Справа № 360/1853/21
Суддя: О.В. Захарова
Дата ухвалення: 2021-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

03 червня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1853/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Захарова О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 05 квітня 2021 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі - відповідач, Старобільське ОУПФУ), з такими вимогами:

1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 03.11.2020 про відмову мені в проведенні перерахунку пенсії за вислугу років виходячи з розміру 90% від суми місячної (чинної) заробітної плати без обмеження максимального розміру пенсії;

2) зобов`язати відповідача здійснити з 01.10.2020 перерахунок та виплату мені пенсії за вислугу років в розмірі 90% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки Луганської обласної прокуратури про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій, від 05.10.2020 № 21-730вих20, без обмеження розміру виплати пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням фактично виплачених сум, з виплатою різниці між перерахованою та виплаченою пенсією разовою та однією сумою на особистий рахунок позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ним 26 жовтня 2020 року до Старобільського ОУПФУ була подана заява про перерахунок пенсії за вислугу років у зв`язку із збільшенням розміру заробітної плати (стаття 81 Закону № 1697-VІІ) на підставі частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ в первинній редакції, у розмірі 90% місячної (чинної) заробітної плати за посадою заступника начальника відділу Луганської обласної прокуратури відповідно до довідки Луганської обласної прокуратури про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій, від 05.10.2020 № 21-730вих20 без обмеження її максимального розміру. У листопаді 2020 року позивач отримав офіційне повідомлення за підписом першого заступника начальника управління від 13.11.2020 № 1240-31-8/5471 про результати розгляду моєї заяви від 26 жовтня 2020 року щодо перерахунку пенсії, із змісту якого позивачу стало відомо про те, що управлінням проведено перерахунок пенсії позивача відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VI, який діє на момент перерахунку, при цьому зменшено розмір (відсотків) перерахунку раніше призначеної пенсії з 90% на 60% та обмежено розмір пенсійної виплати 10 розмірами прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

З проведеним перерахунком позивач не згоден, оскільки вважає, що відповідач безпідставно зменшив відсотковий розмір його пенсії, оскільки положення частини другої статті 86 Закону № 1697-VІІ стосуються виключно призначення пенсій після набрання чинності цим Законом, а не перерахунку раніше призначених за Законом № 1789-ХІІ пенсій. При перерахунку пенсій має застосовуватися норма, що визначала розмір пенсії у відсотках та діяла на момент призначення пенсії (стаття 50-1 Закону № 1789-ХІІ).

З урахуванням зазначеного позивач, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою від 07 квітня 2021 року позовну заяву залишено без руху (арк. спр. 26-27).

Ухвалою від 26 квітня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду після усунення її недоліків та відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (арк. спр. 32-33).

Від Старобільського ОУПФУ 30 квітня 2021 року надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав (арк. спр. 45-46).

26.10.2020 на адресу управління надійшла заява від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо перерахунку пенсії з розрахунку 90% від суми заробітної плати без застосування обмеження максимального розміру пенсії відповідно до Закону України від 14.10.2014 № 1697-VІІ «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697). До заяви для перерахунку пенсії позивачем було надано довідку про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії від 05.10.2020 № 21-730 вих-20, яка видана Луганською обласною прокуратурою. Розглянувши надані документи, 03.11.2020 управлінням прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії виходячи з розміру 90% від суми заробітної плати без застосування обмеження максимального розміру відповідно до Закону №1697, натомість здійснено перерахунок у розмірі 60% від суми заробітної плати з застосуванням обмеження максимального розміру, з таких підстав.

З січня 2004 року ОСОБА_1 отримує пенсію за вислугою років, яка призначена відповідно до статті 50-1 Закону України від 05.11.1991 № 1789-XII «Про прокуратуру» у розмірі 90% від суми заробітної плати. До серпня 2014 року позивач, як отримувач пенсії, перебував на обліку в УПФУ Жовтневого району міста Луганська. З 01.08.2014 ОСОБА_1 , як отримувач пенсії, перебуває на обліку в Старобільському ОУПФУ. Пенсія до жовтня 2020 року (включно) була призначена та виплачувалась у розмірі 90% від суми заробітної плати. Оскільки паперова пенсійна справа ОСОБА_1 залишилась на території тимчасово не підконтрольній Україні, управлінням здійснюється виплата пенсії за даними, наявними в електронній пенсійній справі, а тому надати первинний протокол про призначення пенсії (за січень 2004 року), не є можливим.

