Справа № 520/19497/2020
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2021-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 р.Справа № 520/19497/2020

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.01.2021, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., м. Харків, повний текст складено 06.01.21 року по справі № 520/19497/2020

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту реєстрації Харківської міської ради

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 до Департаменту реєстрації Харківської міської ради в якому просить суд: визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Департаменту реєстрації Харківської міської ради Тертишника Дмитра Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, (з відкриттям розділу), індексний номер: 33021009 від 19 грудня 2016 року про накладення заборони відчуження на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 ; визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Департаменту реєстрації Харківської міської ради Тертишника Дмитра Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень , ((з відкриттям розділу), індексний номер: 32671518 від 01 грудня 2016 року про накладення арешту на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 ; НОМЕР_1 ;рівні.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06.01.2021 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту реєстрації Харківської міської ради про визнання незаконними та скасування рішень. Роз`яснено позивачу , що повторне звернення до Харківського окружного адміністративного суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Роз`яснено позивачу , що вказаний спір має бути вирішено відповідним місцевим загальним судом в порядку, передбаченому КПК України.

ОСОБА_1 , не погодившись з ухвалою суду першої інстанції , подала апеляційну скаргу , вважає, що висновок окружного адміністративного суду про необхідність розгляду даної справи в порядку кримінального судочинства, не відповідає завданням та призначенню Кримінально-процесуального кодексу та Кодексу адміністративного судочинства, а також суперечить принципу верховенства права як одній із основних засад адміністративного судочинства. Вказує , що з відомостей Реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається , що державний реєстратор Департаменту реєстрації Харківської міської ради прийняв рішення про державну реєстрацію обтяжень у вигляді арешту та заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 на підставі ухвали Апеляційного суду Харківської області від 11 лютого 2016 року у справі № 640/9079/13-к. Даної ухвали у неї немає, про її витребування було заявлено клопотання. Саме ці рішення державного реєстратора і були оскаржені Подвезько Л. Ф. у поданому адміністративному позові, а не сама ухвала Апеляційного суду Харківської області, прийнята в межах кримінального процесу. ОСОБА_1 у поданому адміністративному позові не заявляє вимогу про скасування арешту квартири АДРЕСА_1 , накладеного відповідно до ухвали Апеляційного суду Харківської області від 11 лютого 2016 року у справі № 640/9079/13-к. Позивач розуміє, що арешт на квартиру, накладений в межах кримінального провадження, може бути скасований лише в порядку кримінального судочинства. Тим не менш, Позивач переконана, що реєстраторові не було надано необхідні та достатні для реєстрації цього обтяження документи, і реєстрацію проведено з грубими порушеннями. Спір між ОСОБА_1 та Департаментом реєстрації Харківської міської ради виник у зв`язку із виконанням державним реєстратором своїх повноважень щодо реєстрації обтяжень нерухомого майна, тому даний позов повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Предмет доказування у справі № 520/19497/2020 включає лише ті обставини, які пов`язані з прийняттям оскаржуваних рішень державним реєстратором. Просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 06 січня 2021 року у справі № 520/19497/2020, направити справу № 520/19497/2020 для продовження розгляду до Харківського окружного адміністративного суду.

Сторони по справі повідомлені належним чином про день, час та місце судового розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі за вказаним позовом , суд першої інстанції виходив з того , що вказану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, а її розгляд має здійснюватися відповідним місцевим загальним судом в порядку кримінального судочинства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , виходячи з наступного.

Згідно положень частини п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з п.2 ч.1 ст.4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні; управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п.3.2 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов`язаних із соціальними виплатами» від 09.09.2010 року № 19-рп/2010, головними критеріями судової спеціалізації визнається предмет спірних правовідносин і властива для його розгляду процедура.

Згідно з п.3.2 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями 54 народних депутатів України та Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Кримінально-процесуального кодексу України, Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України (щодо принципу інстанційності в системі судів загальної юрисдикції) від 12.07.2011 року № 9-рп/2011 принцип спеціалізації полягає у створенні відповідних спеціалізованих судів для здійснення цивільного, кримінального, адміністративного, господарського судочинства.

Основними ознаками публічно-правових відносин називають: обов`язкову участь у цих відносинах суб`єкта, який наділений публічно-владними повноваженнями; підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб`єкту владних повноважень (що проявляється у можливості суб`єкта владних повноважень вирішувати питання про права і обов`язки підпорядкованої особи); імперативність публічно-правових відносин; домінування публічно-правового інтересу у цих відносинах.

