Справа № 240/8018/20
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2021-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/8018/20
Головуючий у 1-й інстанції: Токарева М.С.
Суддя-доповідач: Франовська К.С.

03 червня 2021 року

м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Франовської К.С.
суддів: Матохнюка Д.Б. Боровицького О. А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними протиправними дій щодо відмови в призначенні пенсії за віком, як учаснику бойових дій на пільгових умовах та зобов`язання призначити та виплачувати пенсію за віком, як учаснику бойових дій на пільгових умовах з 17 січня 2020 року з урахуванням індексації.

Позивач також просив суд зобов`язати ГУПФ у в Житомирській області виплатити не отриману суму пенсії з 17 січня 2020 року та подати звіт про виконання судового рішення в порядку ст.382 КАС України.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, як учаснику бойових дій на пільгових умовах протиправною.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення йому з 17.01.2020 пенсії із врахуванням встановлених судовим рішенням обставин.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив позивач ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, неповно з`ясував обставини справи та зробив помилковий висновок щодо обраного способу захисту порушеного права.

Відповідач правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до приписів ч.4 ст.229 КАС України якщо згідно положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів.

Як встановив суд та підтверджено матеріалами справи, у квітні 2020 року ОСОБА_1 , після досягнення 17 січня 2020 року 55 річного віку, звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком, як учасник бойових дій на пільгових умовах.

До заяви було додано наступні документи: трудову книжку, посвідчення учасника бойових дій, паспорт, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, військовий квиток, атестат про навчання, довідка про заробітну плату, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру та інші документи.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 28.02.2020 йому було відмовлено у призначенні пенсії з посилання на те, що стаж позивача складає 22 роки 8 місяців 2 дні, а тому у позивача відсутній необхідний 25 річний стаж. Відповідач обґрунтовуючи свою позицію вказав, що не було надано витяги з наказів командира військової частини НОМЕР_1 про прибуття (вибуття) за періоди перебування в зоні АТО. Крім того, вказано, що за наявними документами та індивідуальними відомостями застрахованих осіб до мого страхового стажу не зараховано період перебування в зоні АТО з 01.11.2015 по 31.05.2016, та як довідка від 27.10.2016 №6398/19, видана в/ч НОМЕР_1 про грошове забезпечення не відповідає встановленому зразку відповідно до додатку 2 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсії відповідно до Закону, а також не зараховано стаж роботи з 28.12.1992 по 03.03.1993 в колгоспі ім. Суворова, так як в трудовій книжці від 19.07.1983 відсутня інформація про прийняті та вироблені мінімуми трудової участі, що суперечить вимогам ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

В подальшому, 20.04.2020, ОСОБА_1 повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою щодо призначення пенсії за віком, як учасник бойових дій на пільгових умовах.

Листом від 08.05.2020 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області у призначенні пенсії ОСОБА_1 відмовлено з аналогічних підстав, як і у листі від 28.02.2020.

Вважаючи таку дії відповідача протиправними позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 частково, суд виходив з того, що відмова пенсійного органу у призначенні пенсії на пільгових умова є протиправною, оскільки основним документом, що підтверджує трудовий стаж є трудова книжка, якою підтверджено необхідний для призначення пенсії страховий стаж, а на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії та позбавляти позивача конституційного права на соціальний захист.

З метою захисту прав позивача, суд визнав за можливе вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення йому з 17.01.2020 пенсії із врахуванням встановлених судовим рішенням обставин.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що не відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

За приписами пункту 18 частини першої статті 4 КАС України нормативно-правовий акт - це акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який установлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який (яке) стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частини першої статті 4 КАС України).

Відповідно до статті 49 Закону № 2262-XII пенсію згідно з цим Законом призначають органи Пенсійного фонду України.

Документи про призначення пенсії розглядає орган Пенсійного фонду України і не пізніше ніж у 10-денний строк з дня їх надходження приймає рішення про призначення або про відмову в призначенні пенсії.

Документом, який підтверджує призначення пенсії, є пенсійне посвідчення, що видається органом Пенсійного фонду України.

Повідомлення про відмову в призначенні пенсії із зазначенням причини орган Пенсійного фонду України видає (надсилає) заявникові не пізніше ніж протягом 5 днів після прийняття відповідного рішення.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 р. № 3-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 р. за № 135/13402 (далі - Порядок №3-1).

Пунктом 1 Порядку №3-1 передбачено, що заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).

Відповідно до пункту 14 Порядку №3-1 орган, що призначає пенсії, розглядає питання про призначення пенсії або про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Пунктом 16 Порядку №3-1 передбачено, що при прийманні документів для призначення пенсії орган, що призначає пенсії перевіряє правильність оформлення заяви й подання про призначення пенсії, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; здійснює попередню перевірку змісту і належного оформлення представлених документів; перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження.

Орган, що призначає пенсії, має право вимагати від міністерств та інших органів, заявників дооформлення поданих документів, а також подання додаткових документів та перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі.

Відповідно до пункту 17 Порядку №3-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії або про відмову в призначенні, переведенні з одного виду пенсії на інший та відновленні раніше призначеної пенсії.

Встановивши, що заявником подані усі необхідні документи, що оформлені відповідно до вимог Порядку №3-1, орган, що призначає пенсію, зобов`язаний розглянути їх по суті та не пізніше десяти днів з дня їх надходження прийняти р і ш е н н я щодо призначення пенсії за вислугу років або відмову у призначення пенсії.

Зважаючи на наведені вище положення КАС України та загальновідомі ознаки, властивості нормативно-правового й індивідуального актів, рішення пенсійного органу про призначення(відмову у призначенні) пенсії є актом індивідуальної дії.

Право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої цей акт прийнятий або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується.

Оскільки позивач є учасником правовідносин, що виникли у зв`язку із зверненням до суб`єкта владних повноважень за реалізацією права на пенсійне забезпечення, то саме прийняте останнім рішення породжує для позивача права на захист, тобто права на звернення з цим адміністративним позовом.

Відтак, правомірність відмови в призначення позивачу пенсії може бути досліджена лише при перевірці прийнятого пенсійним органом рішення за відповідним позовом.

Між тим, суд першої інстанції на це уваги не звернув і вийшовши за межі позовних вимог, ухвалив про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 .

Однак, такий спосіб захисту порушеного права не може бути в даному випадку обраний судом, оскільки чинним залишається вже прийняте пенсійним органом за заявою ОСОБА_1 від 20.04.20 року рішення від 22 квітня 2020 року про відмову у призначенні пенсії, яке останнім не оскаржено, і відповідно, судом не досліджено.

В силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що доводи апеляційної інстанції частково знайшли своє підтвердження в тому, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права Вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи та є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивач не позбавлений права захистити своє конституційне право на пенсійне забезпечення у встановленому законом порядку, шляхом оскарження рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії за заявою від 20 квітня 2020 року, до суду.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року скасувати.

Прийняти постанову, якою у позові ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними та зобов`язання призначити пенсію,- в і д м о в и т и.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова суду складена в повному обсязі 03 червня 2021 року.

Головуючий Франовська К.С.

Судді Матохнюк Д.Б. Боровицький О. А.