Справа № 640/24833/20
Суддя: Донець В.А.
Дата ухвалення: 2021-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року м. Київ № 640/24833/20

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі колегії суддів: головуючого судді Донця В.А.; суддів: Чудак О.М., Шейко Т.І., секретар судового засідання Барміна Г.Ю., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Первинної профспілкової організації співробітників Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" до Національного банку України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України"; Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк", про визнання протиправною та нечинною постанови,

за участю представника відповідача - Гончар В.М.

Первинна профспілкова організація співробітників Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" звернулася до суду з позовом про визнання протиправною та нечинною постанови Правління Національного банку України від 13.04.2020 №49 "Про затвердження Положення про визначення критеріїв для списання знецінених фінансових активів банків України за рахунок оціночних резервів під очікувані кредитні збитки".

Ухвалами суду: від 22.10.2020 - відкрито провадження в адміністративній справі, постановлено здійснювати судовий розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, встановлено строки для подання заяв по суті та доказів; від 18.01.2021 - залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - АТ "Державний ощадний банк України" та АТ КБ "Приватбанк"; від 17.02.2021 - закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд адміністративної справи колегією суддів; від 25.03.2021 - задоволено клопотання представника позивача щодо участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції. У судому засіданні 24.03.2021 оголошено перерву. Судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Підставами позову визначено: "Положення про визначення критеріїв для списання знецінених фінансових активів банків України за рахунок оціночних резервів під очікувані кредитні збитки", затверджене постановою Правління Національного банку України від 13.04.2020 №49 не відповідає вимогам Міжнародних стандартів фінансової звітності та надає можливість списувати за рахунок резервів під очікувані кредитні ризики кредитні активи, за якими банк не вживав заходів зі стягнення заборгованості; застосування цього Положення АТ КБ "Приватбанк" призведе до неотримання значних сум заборгованості, внаслідок чого трудовий колектив зазнає збитки і шкоду, оскільки згідно зі статтею 252-5 Кодексу законів про працю України (КЗпП України) досягнення і втрати в роботі підприємства безпосередньо позначаються на рівні госпрозрахункового доходу колективу, благополуччі кожного працівника; невідповідність критеріїв списання активу, визначених пунктом 6 оскаржуваного Положення пунктам 3.2.3, 5.4.4 Міжнародних стандартів фінансової звітності 9 "Фінансові інструменти", якими передбачено інші критерії списання активів.

Представником відповідача подано відзив про невизнання позову, оскільки пункт 6 оскаржуваного "Положення про визначення критеріїв для списання знецінених фінансових активів банків України за рахунок оціночних резервів під очікувані кредитні збитки", яким визначено критерії відсутності обґрунтованих очікувань щодо відновлення фінансового активу відповідає Міжнародним стандартам фінансової звітності. У відзиві зазначено, що відображення відповідних даних зі списання боргу в бухгалтерському обліку не припиняють зобов`язань, не є фактом прощення (анулювання) боргу, внаслідок чого банк несе збитки, а лише надають корисну більш повну інформацію користувачам фінансової звітності з метою прийняття відповідних рішень, цим пунктом визначено критерії відсутності обґрунтованих очікувань щодо фінансового активу, що узгоджується з вимогами пунктів 5.4.4, 3.2.16 (н) Міжнародних стандартів фінансової звітності 9 "Фінансові інструменти". За твердженням представника, позивачем не доведено порушеного права, оскільки оскаржуваний нормативно-правовий акт не стосується Первинної профспілкової організації співробітників АТ КБ "Приватбанк".

Представники третіх осіб АТ "Державний ощадний банк України" та АТ КБ "Приватбанк" подали пояснення, за змістом яких оскаржуване "Положення про визначення критеріїв для списання знецінених фінансових активів банків України за рахунок оціночних резервів під очікувані кредитні збитки" відповідає правовим актам вищої юридичної сили, Міжнародним стандартам фінансової звітності. Також у пояснення наголошено про відсутність у позивача права на звернення до суду з таким позовом.

У відповіді на відзив представником позивача підтримано підстави позову, зазначено про помилковість доводів представника відповідача щодо відповідності оскаржуваного "Положення про визначення критеріїв для списання знецінених фінансових активів банків України за рахунок оціночних резервів під очікувані кредитні збитки" вимогам Міжнародних стандартів фінансової звітності, оскільки для відображення у фінансовій звітності операції з припинення визнання фінансового активу банк повинен провести господарську операцію, наслідком чого є прощення боргу.

