Справа № 640/3025/20
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2021-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/3025/20 Суддя (судді) першої інстанції: Смолій І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., секретар судового засідання Романович І.І., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлант Строй Групп" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлант Строй Групп" до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

10.02.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Атлант Строй Групп" звернулося до суду з позовною заявою, в якій просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.01.2020 №0103, №103, прийняті Головним управління ДПС у м. Києві;

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки відповідача про порушення податкового законодавства в ході здійснення господарських операцій з ТОВ «Укрбізнеслюкс» та ТЗОВ «Латонік» є хибними. При цьому, позивач вважає, що висновки відповідача ґрунтуються на припущеннях не підтверджені належними доказами. Товариство також зазначає, що посилання контролюючого органу на протоколи допиту свідка у кримінальному проваджені не є належними доказами, оскільки лише вирок у кримінальній справі, в якому встановлено ті чи інші обставини, що стосуються суті спору, є обов`язковим для адміністративного суду, а оскільки такі вирок у кримінальній справі відсутній, то відповідно і неможливо стверджувати, що фактично господарські правовідносини не відбулись.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 р. відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позивача зі спірними контрагентами, у зв`язку з чим висновок контролюючого органу щодо фіктивності господарських операцій позивача з ТОВ «Укрбізнеслюкс» та ТЗОВ «Латонік» є обґрунтованим.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування судом обставин справи.

Доводи апеляційної скарги аналогічні, викладеним у позові.

Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу, яким підтримано висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ст.311 КАС України, апеляційну скаргу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі наказу від 23.12.2019 № 5197 відповідачем проведено позапланову невиїзну документальну перевірку ТОВ «Атлант Строй Груп» з питань дотримання вимог податкового законодавства з по взаємовідносинах з ТОВ «Укрбізнеслюкс» за 2016 рік та з ТЗОВ «Латонік» за липень 2017 рік.

За результатами даної перевірки складено акт від 27.12.2019 №245/26-15-05-01-03/39217696 про порушення позивачем п.44.1 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, п.5, п.6 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку (№318 від 31.12.1999) 16 «Витрати», п.2 ст.9 Закону України №996- ХІV, п.1.2 ст.1, п.2.4 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (№88 від 24.05.1995), в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 70 764,00 грн., в тому числі за 2016 рік на суму - 48 204,00 грн., за 2017 рік - 22 560,00 грн.; п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, в результаті чого встановлено завищення від`ємного значення різниці між сумою податкових зобовязань та податкового кредиту на загальну суму 25 067,00 грн., у тому числі за липень 2017 року - 25 067,00 грн.

Висновки фахівців контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства вмотивовано тим, що господарські операції в межах договорів, укладених з контрагентами, не спричинили настання реальних правових наслідків. Також відповідач, обґрунтовуючи свої сумніви щодо реальності господарських операцій позивача з зазначеними контрагентами, вказав на інформацію, отриману в межах кримінального провадження, згідно якого первинні документи підписані від імені контрагентів керівника ОСОБА_1 , згідно пояснень, не має жодного відношення до фінансово-господарської діяльності зазначених товариств.

На підставі висновків Акту перевірки від 27.12.2019 №245/26-15-05-01-03/39217696 відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення:

№0103, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток - 88 455,00 грн., з них за податковими зобов`язаннями - 70 764,00 грн., за штрафними санкціями 17 691,00 грн.;

№103, за платежем податок на додану вартість на загальну суму 25 067,00 грн. Вважаючи дані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вищенаведені обставини, встановлені судом першої інстанції, перевірені, знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді справи, і не є спірними.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За приписами підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи (підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Кодексу).

Відповідно пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до абзацу 1 пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Абзацами 1 - 3 пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Водночас, правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (зі змінами та доповненнями) (далі - Закон № 996-ХIV).

Відповідно до статті 1 Закону № 996-ХIV, «первинний документ» - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ має дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Підпунктом 14.1.36 пунктом 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що «господарська діяльність» - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону № 996 бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно із частиною 1 статті 9 Закону № 996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно з частиною 1 статті 11 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» фінансова звітність підписується керівником (власником) підприємства або уповноваженою особою у визначеному законодавством порядку та бухгалтером або особою, яка забезпечує ведення бухгалтерського обліку підприємства.

При цьому у статті 1 цього Закону визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи), встановлюється Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24 травня 1995 року (надалі - Положення № 88).

Вимогами пункту 1.2 Положення № 88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Пунктом 2.1 Положення № 88 передбачено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Зважаючи на вимоги вищенаведених норм є підстави для висновку, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту, наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів, робіт та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, які містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції та вбачається з акту перевірки, на формування спірних податкових зобов`язань позивача у перевіряємому періоді вплинули його господарські операції з ТОВ «Укрбізнеслюкс» та ТЗОВ «Латонік».