27.10.2020 на підставі заяви ОСОБА_1 від 26.10.2020, управлінням здійснено перерахунок його пенсії, проте відсоткова складова формули обчислення розміру пенсії після 16.07.2015 становить 60% у зв`язку із тим, що Закон № 1789 втратив чинність. З 16.07.2015 набув чинності Закон № 1697, статтею 86 якого врегульовано порядок пенсійного забезпечення працівників прокуратури, зокрема, частиною другою передбачено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. Згідно абзацу 6 частини п`ятнадцятої статті 86 Закону № 1697 максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Отже, враховуючи норми чинного законодавства, розмір пенсії ОСОБА_1 становить 17120,00 грн.

З викладених підстав відповідач просив відмовити у задоволенні вимог позивача.

06 травня 2021 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив відповідача (арк. спр. 47).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , адреса реєстрації внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 , що підтверджено виданими на ім`я позивача копіями: паспорта громадянина України, картки фізичної особи - платника податків, довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (арк. спр. 18-20).

Як слідує з матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 з 02.01.2004 призначено пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ у розмірі 90 % від суми місячної заробітної плати, стаж на прокурорсько-слідчих посадах 16 років 09 місяців 09 днів, військова служба - 02 роки 00 місяців 09 днів, страховий стаж з 01.07.2000 - 06 років 07 місяців 21 день, загальний стаж після 2004 року - 03 роки 01 місяць 21 день, загальний стаж - 30 років 07 місяців 21 день (арк. спр. 37).

Позивач звернувся до відповідача із заявою встановленого зразка від 26 жовтня 2020 року про перерахунок розміру пенсії на підставі довідки Луганської обласної прокуратури від 05 жовтня 2020 року № 21-730вих-20 (арк. спр. 39 зв., 40 - 41).

Також ОСОБА_1 звернувся до Старобільського ОУПФУ з власноруч написаною заявою від 26.10.2020, в якій просив здійснити перерахунок його пенсії на підставі довідки Луганської обласної прокуратури від 05 жовтня 2020 року № 21-730вих-20 у розмірі 90% від заробітної плати без обмеження максимального розміру пенсії (арк. спр. 41 зв.).

Згідно з рішенням про перерахунок від 03 листопада 2020 року б/н ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії за вислугу років на підставі довідки Луганської обласної прокуратури від 05 жовтня 2020 року № 21-730вих-20 з розрахунку 60% від суми заробітної плати із застосуванням обмеження максимального розміру пенсії відповідно до Закону № 1697, що становить 17120,00 грн. В проведенні перерахунку пенсії виходячи із розміру 90% від заробітної плати без обмеження максимального розміру пенсії відмовлено (арк. спр. 16-17, 42-43).

Предметом доказування у справі є правомірність здійсненого відповідачем перерахунку пенсії позивача, внаслідок якої зменшилося її відсоткове значення від суми заробітної плати з 90% до 60%, та обмеження виплати пенсії її максимальним розміром - десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Пенсійне забезпечення прокурорів та слідчих на час призначення ОСОБА_2 пенсії за вислугу років було врегульовано статтею 50-1 Закону України від 05.11.1991 № 1789-ХІІ «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1789-ХІІ), положеннями якої, серед іншого, визначено, що:

- прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку (частина перша);

- пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються органами Пенсійного фонду України і виплачуються за рахунок коштів Державного бюджету України (частина одинадцята);

- обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком (частина дванадцята).

- пенсія, призначена відповідно до цієї статті, виплачується у повному розмірі незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного після виходу на пенсію. Прокурори і слідчі прокуратури, яким призначено пенсію за вислугу років і які працюють на прокурорсько-слідчих посадах, мають право одержувати заробітну плату відповідно до законодавства (частина чотирнадцята);

- призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи (частина сімнадцята).

На час проведення перерахунку пенсії засади пенсійного забезпечення працівників прокуратури визначено статтею 86 Закон України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII), зокрема:

- пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії (частина друга);

- пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами (частина тринадцята);

- тимчасово, по 31 грудня 2017 року максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень (абзац шостий частини п`ятнадцятої);

- умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України (частина двадцята).

Положення частини двадцятої статті 86 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, згідно з пунктом 1 Рішення Конституційного Суду від 13 грудня 2019 року № 7-р(ІІ)/2019 визнано таким, що не відповідає Конституції України.