Під час судового розгляду адміністративної справи представник позивача позов підтримав, представник відповідача позов не визнав, представники третіх осіб проти задоволення позовних вимог заперечили.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши письмові докази, суд установив.

Постановою Правління Національного банку України від 13.04.2020 №49 "Про затвердження Положення про визначення критеріїв для списання знецінених фінансових активів банків України за рахунок оціночних резервів під очікувані кредитні збитки" затверджено "Положення про визначення критеріїв для списання знецінених фінансових активів банків України за рахунок оціночних резервів під очікувані кредитні збитки" (Положення №49), яким банки України зобов`язано, зокрема, розробити та затвердити внутрішні процедури (правила) / унести зміни до внутрішніх процедур (правил) щодо встановлення методики списання знецінених фінансових активів за рахунок оціночних резервів під очікувані кредитні збитки з урахуванням вимог Положення №49 (підпункт 1 пункту 2); щороку, здійснювати аналіз знецінених фінансових активів на предмет наявності критеріїв та списувати такі активи за рахунок оціночних резервів під очікувані кредитні збитки відповідно до вимог Положення №49 надавати інформацію Національному банку України за встановленою ним формою про виконання підпунктів 1, 2 пункту 2 цієї постанови із зазначенням обґрунтованих причин несписання активів (підпункти 2, 3 пункту 2).

Пунктом 5 постанови Правління Національного банку України від 13.04.2020 №49 визначено, що вона набирає чинності з дня, наступного за днем її офіційного опублікування. Постанова від 13.04.2020 №49 опублікована в Офіційному інтернет-представництві Національного банку України 14.04.2020, в Офіційному віснику України від 24.07.2020 №57, набрала чинності 15.04.2020. Станом на час судового розгляду адміністративної справи оскаржувана постанова Правління Національного банку України від 13.04.2020 №49 нечинною не визнавалась.

Положенням №49 визначено:

Положення розроблено відповідно до Законів України "Про банки і банківську діяльність", "Про Національний банк України", "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інших законодавчих актів України, нормативно-правових актів Національного банку України та Міжнародних стандартів фінансової звітності (МСФЗ) (пункт 1);

Положення встановлює основні критерії для списання знецінених фінансових активів банків України за рахунок оціночних резервів під очікувані кредитні збитки (пункт 2);

у цьому Положенні терміни вживаються в значеннях, наведених у законах України, нормативно-правових актах Національного банку України та МСФЗ (пункт 3);

банк здійснює списання знецінених фінансових активів згідно з внутрішніми процедурами (правилами), розробленими з урахуванням вимог цього Положення, законодавства України та МСФЗ, якщо немає обґрунтованих очікувань щодо відновлення фінансового активу (пункт 4);

банк відображає в бухгалтерському обліку списання знецінених фінансових активів відповідно до "Інструкції з бухгалтерського обліку операцій із фінансовими інструментами в банках України", затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.02.2018 ;14 (зі змінами) (пункт 5);

банк визначає відсутність обґрунтованих очікувань щодо відновлення фінансового активу, якщо за таким активом резерв під очікувані кредитні збитки (резерв) сформовано відповідно до вимог МСФЗ 9 "Фінансові інструменти" у повній сумі його валової балансової вартості та є один або кілька з таких критеріїв: 1) прострочення погашення суми боргу або його частини (основної суми боргу та/або нарахованих доходів) за фінансовим активом становить понад 36 місяців; 2) за попередні 36 місяців банк не отримав суттєвих платежів за фінансовим активом; 3) за фінансовим активом, забезпеченим заставою/забезпеченням, банк не отримав суттєвих надходжень грошових потоків від реалізації застави / звернення стягнення на забезпечення або банк не мав доступу / права викупу застави / стягнення забезпечення протягом попередніх 36 місяців; 4) банк не зміг здійснити продаж фінансового активу за три спроби поспіль шляхом відкритого (відкритих) аукціону (аукціонів) з використанням електронних торгових систем або іншим способом; 5) у банку наявна інформація про те, що заборгованість за фінансовим активом щодо боржника списана іншим банком (пункт 6);

банк має право використовувати інші критерії щодо списання знецінених фінансових активів, не визначених у цьому Положенні, відповідно до внутрішньої методики, розробленої згідно з вимогами МСФЗ (пункт 7);

банк не має права визначати більш сприятливі критерії щодо списання знецінених фінансових активів для боржників/контрагентів, які є пов`язаними із банком особами, ніж для інших боржників/контрагентів банку за аналогічними активами (пункт 8);

