Справа № 500/1916/21
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2021-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 рокуЛьвівСправа № 500/1916/21 пров. № А/857/9383/21

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Кузьмича С.М., Шавеля Р.М.

при секретарі судового засідання: Волошин М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року про відмову у відкритті провадження (ухвала постановлена у м. Тернополі суддею Баранюк А.З.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Федерального уряду Німеччини, Федерального канцлера ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2021 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Федерального уряду Німеччини, Федерального канцлера ОСОБА_2 про зобов`язання уряду Німеччини і Міграційної служби надати йому та суду документи, що його дід ОСОБА_3 дійсно звертався до Президента та до уряду Німеччини про позбавлення його німецького громадянства; зобов`язання уряду Німеччини і Міграційної служби надати йому копію рішення Президента України чи Радянського Союзу про надання його діду ОСОБА_4 українського громадянства; зобов`язання уряду Німеччини і Міграційної служби визнати, що дід позивача німецький солдат і підданий ОСОБА_5 не був позбавлений німецького громадянства, якщо не будуть надані підтверджуючі документи, що він втратив громадянство; зобов`язання уряду Німеччини і Міграційної служби визнати діда позивача ОСОБА_6 - німецького солдата громадянином Німеччини.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі №500/1916/21 за позовом ОСОБА_1 до Федеральний уряду Німеччини, Федерального канцлера ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії.

Вказану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржувана ухвала винесена з порушенням норм процесуального права та є незаконною, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції керувався тим, що даний спір суб`єктно не належить до юрисдикції національних судів України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

За приписами статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Як слідує з матеріалів справи, позивач звертається з позовом до відповідачів - Федерального уряду Німеччини, Федерального канцлера ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії.

Як зазначив суд першої інстанції, згідно з Віденською конвенцією про дипломатичні зносини від 18 квітня 1961р., стороною якої є Україна, до іноземної держави, її дипломатичних представництв і консульських установ застосовується судовий імунітет. Відповідно до Положення про дипломатичні представництва та консульські установи іноземних держав в Україні, затвердженого Указом Президента від 10 червня 1993 № 198/93, наша держава гарантує додержання положень зазначеної вище Конвенції.

При цьому, Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет щодо іноземної держави за відсутності згоди компетентних органів відповідної держави на залучення її до участі у справі у національному суді іншої держави.

Так, відповідно до статті 79 Закону України ««Про міжнародне приватне право» пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.

З огляду на викладене, оскільки відповідачами у вказаному спорі є орган та посадова особа іноземної держави, а також встановлення законодавством судового імунітету щодо залучення іноземної держави до участі у справі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказаний спір суб`єктно не належить до юрисдикції національних судів України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі якщо позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

При цьому, колегія суддів зазначає, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають розгляду в національних судах України.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 312, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року про відмову у відкритті провадження у справі № 500/1916/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді С. М. Кузьмич
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 02.06.2021