Адміністративно-правовий спір має певні ознаки. Такі спори виникають у сфері державного управління, в процесі здійснення органами виконавчої влади своїх управлінських функцій. Для цих спорів характерно особливе становище його суб`єктів (учасників спірного правовідношення). Обов`язковим учасником адміністративно-правового спору є наділений владними повноваженнями орган виконавчої влади, місцевого самоврядування, посадові особи, наділені державними повноваженнями. Адміністративно-правовий спір має особливий предмет, що пов`язано з широтою і різноплановістю діяльності управлінського характеру.

Обов`язковою ознакою позовної форми захисту права в адміністративному суді має бути наявність спору про право публічне, тобто спору про права і обов`язки в публічних правовідносинах.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

До адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням останнім владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Віднесення судового спору до тієї чи іншої юрисдикції залежить від сукупності умов, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства. Такими умовами, зокрема, є: суб`єктний склад сторін, предмет спору та характер спірних правовідносин. Крім того, такою умовою може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в порядку якого розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Разом з цим, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Як вбачається з позовної заяви оскаржувані рішення державним реєстратором прийняті на підставі ухвали Апеляційного суду Харківської області від 11.02.2016 року у справі №640/9079/13-к.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що вказані обтяження на спірну квартиру вчинені в рамках кримінального провадження № 0000084 від 24.11.2012 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1ст.15, ч.2 ст.190, ч.1, ч.2, ч.3, ч.4 ст.190 КК України.

В обґрунтування позову позивач посилається лише на те , що вона не має жодного процесуального статусу у будь-якому кримінальному провадженні , тому і не могло бути й судового рішення про арешт її квартири.

Відповідно до ч.1 ст.1 Кримінального процесуального кодексу України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Згідно з ч.1 ст.2 Кримінального процесуального кодексу України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.174 Кримінального процесуального кодексу України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно з ч.2 ст.174 Кримінального процесуального кодексу України клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

З урахуванням зазначеного, скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, які були прийняті на підставі ухвали Апеляційного суду Харківської області від 11.02.2016 року у справі №640/9079/13-к в рамках кримінального провадження, повинно здійснюватися в порядку кримінального судочинства.

Такий порядок захисту права на майно є ефективним, оскільки забезпечить відновлення права власника або іншого володільця майна, на яке було накладено обтяження ( арешт ) у кримінальному провадженні.

Тотожна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 року у справі № 727/2878/19.

Крім того , позивачем не оскаржуються дії чи бездіяльність відповідача при прийнятті оскаржуваних рішень.

Проведення державним реєстратором державної реєстрації (до числа яких відноситься відповідач) обтяжень нерухомого майна, що було вчинене на підставі ухвали Апеляційного суду Харківської області від 11.02.2016 року у справі №640/9079/13-к в рамках кримінального провадження може бути здійснено за результатами прийняття таким районним судом або його слідчим суддею відповідної ухвали про скасування арешту майна за правилами КПК України.

При цьому, відсутність у позивача будь-яких документів (ухвали Апеляційного суду Харківської області від 11.02.2016 року у справі №640/9079/13-к) та інших документів реєстраційної справи) не є підставою для зміни юрисдикції розгляду справних правовідносин, оскільки позивач не позбавлена права подання до суду клопотання про витребування доказів у відповідача для розгляду суду у разі неможливості особистого їх отримання.

Враховуючи наведене , колегія суддів погоджується з висновком суду першої , що вказаний спір за своєю суттю, характером правовідносин, суб`єктним складом сторін, підставами та предметом позову не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Згідно з ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У пункті 150 рішення Європейського суду з прав людини від 21.06.2011 року у справі Фруні проти Словаччини, яке набрало статусу остаточного 27.05.2013 року (Заява № 21722/11), Суд зазначив, що згідно з практикою Суду, метою терміну «встановлений законом» у статті 6 Конвенції є гарантування того, що функціонування судової системи у демократичному суспільстві не залежить від виконавчої влади, а регулюється законом, прийнятим парламентом. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути залишена на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не матимуть певної свободи тлумачення відповідного національного законодавства.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку, що судом першої інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин по справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки вона не містить обґрунтувань які могли б бути підставами для скасування ухвали суду першої інстанції.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 06.01.2021 по справі № 520/19497/2020 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 31.05.2021 року