Разом з тим, було встановлено, що між ТОВ «Атлант Строй Груп» (замовник) та ТОВ «Укрбізнеслюкс» (підрядник) укладено договір підряду від 01.11.2016 №04-10/2016, за умовами якого є зобов`язання по виконанню робіт з виготовлення та монтажу металевого каркасу парової котельні в смт. Михайло-Коцюбинське, Чернігівської обл., вул. Шевченко 2Б . Договір підписано між директором замовника ОСОБА_2 та директором підрядника ОСОБА_1 .

На виконання умов договору підрядником складено акт приймання-здачі виконаних робіт №1 від 29.11.2016, підписаний вище зазначеними особами.

Однак, на підтвердження вище зазначених робіт позивачем не надано документів, що підтверджують фактичне виконання робіт внаслідок відсутності конкретного змісту робіт, обсягів, способів виконання та результатів. Не надано локальний кошторис на виготовлення та монтаж металевого каркасу парової котельної (форма 1), акт приймання виконання робіт (форма КБ2в), ліцензії на право здійснення підрядником будівельних робіт.

Разом з тим, замовником здійснено оплату на поточний рахунок підрядника у сумі - 120 240,00 грн. згідно платіжних доручень від 12.12.2016 №900, від 22.12.2016 №917, від 20.02.2017 №1011, від 10.03.2017 №1038.

Роботи, придбані у контрагента були використані у власній господарській діяльності та в подальшому реалізовані контрагентам-покупцям.

Між ТОВ «Атлант Строй Груп» (замовник) та ТОВ «Укрбізнеслюкс» (підрядник) укладено договір підряду від 02.11.2016 №25-10/2016, за умовами якого є зобов`язання виконати роботи по улаштуванню металевих конструкцій покриття балконів на житловій будівлі АДРЕСА_2 , що підписаний між директором замовника ОСОБА_2 та директором підрядника ОСОБА_1 .

На виконання умов договору підрядником складено на адресу замовника приймання-здачі виконаних робіт №1 від 28.11.2016.

Однак, відповідач вважає, що даний документ не підтверджує фактичне виконання робіт внаслідок відсутності конкретного змісту робіт, обсягів, способів виконання та результатів.

При цьому, до перевірки позивачем не надано локальний кошторис робіт по улаштуванню металевих конструкцій покриття балконів на житловій будівлі (форма 1), акт приймання виконаних робіт (форма КБ2в), ліцензії на право здійснення ТОВ «Укрбізнеслюкс» будівельних робіт.

Роботи, придбані у контрагента були використані у власній господарській діяльності та в подальшому реалізовані контрагентам-покупцям.

Відповідно до умов Договору підряду від 04.11.2016 №04-11/2016 між ТОВ «Атлант Строй Груп» (замовник) та ТОВ «Укрбізнеслюкс» (підрядник) є зобов`язання виконати роботи по улаштуванню сендвіч-панелей парової котельні в смт. Михайло-Коцюбинське, Чернігівської обл., вул. Шевченко, 2Б . Даий договір також підписаний директором замовника ОСОБА_2 та директором підрядника ОСОБА_1 .

На виконання умов договору підрядником складено на адресу замовника приймання-здачі виконаних робіт №1 від 28.11.2016. На думку контролюючого органу, даний документ не підтверджує фактичне виконання робіт, внаслідок відсутності конкретного змісту робіт, обсягів, способів виконання та результатів. До перевірки не надано локальний кошторис робіт по улаштування сендвіч-панелей парової котельні (форма 1), акт приймання виконаних робіт (форма КБ2в), ліцензії на право здійснення ТОВ «Укрбізнеслюкс» будівельних робіт.

Роботи, придбані у контрагента були використані у власній господарській діяльності та в подальшому реалізовані контрагентам-покупцям.

В подальшому, між ТОВ «Атлант Строй Груп» (замовник) та ТОВ «Укрбізнеслюкс» (підрядник) укладено договір підряду від 14.11.2016 №14-11/2016, за умовами якого є зобов`язання виконати роботи по виготовленню та монтажу металевої огорожі, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Г.Сковороди , що також підписаний директором замовника ОСОБА_2 та директором підрядника ОСОБА_1 .

На виконання умов договору підрядником складено на адресу замовника приймання-здачі виконаних робіт №1 від 28.11.2016. На думку контролюючого органу, даний документ не підтверджує фактичне виконання робіт, внаслідок відсутності конкретного змісту робіт, обсягів, способів виконання та результатів. До перевірки не надано локальний кошторис робіт по виготовленню та монтажу металевої огорожі (форма 1), акт приймання виконаних робіт (форма КБ2в), ліцензії на право здійснення ТОВ «Укрбізнеслюкс» будівельних робіт.

Роботи, придбані у контрагента були використані у власній господарській діяльності та в подальшому реалізовані контрагентам-покупцям.