банк безпосередньо зменшує валову балансову вартість фінансового активу за рахунок резерву, якщо немає обґрунтованих очікувань щодо відновлення фінансового активу в цілому або його частини згідно з вимогами пунктів 6, 7 цього Положення. Списання є подією припинення визнання фінансового активу в бухгалтерському обліку. Банк припиняє визнання знеціненого фінансового активу в балансі, якщо списання здійснено за рахунок оціночного резерву. Списання відповідно до вимог цього Положення не є прощенням (анулюванням) боргу. Банк відповідно до внутрішніх процедур може продовжувати заходи щодо врегулювання заборгованості з метою відшкодування списаної за рахунок резерву заборгованості за фінансовим активом. Права і обов`язки сторін, які виникають унаслідок здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", не залежать від факту відображення її в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку (пункт 9);

для цілей цього Положення рівень суттєвості визначається в сумі 10 % від валової балансової вартості відповідного фінансового активу (пункт 10);

банк здійснює списання за рахунок резерву, якщо немає обґрунтованих очікувань щодо відновлення, за такими фінансовими активами: 1) фінансовим активом, що оцінюється за амортизованою собівартістю; 2) фінансовим активом, що оцінюється за справедливою вартістю з визнанням переоцінки в іншому сукупному доході; 3) фінансовою дебіторською заборгованістю (пункт 11);

банки несуть відповідальність за визначення обґрунтованих очікувань щодо відновлення фінансового активу (пункт 12);

банки зобов`язані надавати Національному банку України та зовнішньому аудитору, що надає послуги банку, обґрунтовані пояснення щодо несписання знецінених фінансових активів з балансу банку за наявності критеріїв, зазначених у цьому Положенні (пункт 13);

Відповідно до частин четвертої-шостої статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) Національним банком України опубліковано оголошення в офіційному віснику України від 13.11.2020 №89 про оскарження постанови Правління Національного банку України від 13.04.2020 №49.

Вирішуючи спір, суд ураховує таке.

Згідно з частиною другою статті 264 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

У позові зазначено, що профспілкова організація звернулась до суду в інтересах трудового колективу АТ КБ "Приватбанк" на підставі статей 245-247 КЗпП України, позаяк застосування АТ КБ "Приватбанк" Положення №49 призведе до того, що банк недоотримає значні суми заборгованості, внаслідок чого трудовий колектив зазнає збитки і шкоду.

Відповідно до частини першої статті 245 КЗпП України працівники мають право брати участь в управлінні підприємствами, установами, організаціями через загальні збори (конференції), ради трудових колективів, професійні спілки, які діють у трудових колективах, інші органи, уповноважені трудовим колективом на представництво, вносити пропозиції щодо поліпшення роботи підприємства, установи, організації, а також з питань соціально-культурного і побутового обслуговування.

Статтею 246 КЗпП України встановлено:

первинні профспілкові організації на підприємствах, в установах, організаціях та їх структурних підрозділах представляють інтереси своїх членів і захищають їх трудові, соціально-економічні права та інтереси (частина перша);

первинні профспілкові організації здійснюють свої повноваження через утворені відповідно до статуту (положення) виборні органи, а в організаціях, де виборні органи не утворюються, - через профспілкового представника, уповноваженого згідно із статутом на представництво інтересів членів професійної спілки, який діє в межах прав, наданих Законом України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" та статутом професійної спілки (частина друга).

Згідно з частиною першою статті 247 КЗпП України виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації: разом з власником або уповноваженим ним органом вирішує питання оплати праці працівників, форм і систем оплати праці, розцінок, тарифних сіток, схем посадових окладів, умов запровадження та розмірів надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних виплат (пункт 3); разом з власником або уповноваженим ним органом вирішує питання робочого часу і часу відпочинку, погоджує графіки змінності та надання відпусток, запровадження підсумованого обліку робочого часу, дає дозвіл на проведення надурочних робіт, робіт у вихідні дні тощо (пункт 4); разом з власником або уповноваженим ним органом вирішує питання соціального розвитку підприємства, поліпшення умов праці, матеріально-побутового, медичного обслуговування працівників (пункт 5); бере участь у вирішенні соціально-економічних питань, визначенні та затвердженні переліку і порядку надання працівникам соціальних пільг (пункт 6); бере участь у розробленні правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства, установи або організації (пункт 7); представляє інтереси працівників за їх дорученням під час розгляду індивідуальних трудових спорів та у колективному трудовому спорі, сприяє його вирішенню (пункт 8); здійснює громадський контроль за виконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю та про охорону праці, за забезпеченням на підприємстві, в установі, організації безпечних та нешкідливих умов праці, виробничої санітарії, правильним застосуванням установлених умов оплати праці, вимагає усунення виявлених недоліків (пункт 12).