У пункті 3 Рішення Конституційного Суду від 13 грудня 2019 року № 7-р(ІІ)/2019 установлено, що частина двадцята статті 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» підлягає застосуванню в первинній редакції:

«20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».

Підпунктом 1 пункту 3 розділу ХІІ Прикінцеві положення Закону № 1697-VII визнано таким, що втратив чинність із набрання чинності цим Законом Закон України Закон від 05.11.1991 № 1789-XII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1789-XII), крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п`ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

З вищевикладених правових норм судом встановлено, що на час призначення позивачу пенсії за вислугу років частиною першою статті 50-1 Закону № 1789-XII було визначено, що пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми місячної заробітної плати та збільшується на 2 відсотки за кожен повний рік роботи понад 10 років на таких посадах, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

З наданих відповідачем наявних матеріалів пенсійної справи слідує, що відповідачем при призначенні з 02 серпня 2002 року позивачу пенсії за вислугу років за статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ здійснено розрахунок його стажу та з`ясовано, що страховий стаж ОСОБА_1 складає 30 років 07 місяців 21 день, у тому числі на прокурорсько-слідчих посадах 16 років 09 місяців 09 днів, з огляду на який визначено розмір пенсії на рівні 90 відсотків від суми місячної заробітної плати.

Зміна відсоткового значення розміру пенсії за вислугу років, що призначалась за статтею 50-1 Закону № 1789-XII, відбулась після набрання чинності Законом № 1697-VII, тобто з 15 липня 2015 року.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що до події, факту застосовується той закон, або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Рішенням Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), частину 1 статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У рішенні від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001 у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (справа про податки) Конституційний Суд України зазначив, що Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. Винятки з цього конституційного принципу, тобто надання закону або іншому нормативно-правовому акту зворотної сили, передбачено частиною першою статті 58 Конституції України, а саме: коли закони або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 наведено тлумачення поняття «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, згідно з яким конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Зважаючи на вищевикладене, з огляду на ретроактивну дію в часі законів, суд дійшов висновку, що при перерахунку раніше призначеної позивачу пенсії, її розмір має обчислюватися, виходячи із відсоткового значення пенсії, право на яке позивач набув при призначенні пенсії та яке не може зменшуватися внаслідок подальших змін в законодавстві.

Отже, застосування відповідачем відсоткового розміру пенсії, передбаченого частиною другою статті 86 Закону № 1697-VII, до перерахунку пенсії позивача, призначеної з січня 2004 року за статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ, є протиправним, оскільки, як встановлено судом, такий показник є застосовним при призначенні пенсії після набрання чинності Законом № 1697-VII (15 липня 2015 року), а не перерахунку розміру раніше призначеної.

Суд зазначає, що при перерахунку пенсії за вислугу років змінною величиною є лише розмір пенсії, що залежить від зміни розміру чи складових місячної (чинної) заробітної плати відповідної категорії працівників, з якої здійснюється обрахунок пенсії, а не відсоткове значення розміру пенсії, обрахунок якого здійснений при її призначенні та є незмінним.

Верховний Суд України у постанові від 06 жовтня 2015 року в справі № 21-2432а15 сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах, зокрема, визначив, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії. Колегія суддів тоді дійшла такого правового висновку: внесені Законом № 3668-VІ зміни до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років прокурорам є частини тринадцята, вісімнадцята статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, які змін у зв`язку із прийняттям Закону № 3668-VІ не зазнали.

Такий правовий висновок підтриманий Верховним Судом у постановах від 03 травня 2018 року в справі № 308/11498/16-а, від 22 червня 2018 року в справі № 635/6663/16-а, від 17 липня 2018 року в справі № 559/2862/16-а, від 19 грудня 2018 року в справі № 725/1352/16-а, від 31 липня 2019 року в справі № 354/90/15-а, від 29 квітня 2020 року в справі № 490/5366/16-а.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні підстави для зменшення відсоткового значення розміру пенсії за вислугу років позивача з 90% до 60% від суми місячної (чинної) заробітної плати при здійсненні її перерахунку за заявою від 26 жовтня 2020 року.

Що стосується обмеження виплати пенсії максимальним розміром, що дорівнює десяти прожитковим мінімумам, встановленим для осіб, які втратили працездатність, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 2 Закону України від 08.07.2011 № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

(Стаття 2 втратила чинність в частині поширення її дії на Закон України «Про судоустрій і статус суддів» як така, що є неконституційною, на підставі рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013).

