Справа № 716/799/21
Суддя: Пухарєва    О. В.
Дата ухвалення: 2021-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 716/799/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.06.2021 Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді - Пухарєвої О.В.

за участю секретаря судових засідань - Кульки О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Заставна за правилами розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Тернопільській області, інспектора СРПП ВП №2 (м. Зборів) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області лейтенанта поліції Грицай Назара Ярославовича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління національної поліції в Тернопільській області, інспектора СРПП ВП №2 (м. Зборів) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області лейтенанта поліції Грицай Н.Я. про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, в якій просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №872464 від 24.03.2021, винесену відносно нього інспектором СРПП ВП №2 (м. Зборів) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області лейтенанта поліції Грицай Н.Я, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити, стягнувши при цьому за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на його користь судові витрати по справі.

В обґрунтування позову посилається на те, що 24.03.2021 інспектором СРПП ВП №2 (м. Зборів) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області лейтенантом поліції Грицай Н.Я. відносно нього було винесено постанову про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 122 КУпАП. Згідно змісту вказаної постанови, позивач 24.03.2021 о 15-41 годині на 33 км автомобільної дороги М-09 сполученням Тернопіль - Львів - Рава-Руська під час руху не виконав вимоги інформаційно-вказівного дорожнього знаку 5.16 «Напрямки руху по смугах», здійснив рух прямо по смузі, що призначена для повороту ліворуч, при чому здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, чим порушив п. 8.4 (г), п. 11.4 ПДР України та скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч.ч. 1, 2 ст. 122 КУпАП.

Позивач вважає вказана постанову незаконною. Зокрема зазначає, що інспектор СРПП ВП №2 (м. Зборів) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області лейтенант поліції Грицай Н.Я. належних доказів вчинення позивачем вищевказаних правопорушень не надав, одразу виніс постанову без розгляду справи, фактично порушивши права позивача, передбачені Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, не надавши можливість ними скористуватись. Також в позовній заяві позивач посилається на те, що оскаржувана постанова відповідача не містить опису обставин справи, до неї не додано жодних доказів, а також пояснень свідків, що свідчили би про наявність вини позивача у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 122 КУпАП. Виносячи постанову без розгляду справи інспектор поліції, на думку позивача, позбавив останнього можливості надати пояснення. Зокрема, в позовній заяві, позивач вказує на те, що керуючи автомобілем, суцільну лінію він повністю не перетнув, а на неї наїхав частиною автомобіля, оскільки об`їжджав перешкоду і її об`їхати в інший спосіб не мав можливості.

На думку позивача, інспектор поліції інспектор Грицай Н.Я. під час розгляду справи об`єктивно та всебічно не дослідив всіх обставин справи, що призвело до незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Данищук В.В. надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують, з підстав вказаних у позовній заяві, просили задовольнити.

Відповідач інспектор СРПП ВП №2 (м. Зборів) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області лейтенант поліції Грицай Н.Я. в судове засідання не з`явився, не дивлячись на своєчасне та належне його повідомлення про час та місце судового розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив, клопотань про розгляд справи у його відсутності чи перенесення її розгляду від нього також не надходило.

Відповідач - Головне управління національної поліції в Тернопільській області в судове засідання не з`явився, не дивлячись на своєчасне та належне його повідомлення про час та місце судового розгляду справи. Направив до суду відзив на позовну заяву в особі представника - О.Кобилянської. У вказаному відзиві просив в задоволені позовних відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що порушення водієм ОСОБА_1 ПДР України мало місце. Зокрема останній, 24.03.2021 о 15-41 годині на 33 км автомобільної дороги М-09 сполученням Тернопіль - Львів - Рава-Руська, керуючи автомобілем «Фольксваген Туарег» під час руху не виконав вимоги інформаційно-вказівного дорожнього знаку 5.16 «Напрямки руху по смугах», здійснив рух прямо по смузі, що призначена для повороту ліворуч, при йому здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, чим порушив п. 8.4 (г), п. 11.4 ПДР України та, як наслідок, скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч.ч. 1, 2 ст. 122 КУпАП

Таким чином, на думку відповідача - Головного управління національної поліції в Тернопільській області дії інспектора СРПП ВП №2 (м. Зборів) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області лейтенант поліції Грицай Н.Я. були відповідно до норм чинного законодавства, позивача до адміністративної відповідальності притягнуто законно, а отже оскаржувана ним постанова скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч.3 ст. 205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За вказаних обставин, справу розглянуто без участі відповідачів.

