Справа № 540/1775/21
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2021-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/1775/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Василяки Д.К., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Каховського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Нижньосірогозького районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця про накладення штрафів,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить визнати протиправними та скасувати постанови державного виконавця про накладення штрафів.

Позовна заява обґрунтована тим, що позивач про існування виконавчого листа дізнався лише в 2021 році, постанови про відкриття виконавчого провадження та накладення штрафу на його адресу не надсилались, у зв`язку із чим рішення суду досі позивачем не виконано, крім того зазначив, що за адресою вказаною у виконавчому листі ніколи не проживав, у зв`язку із чим вважає дії державного виконавця по винесенню постанов про накладення штрафу протиправними, а постанови такими, що підлягають скасуванню.

Ухвалою від 23.04.2021 року позовну заяву залишено без руху.

06.05.2021 року на адресу суду надійшла заява про поновлення строку для подання позову та визнання причин пропуску строку поважними.

Ухвалою від 11.05.2021 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду на 14.05.2021 року.

13.05.2021 року від відповідача -1 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти задоволення позовних вимог заперечував, у зв`язку із тим, що усі процесуальні документи по виконавчому провадженню № 9853366 надсилались боржнику за адресую вказаною у виконавчому документі, у зв`язку із чим вважає постанови про накладення штрафу винесеними відповідно до вимог чинного законодавства.

Ухвалою від 14.05.2021 року суд залучив в якості відповідача 2 - Нижньосірогозький районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), розгляд справи розпочато спочатку та призначено судове засідання на 02.06.2021 року.

31.05.2021 року від відповідача -2 надійшли матеріали виконавчого провадження № 9853366.

В судовому засіданні представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягав, з підстав викладених у позові.

В судовому засіданні представник відповідача-2 при вирішенні справи по суті поклався на розсуд суду.

Відповідач-1 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.

Надавши пояснення по справі представник позивача та представник відповдіача-2 надали суду заяви про подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів (ч. 3 ст. 194 КАС України).

Відповідно до ч. 4 ст. 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Заслухавши вступне слово представника позивача та відповідача-2, дослідивши матеріали справи, враховуючи наявні у справі клопотання представників сторін, з урахуванням визначеної категорії справи, задля дотримання норм процесуального законодавства, суд вважає за можливе перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження із особливостями вимог ст. 287 КАС України.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд зазначає, що 20.10.2008 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 9853366 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1964/2008, виданого 06.10.2008 року Каховським міськрайонним судом Херсонської області про стягнення з ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.06.2008 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до виконавчого документа, який містить в матеріалах справи адреса проживання боржника АДРЕСА_1 .

В ході проведення виконавчих дій, державним виконавцем у зв`язку з невиконанням боржником рішення суду по сплаті аліментів накладалися арешти на кошти та майно боржника.

Ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 13.02.2012 року змінено стягувача у виконавчому провадженні, у зв`язку з тим, що мати ОСОБА_5 та батько ОСОБА_1 позбавлені батьківських прав на дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

31.08.2018 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника в сумі 31 799,79 грн. та направлено за вих. № 13792/13.12-29 від 31.08.2018 року за адресою, що вказана у виконавчому документі ( АДРЕСА_1 ).

02.09.2019 року винесено постанову про накладення штрафу на боржника в сумі 3 312,72 грн. та направлено за вих. № 15881/14.12-29 від 02.09.2019 року за адресою, що вказана у виконавчому документі ( АДРЕСА_1 ).

18.09.2020 року винесено постанову про накладення штрафу на боржника в сумі 49 223,42 грн, у розмірі 50% від заборгованості зі сплати аліментів (заборгованість станом на 01.09.2020 року складала 98 446.83 грн.) та направлено за вих. № 146-32/27278 від 18.09.2020 року за адресою, що вказана у виконавчому документі ( АДРЕСА_1 ).

Відповідно до розрахунку заборгованості з аліментів боржника ОСОБА_1 , з урахуванням сплачених коштів у добровільному порядку у розмірі 7960,38 грн., станом на 12.12.2015 року складає 34417,26 грн.