Відповідно до статті 19 Закон України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" від 15.09.1999 №1045-XIV (зі змінами): профспілки, їх об`єднання здійснюють представництво і захист трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілок в державних органах та органах місцевого самоврядування, у відносинах з роботодавцями, а також з іншими об`єднаннями громадян (частина перша); профспілки, їх об`єднання мають право представляти інтереси своїх членів при реалізації ними конституційного права на звернення за захистом своїх прав до судових органів, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також міжнародних судових установ (частина четверта).

За змістом наведених норм, основним завдання первинних профспілкових організацій є захист трудових, соціально-економічних прав та інтересів їх членів. Професійні профспілкові організації, їх виборні органи можуть представляти інтереси членів професійної спілки в суді з метою захисту їх трудових, соціально-економічних прав та інтересів.

До позову додано Статут (нова редакція) первинної профспілкової організації співробітників АТ КБ "Приватбанк", затверджений протоколом від 19.07.2019 позачергових Загальних зборів членів первинної профспілкової організації співробітників Головного офісу АТ КБ "Приватбанк", у підпункті 2.2.1 пункту 2.2 якого передбачено, що до завдань професійної спілки віднесено представництво інтересів членів професійної спілки в судах для захисту їх трудових та законних інтересів.

Згідно з протоколом від 09.10.2020 №56 засідання комітету Первинної профспілкової організація співробітників АТ КБ "Приватбанк" вирішено звернутись до суду з позовною заявою про визнання протиправною та нечинною постанови Правління Національного банку України від 13.04.2020 №49.

На думку суду, з огляду на наведене правове регулювання щодо повноважень професійної спілки представляти інтереси її членів в суді для захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів, суд погоджується з доводами представників відповідача та третіх осіб про відсутність у позивача права на оскарження нормативно-правового акта постанови Правління Національного банку України від 13.04.2020 №49, яким затверджено Положення №49, оскільки позивачем не доведено відповідно до частини другої статті 264 КАС України, що оскаржуваний нормативно-правовий застосовано до позивача, членів профспілкової організації чи трудового колективу АТ КБ "Приватбанк". Крім того, позивач не є суб`єктом, до якого може бути застосований оскаржуваний нормативно-правовий акт, позаяк його дія поширюється на Національний банк Украйни як регулятора на та банки України щодо списання знецінених фінансових активів.

Наведений висновок суду є достатньою підставою для відмови в задоволенні позову.

Суд вважає за доцільне звернути увагу на те, що відповідно до абзаців другого, третього пункту 9 Положення №49 списання є подією припинення визнання фінансового активу в бухгалтерському обліку. Банк припиняє визнання знеціненого фінансового активу в балансі, якщо списання здійснено за рахунок оціночного резерву. Списання відповідно до вимог цього Положення не є прощенням (анулюванням) боргу. Банк відповідно до внутрішніх процедур може продовжувати заходи щодо врегулювання заборгованості з метою відшкодування списаної за рахунок резерву заборгованості за фінансовим активом.

Зміст наведених норм Положення №49 спростовує доводи позивача, за якими внаслідок списання знецінених фінансових активів відповідно до Положення №49 АТ КБ "Приватбанк" зазнає збитків, позаяк таке списання не є прощенням боргу, відповідне списання відображається у відповідній звітності, що не виключає здійснення заходів для відшкодування списаної заборгованості.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, недоведеність позивачем права на оскарження нормативно-правового акта, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2102,00 грн. (квитанція від 09.10.2020 №89657). Оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, іншими учасниками не надано доказів понесення судових витрат, такі витрати розподілу та присудженню не підлягають.

Керуючись статтею 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач - Первинної профспілкової організації співробітників Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" (ідентифікаційний код 43067985, місцезнаходження: 49000, місто Дніпро, узвіз Крутогірський, будинок 28, квартира 136, адреса для кореспонденції: місто Дніпро, вулиця Старокозацька, будинок 45, офіс 6А).

Відповідач - Національний банк України (ідентифікаційний код 00032106, місцезнаходження: 01601, місто Київ, вулиця Інститутська, будинок 9).

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно зі статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення складено 31 травня 2021 року.

Головуючий суддя В.А. Донець

Судді О.М. Чудак

Т.І. Шейко