Проте, як зазначає відповідач, ТОВ «Укрбізнеслюкс» в свою чергу не було подано до податкового органу:

- баланс (звіт про фінансовий стан) за 2016 рік, у зв`язку з чим відсутня будь-яка інформація щодо наявності у підприємства основних засобів, виробничих запасів тощо;

- декларацію з податку на прибуток за 2016 рік, що свідчить про відсутність фінансово-господарської діяльності у 2016 році.

Разом з тим, ГУ ДПС у м. Києві отримало лист Оперативного управління ДФС м. Києва від 11.01.2019 №13/26-15-21-27, яким надані матеріали опитування гр. ОСОБА_1 від 20.07.2017, проведеного в межах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000134, та його письмових свідчень щодо непричетності до реєстрації та здійснення фінансово-господарської діяльності ТОВ «Укрбізнеслюкс».

Перевіривши зазначені факти, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції та контролюючого органу, що зазначене свідчить про дефектність наданих ТОВ «Атлант Строй Груп» до перевірки первинних документів щодо проведення господарських операцій із ТОВ «Укрбізнеслюкс».

Щодо взаємовідносин між ТОВ «Атлант Строй Груп» та ТОВ «Латонік», судом першої інстанції встановлено, а апеляційним судом не спростовано, наступне.

Між ТОВ «Атлант Строй Груп» (замовник) та ТОВ «Латонік» (підрядник) укладено договір підряду від 28.07.2017 №28-07/2017, за умовами якого є зобов`язання виконати роботи по влаштуванню металевого монтажного прорізу в корпусі по вул. Мурманська, 7 у м. Києві , що підписаний між директором замовника ОСОБА_2 та директором підрядника ОСОБА_1 .

На виконання умов договору підрядником складено на адресу замовника акт приймання-здачі виконаних робіт №1 від 31.01.2017. На думку контролюючого органу, даний документ не підтверджує фактичне виконання робіт, внаслідок відсутності конкретного змісту робіт, обсягів, способів виконання та результатів. До перевірки не надано локальний кошторис робіт по влаштуванню металевого монтажного прорізу (форма 1), акт приймання виконаних робіт (форма КБ2в), ліцензії на право здійснення ТОВ «Латонік» будівельних робіт.

Роботи, придбані у контрагента були використані у власній господарській діяльності та в подальшому реалізовані контрагентам-покупцям.

В свою чергу, відповідачем виявлено, що ТОВ «Латонік» не було подано до податкового органу:

- баланс (звіт про фінансовий стан) за 2017 рік, у зв`язку з чим відсутня будь-яка інформація щодо наявності у підприємства основних засобів, виробничих запасів тощо;

- декларацію з податку на прибуток за 2017 рік, що свідчить про відсутність фінансово-господарської діяльності у 2017 році.

Крім того, ГУ ДПС у м. Києві отримало лист Оперативного управління ДФС м. Києва від 11.01.2019 №13/26-15-21-27, яким надані матеріали опитування гр. ОСОБА_1 від 20.07.2017, проведеного в межах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000134, та його письмових свідчень щодо непричетності до реєстрації та здійснення фінансово-господарської діяльності ТОВ «Латонік».

За таких обставин, колегія суддів також погоджується із висновками відповідача і суду першої інстанції, що ці факти також свідчать про дефектність наданих ТОВ «Атлант Строй Груп» до перевірки первинних документів щодо проведення господарських операцій із ТОВ «Латонік».

Відповідачем зазначено, що фактично ТОВ «Атлант Строй Груп» було проведено господарські операції з контрагентами-постачальниками шляхом формального складення первинних документів, які не супроводжувалися дійсним рухом активів у процесі виконання операцій саме з цими контрагентами. Позивачем зазначене не спростовано.

Доводи апелянта, що вказані протоколи допиту свідка є неналежними доказами по справі, оскільки лише вирок у кримінальній справі, в якому встановлено ті чи інші обставини, що стосуються суті спору є обов`язковим для адміністративного суду, колегія суддів не приймає, оскільки такі обставини як наявність кримінального провадження та заперечення ОСОБА_1 щодо участі, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не дають підстави суду вважати такі документи належно оформленими та підписаними повноважними особами.

Первинні документи, які виписані фіктивним підприємством, не можуть вважатися належно оформленими документами, що підтверджують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум до витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, та податкового кредиту є безпідставним.

Зазначені висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладених у постанові від 14 травня 2019 року у справі №826/10711/14.

Так, з урахуванням всіх встановлених обставин, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що спірні господарські операції позивача з ТОВ «Укрбізнеслюкс» та ТЗОВ «Латонік» не підтверджені належними первинними документами, що свідчить про нереальність господарських операцій та виключає правомірність їх відображення у податковому обліку цього товариства.

Аналізуючи всі інші доводи учасників справи, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Повне судове рішення складено 31.05.2021 року.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлант Строй Групп" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 р. - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлант Строй Групп" до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.1 ст.263, п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Колегія суддів:О.В. Карпушова Л.В. Губська
О.В. Епель