Пунктом 1 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону визначено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом (тобто до 01 жовтня 2011 року).

Також суд зауважує, що пунктом 2 розділу II Прикінцевих положень Закону України від 24.12.2015 № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визначено, що дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року.

Таким чином, ураховуючи, що пенсія ОСОБА_1 призначена у січні 2004 року, до набрання чинності Законом України від 08.07.2011 № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» та Законом України від 24.12.2015 № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», тому при перерахунку пенсії її розмір не повинен обмежуватися максимальним розміром пенсії.

Стосовно тверджень відповідача щодо встановлення максимального розміру пенсії положеннями статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» суд зазначає, що частина вісімнадцята статті 50-1 цього Закону (в редакції Закону № 213-VIII (213-19) від 02 березня 2015 року) визначає, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

При цьому, в пункті 2 розділу ІІІ Прикінцеві положення Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Тобто законодавцем визначено ретроспективну дію в часі цього Закону (незалежно від часу призначення пенсії) виключно в частині, що стосується порядку виплати пенсії працюючим пенсіонерам.

Разом з тим, суд зазначає, що оскільки пенсія позивачу призначена у січні 2004 року та статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції на час призначення пенсії) встановлено, що пенсія, призначена відповідно до цієї статті, виплачується у повному розмірі незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного після виходу на пенсію, суд дійшов висновку, що при перерахунку пенсії її розмір не повинен обмежуватися максимальним розміром пенсії.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Пенсія як гарантована щомісячна грошова виплата та вид соціального забезпечення є джерелом існування, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Стаття 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у редакції протоколів № 11 та № 14 (04 листопада 1950 року), визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) від 26 червня 2014 року Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності.

Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі «Стреч проти Сполучного Королівства» (Stretch v. TheUnitedKingdom № 44277/98).

Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. Тобто, набуте право не може бути скасоване чи звужене (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010, від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011).

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Старобільського ОУПФУ Луганської області здійснити ОСОБА_1 виплату різниці суми між нарахованою та виплаченою пенсією разово та однією сумою на особистий рахунок, суд зазначає наступне.

Кабінетом Міністрів України 22.08.2018 прийнято постанову № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду», якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду (далі - Порядок № 649).

Пунктом 1 Порядку № 649 визначено, що цей Порядок визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

Пунктом 2 цієї постанови встановлено, що для виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних виплат, що фінансуються з державного бюджету, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого цією постановою.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.11.2019 у справі № 640/5248/19, п.2 якого змінено постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020, визнано протиправними та нечинними пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».

Таким чином, в силу статей 265 та 325 КАС України з 22.07.2020 постанова Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649 втратила чинність та не може бути застосована.

Означена обставина унеможливлює застосування пенсійним органом Порядку № 649 та свідчить про відсутність у позивача порушеного права за цією вимогою.

Крім цього, належним виконанням судового рішення буде вважатися виплата в повному обсязі недоплаченої суми пенсії кількома платежами, так і однією сумою, а повним виконанням рішення суду буде сплата відповідачем всієї недоплаченої різниці.

Разом з тим суд зауважує, що вимога позивача про зобов`язання здійснити виплату різниці суми між нарахованою та виплаченою пенсією разово та однією сумою на особистий рахунок не є належним способом захисту прав позивача, з огляду на те, що вказана вимога, у першу чергу, спрямована на встановлення способу та порядку виконання рішення. За таких обставин відсутні підстави для задоволення вказаної позовної вимоги.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 908,00 грн, що підтверджено квитанцією від 13.04.2021 (арк. спр. 30).

Враховуючи наведену норму, витрати, понесені позивачем у даній справі, підлягають відшкодуванню пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце мешкання: АДРЕСА_3 ; фактичне місце мешкання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (місцезнаходження: 92704, Луганська область, м. Старобільськ, кв. Дружби, буд. 1 А, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 03 листопада 2020 року б/н про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 в розмірі 90 відсотків від заробітної плати без обмеження максимального розміру пенсії та обмеження виплати пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Зобов`язати Старобільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсію за вислугу років за заявою від 26 жовтня 2020 року в розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати на підставі довідки Луганської обласної прокуратури про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій від 05 жовтня 2020 року № 21-730вих.-20, без обмеження розміру виплати пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням фактично виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 454,00 грн (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Захарова