Вказані постанови про накладення штрафу позивач вважає протиправними, у зв`язку із чим звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства: спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч.1 ст. 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Принцип обов`язковості судових рішень також закріплений ч. 2 та ч. 3 ст.14 КАС України, якою передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013 у Рішенні від 26 червня 2013 року, звернув увагу на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Відповідно, виходячи з предмету спірних правовідносин, спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження.

Відповідно до ст. 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII передбачено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема виконавчих листів і наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно ч.1 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону №1404-VIII) та п.п. 1 та 16 ч.3 ст.18 Закону №1404-VIII встановлено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону та накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних і посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, відповідно, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону №1404-VIII) та за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (ч. 6 ст. 26 Закону №1404-VIII).

Частиною 2 статті 63 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) і попередження про кримінальну відповідальність.

З матеріалів справи вбачається, що за наслідками виконання рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 16.09.2008 року № 2-1964/08, відповідачем -1 встановлено невиконання рішення суду та відсутність повідомлення щодо поважності причин невиконання, у зв`язку із чим у 2014 році направлено подання до правоохоронних органів про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів (ст. 164 ч.1 КК України).

31.01.2014 року слідчим СВ Каховського РВ УМВС України в Херсонській області винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю складу злочину.

За наслідками проведення виконавчих дій, державним виконавцем у зв`язку із невиконанням боржником рішення суду винесено постанову від 31.08.2018 по ВП №985366 про накладення штрафу на боржника у сумі 31799,79 грн.

Відповідно до ч.3 ст.63 Закону №1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У свою чергу, ст. 75 Закону №1404-VIII встановлює відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.

Так, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника-фізичну особу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника-юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і встановлює новий строк виконання (ч.1 ст. 75 Закону №1404-VIII).

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (ч.2 ст. 75 Закону №1404-VIII).

Аналізуючи вище наведені положення законодавства в контексті цієї справи необхідно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення).

Така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано з поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем. Тобто, даючи оцінку тому чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк, тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону № 1404-VIII.

Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку з урахуванням того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до розрахунків заборгованості, позивачем рішення суду не виконувалось .

02.09.2019 року відповідачем -1 винесено другу постанову про накладення штрафу на боржника в сумі 3312,72 грн.

18.09.2020 відповідачем -1 винесено постанову про накладення штрафу на боржника в сумі 49223,42 грн., у розмірі 50 % від заборгованості зі сплати аліментів.

Також, з матеріалів справи вбачається, що 13.01.2021 року в ході проведення виконавчих дій державним виконавцем встановлено, що боржник ОСОБА_1 працевлаштовувався до ТОВ «Отімусагротрейд».

18.01.2021 року відповідачем -1 винесено постанову ВП № 9853366 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Щодо посилань позивача, що спірні постанови надсилались не на адресу його реєстрації, суд зазначає, що згідно з частиною першою статті 28 Закону № 1404-VIII копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Так, з матеріалів справи вбачається, що у виконавчому листі від 16.09.2008 року № 2-1964/2008 адресою боржника зазначена: АДРЕСА_1 .

З супровідних листів, які містяться в матеріалах справи та поштових повідомлень вбачається, що відповідачем-1 надсилались всі постанови, зокрема спірні, за адресою визначеною у виконавчому документі, отже суд не вбачає в діях відповідача-1 протиправних дій.

Крім того, після звернення позивача до відповідача-1 із заявою від 09.03.2021 про передачу виконавчого провадження за місцем його постійного проживання, відповідачем -1 винесено постанову про зміну (доповнення) реєстрації даних від 15.03.2021 року, якою замінено місця проживання боржника на - АДРЕСА_2 .

Також, винесено постанову про передачу виконавчого провадження від 15.03.2021 року до Нижньосірогозького районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції .

Однак зважаючи на те, що в матеріалах справи міститься ухвала Каховського міськрайоного суду Херсонської області від 15.02.2021 року № 2-1964/08 , відповідно до якої виправлено описку у виконавчому листі виданого Каховським міськрайонним судом Херсонської області від 06.10.2008 року по цивільній справі № 2-1964/08, шляхом виключення обов`язку по стягненню з ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_4 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи стягнення з 26.06.2008 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, суд зазначає, що при винесені спірних постанов про накладення штрафу, відповідач-1 керувався змістом резолютивної частини виконавчого документу в якому було допущено помилку, у зв`язку із чим сума штрафу нараховувалась на заборгованість, яка виникла по стягненню аліментів на двох дітей.

З урахуванням того, що помилка була виправлена, суд вбачає підстави для скасування постанов про накладення штрафу від 31.08.2018 року у сумі 31799,79 грн., 02.09.2019 року на суму 3312,72 грн. та від 18.09.2020 року на суму 492323,42 грн., з урахуванням того, що сума штрафу повинна вираховуватись із розрахунку заборгованості по аліментам на одну дитину.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За таких обставин, суд вважає, що оскаржене рішення відповідача не відповідає передбаченим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям обґрунтованості та пропорційності індивідуального акта суб`єкта владних повноважень, а тому таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Щодо посилання відповідача-1, що позивач дізнався про порушення своїх прав 09.03.2021 року, а отже пропустив строк звернення до суду, суд зазначає, що посилання відповідача-1 не спростовує того, що ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами виконавчого провадження та отримав спірні постанови 16.04.2021 року.

Також позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача судові витрати, а саме 908 грн - судовий збір за подання позову та 7000 грн. - витрати на професійну допомогу.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст. 132 КАС України).

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч.1 ст.139 КАС України).

Згідно із ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 22.12.2018р. по справі № 826/856/18.

Відповідно до ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Як видно з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру позивачем суду не надано жодного документу, окрім ордеру адвоката.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 22.12.2018р. у справі №826/856/18.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

У той же час, при визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Оцінюючи доводи касаційної скарги Верховний Суд у вказаній вище справі вказав, що за змістом частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч.5 ст.134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Так, позивачем на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу надано суду договір про надання правової допомоги № 10/21 від 18.04.2021 року, акт прийому виконаних робіт від 28.05.2021 року, детальний опис виконаних робіт від 28.05.2021 року, розрахунок про стягнення витрат на послуги з надання правничої допомоги , на загальну суму 7000 грн.

Відповідно до акту від 28.05.2021 та детального опису представником виконані наступні роботи (послуги) з правничої допомоги на суму 7000 грн:

- вивчив правовстановлюючі документи, які стосуються спірних правовідносин,

- опитав ОСОБА_1 з приводу обставин подій, внаслідок яких існують спірні правовідносини з відповідачем,

- підготував та направив запит про витребування в якості доказів документів,

- підготував позовну заяву та додатки до неї та інші заяви з процесуальних питань,

- підготував заяву про залучення у якості співвідповідача,

- представляв інтереси ОСОБА_1 в судових засіданнях у Херсонському окружного адміністративному суді під час розгляду справи.

Дослідивши поданий розрахунок, суд частково з ним погоджується та вважає, що за даних обставин справи, враховуючи її незначну складність справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат позивачу буде в розмірі 1500 грн.

Крім того, на користь позивача підлягають стягненню витрати по судовому збору в розмірі 908 грн, за рахунок бюджетних асигнувань Каховського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до Каховського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (, м.Каховка, вул. Карла Маркса, 160), Нижньосірогозького районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (, вул. Садова, 13) про визнання протиправними та скасування постанов - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати постанову Каховського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про накладення штрафу від 31.08.2018 року ВП № 9853366 на суму 31799,79 грн.

Визнати протиправною та скасувати постанову Каховського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про накладення штрафу від 02.09.2019 року ВП № 9853366 на суму 3312,72 грн.

Визнати протиправною та скасувати постанову Каховського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про накладення штрафу від 18.09.2020 року ВП №9853366 на суму 49223,42 грн.

Сягнути за рахунок бюджетних асигнувань Каховського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ( , м.Каховка, вул. Карла Маркса, 160) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 1500 ( одна тисяча п`ятсот ) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Д.К. Василяка

кат. 105000000