Суд, врахувавши відзив на позов, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та доведений, а отже підлягає задоволенню в повному обсязі, з огляду наступного.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо) неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII), поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, в тому числі передбачені ч. ч. 1, 2 ст. 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до положень ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії БАБ №872464 від 24.03.2021, винесеною інспектором СРПП ВП №2 (м. Зборів) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області лейтенантом поліції Грицай Н.Я., ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення, із застосуванням ст. 36 КУпАП, у виді штрафу у розмірі 510 грн. за те, що він 24.03.2021 о 15-41 годині на 33 км автомобільної дороги М-09 сполученням Тернопіль - Львів - Рава-Руська, керуючи автомобілем «Фольксваген Туарег» під час руху не виконав вимоги інформаційно-вказівного дорожнього знаку 5.16 «Напрямки руху по смугах», здійснив рух прямо по смузі, що призначена для повороту ліворуч, при йому здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, чим порушив п. 8.4 (г), п. 11.4 ПДР України, за що передбачена відповідальність згідно ч.ч. 1, 2 ст. 122 КУпАП.

Згідно диспозиції ч.ч. 1, 2 ст. 122 КУпАП адміністративна відповідальність настає перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону №580-VIII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух і здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР установлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно п 8.4 (г) ПДР України інформаційно-вказівні знаки запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила.

Пунктом 11.4 ПДР України визначено, що на дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги.

Знак 5.16 «Напрямки руху по смугах» показує кількість смуг на перехресті і дозволені напрямки руху по кожній з них.

Згідно із статтею 31 Закону №580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, перевірку документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону №580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Позивач оспорює правомірність притягнення його до адміністративної відповідальності, посилаючись на те, що докази його вини у вчиненні вищевказаних правопорушень відсутні, постанова винесена відносно нього з порушенням вимог ст. 280 КУпАП.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Практика Європейського суду з прав людини вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом», яке має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Згідно із ч.1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищенаведені приписи законодавства щодо збирання доказів процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень КАС покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень.

Проте, обставини оскарження позивачем постанови по справі про адміністративне правопорушення відповідачів, як суб`єктів владних повноважень, на яких покладено обов`язок доказування правомірності своїх дій, останніми залишено без відповідного реагування та суду не надано жодних доказів на доведення законності, складеної постанови та доведеності факту наявності в діях позивача складу правопорушень, передбачених ч.ч. 1,2 ст. 122 КУпАП.

Як було з`ясовано в судовому засіданні та зазначено в позовній заяві, позивач ОСОБА_1 , 24.03.2021 о 15-41 годині на 33 км автомобільної дороги М-09 сполученням Тернопіль - Львів - Рава-Руська, керуючи автомобілем «Фольксваген Туарег» під час руху, суцільну лінію повністю не перетнув, а на неї наїхав частиною автомобіля, оскільки об`їжджав перешкоду і її об`їхати в інший спосіб не мав можливості. Вказане відповідачами не спростовано.

Крім того, в позовній заяві позивач посилається на те, що відповідач під час розгляду справи відносно нього об`єктивно та всебічно не дослідив всіх обставин справи. На спростування вищенаведених доводів позивача відповідачами будь-яких доказів суду не надано.

Також у винесеній відносно позивача постанові зазначено, що як доказ вчинення позивачем згаданих правопорушень буде надана відео фіксація таких порушень (а.с. 12). Однак, відповідачем - Головним управлінням національної поліції в Тернопільській області вказаний відеодоказ до відзиву на позов не додано.

З огляду на наведене, відомості, які містяться в постанові про адміністративне правопорушення не дають можливості встановити наявність порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху і, відповідно, наявність адміністративних правопорушень. Одна тільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним адміністративних правопорушень, оскільки постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Із врахуванням положень і тлумачень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, підтверджуючих правомірність його рішення, суд вважає, що підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності відсутні.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про скасування оскаржуваної постанови підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правову допомогу, суд прийшов до висновку про задоволення вимог в цій частині, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

В постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 21.01.2021 у справі 280/2635/20 зазначено: «У постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №813/481/18 зроблено такий висновок: "Зважаючи на положення частини сьомої статті 139 КАС України, суд касаційної інстанції констатує помилковість посилання суду апеляційної інстанції у якості аргументу для відмови в задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення на відсутність документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, адже у пункті 2 вищенаведеного додатку від 11 лютого 2019 року до договору про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року № 01/2019-02 сторони узгодили, що клієнт (позивач) зобов`язаний сплатити гонорар протягом шести місяців після ухвалення судом апеляційної інстанції рішення по суті." Судова колегія зазначає, що КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено. На переконання колегії суддів, зазначені норми (ст.ст. 134, 139) були введені в КАС України з 15.12.2017, у тому числі, з метою унормування відносин між суб`єктами, які потребують юридичного супроводу, та адвокатами. Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень). При цьому, норми зазначених статей спрямовані саме на захист прав та інтересів позивачів-суб`єктів господарювання, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції. Отже, висновки судів попередніх інстанцій про відмову у відшкодуванні витрат на правничу допомогу через відсутність доказів оплати вказаних послуг не узгоджується з нормами чинного процесуального законодавства та вищенаведеними висновками Верховного Суду»

Суд встановлено, що професійна правнича допомога у даній справі надавалася позивачу адвокатом Данищуком В.В. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 24.05.2019 № 000382) на підставі договору про надання правової допомоги №109 від 09.04.2021..

Пунктами 4.1-4.3 договору про надання правової допомоги №109 від 09.04.2021, укладеного між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Данищуком В.В. (а.с. 23 зворот) зазначено, що вартість послуг адвоката становить за домовленістю згідно додатку до договору. Клієнт на протязі трьох днів з моменту підписання Договору, сплачує передплату за надані послуги в розмірі, що становить 50% від загальної вартості послуг. Інша частина гонорару підлягає сплаті на протязі 3-х днів з моменту підписання акту приймання - передачі наданих послуг. Оплата може проводитися і в інші терміни в залежності від домовленостей між сторонами. Адвокат залишає за собою право в односторонньому порядку надати весь обсяг або частину роботи безоплатно. Оплата підлягає перерахуванню клієнтом на розрахунковий чи картковий рахунок адвоката або внесенню готівкою в касу адвоката.

Згідно з Акту наданих послуг, що є додатком до договору про надання правової допомоги №109 від 09.04.2021 (а.с. 21) загальна тривалість часу, протягом якого здійснювалася правова допомога клієнту у формі консультації, вивчення матеріалів справи, складанні позовної заяви становила 4 год. 00 хв. Вартість однієї години роботи адвоката за консультацію та вивчення матеріалів справи становить 840 гривень, за складання позовної заяви - 910 гривень. Загальна вартість наданих послуг складає 3500 (три тисячі п`ятсот ) гривень.

Суд вважає вказаний розмір витрат на правничу допомогу адвоката співмірним, а також, при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховує і те, що умовами договору про надання правової допомоги №109 від 09.04.2021 передбачена можливість сплата гонорару адвокату і після розгляду справи. Суд також враховує і ту обставину, що відповідачі не надали доказів, що вказаний позивачем розмір судових витрат, які він поніс чи має понести на правничу допомогу адвоката є не співмірним, а також відповідачі не заявляли клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції в Тернопільській області слід стягнути 3500 (три тисячі п`ятсот ) гривень судових витрат по справі, які складаються із витрат на правову допомогу. Крім того, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції в Тернопільській області слід стягнути 454,00 грн. судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору.

На підставі ст.ст. 245, 251, 258, 268, 285 КУпАП, керуючись ст.ст. 9,14,19,72,77, 90, 139, 246, 250, 286 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №872464 від 24.03.2021, винесену відносно мене інспектором СРПП ВП №2 (м. Зборів) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області лейтенанта поліції Грицай Н.Я.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. ч. 1, 2 ст. 122 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, які складаються із судового збору в розмірі 454,00 грн. та витрат на правову допомогу, в розмірі 3500 грн., а всього в розмірі 3954 (три тисячі дев`ятсот п`ятдесят чотири) гривні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення суду через Заставнівський районний суд Чернівецької області.

Копія рішення невідкладно надсилається учасникам справи.

Повне ім`я сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Заставнівським РВ УМВС України в Чернівецькій області 09.10.1996. РНОКПП НОМЕР_2 ;

Відповідач: інспектор СРПП ВП №2 (м. Зборів) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області лейтенант поліції Грицай Назар Ярославович, 47201, м. Зборів, вул. Б.Хмельницького, 44, Тернопільській області;

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Тернопільській області (Поштова адреса: 46001 вул. Валова, 11, м. Тернопіль, тел.: +380 (0352) 27-13-70, е-mail: , https://tp.npu.gov.ua/konataktu.html).

Суддя О.Пухарєва