновку, що постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №4052042 від 11.04.2021 року, винесену поліцейською взводу №2 роти № 1 батальйону УПП в Івано-Франківській області сержантом поліції Зборовською Богданою Миколаївною, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. слід скасувати та провадження у справі закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Щодо позовної вимоги про визнання дій сержанта поліції ОСОБА_2 незаконними, то суд звертає увагу, що така до задоволення не підлягає, оскільки при розгляді справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд обмежений повноваженнями, визначеними ч.3 ст.286 КАС України.

За правилами ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним документально підтверджені витрати на оплату судового збору.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 73 - 77, 139, 242-246, 286, 293, 295 КАС України, суд ,-

у х в а л и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області про визнання незаконними дій та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 11.04.2021 року серії ЕАН №4052042 - скасувати, провадження по справі закрити.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. у відшкодування судових витрат.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Косівський районний суд Івано-Франківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Ю. С. Кіцула