Справа № 380/3186/21
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2021-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/3186/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 травня 2021 року м. Львів

11 год. 31 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П., за участю секретаря судового засідання Гулкевича В.О., позивача ОСОБА_1 , представника позивача Матлашевського В.Л., представниці відповідача Цимбор Н.Я. розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області (79016 м. Львів вул. Митрополита Андрея 10) про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії -

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області (далі - відповідач, Головне управління ПФУ у Львівській області), у якій просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії позивачу відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області «Про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України від 28.02.1991 № 796 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»» № 60 від 18.05.2020;

- зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з моменту досягнення ним відповідного віку, визначеного цим Законом.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та в періоди з 09.11.1986 по 22.11.1986 та з 23.11.1986 по 13.12.1986 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а відтак має право на призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Однак відповідач рішенням № 60 від 18.05.2020 та листом № 6867-7138/Н-02-8-1300/20 від 06.10.2020 відмовив в призначенні пенсії у зв`язку з непідтвердженням кількості днів перебування в зоні відчуження. Позивач не погоджується із такою відмовою відповідача, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою від 15.03.2021 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні).

Ухвалою від 14.04.2021 суд перейшов до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив (вх. № 32497 від 07.05.2021). В обґрунтування додатково зазначено, що у відзиві на позовну заяву відповідач посилається на порушення з боку позивача п. 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», хоча єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право, зокрема, на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Довідки про період роботи (стажу) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому законом порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи. Вважає, що факт участі позивача в ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС підтверджується документально, а надані ним до заяви про призначення пенсії та повторного звернення документи є належними доказами на підтвердження передбачених законом відомостей, на підставі яких здійснюється таке призначення. Надав аналогічні усні пояснення, просив позов задовольнити.

Представниця відповідача проти позову заперечила з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (вх. № 25754 від 15.04.2021). В обґрунтування такого вказано, що наявність у позивача посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» серії А № 337684 від 09.06.1998, на думку відповідача, не є достатньою підставою для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону № 796, оскільки Порядком № 22-1 визначено вичерпний перелік документів, які підтверджують факт виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Зазначено також, що до заяви про призначення пенсії позивачем було долучено копію військового квитка НОМЕР_1 від 16.11.1982, однак у військовому квитку відсутня відмітка про участь позивача у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Вважає, що долучена довідка Управління внутрішніх справ Львівської області № 17/7/152 від 09.12.1992 не є первинним документом з огляду на те, що не містить підстави її видачі та не вказана в переліку документів, які підтверджують участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, передбачених Порядком № 22-1. Вказано також, що відповідно до довідки № 3/147 від 19.05.2020 позивач дійсно брав участь у роботах з ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та довідкою б/н від 13.12.1986 повідомлено, що позивач виконував службові обов`язки АЕС з 09.11.1986 по 13.12.1986. Однак у таких довідках не зазначено, у яких населених пунктах позивачем виконувалися службові обов`язки з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Крім цього, згідно з відповіддю Центрального архівного відділу Національної гвардії України документи Головного управління ДСНС України у Львівській області на зберігання до Центрального архіву не надходили. Представниця відповідача надала аналогічні усні пояснення, просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд заслухав пояснення представників сторін, дослідив матеріали справи, з`ясував обставини справи, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідив докази, якими вони обґрунтовуються, та встановив таке.

ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 09.06.1998, та має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Посвідчення є безстроковим і діє на всій території України (а.с. 5).

Позивач 13.05.2020 звернувся до Галицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова із заявою про призначення про призначення пенсії за віком відповідно до вимог ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с. 34).

До заяви додав копії таких документів: довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру; паспорта; трудової книжки; військового квитка серії НОМЕР_1 ; диплому про навчання серії НОМЕР_3 ; довідки № 17/1/152; посвідчення ліквідатора аварії на Чорнобильській АЕС серії НОМЕР_4 .

За результатами розгляду зазначеної заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 60 від 18.05.2020, у якому зазначено, що до заяви про призначення пенсії позивачем було долучено копію військового квитка НОМЕР_1 від 16.11.1982, однак у військовому квитку відсутня відмітка про участь позивача у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Також долучено довідку Управління внутрішніх справ Львівської області № 17/7/152 від 09.12.1992 про те, що гр. ОСОБА_1 за роботу в населених пунктах м. Чорнобиль зони відчуження з 09.11.1986 по 13.12.1986 по місцю роботи УВС у Львівській області по відомостях чи особовій картці № 41 виплачено заробітну плату в сумі 547,53 карбованці. Однак така не може вважатися належною та достатньою підставою для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону № 796, оскільки не є первинним документом, не містить підстави її видачі та не вказана в переліку документів, які підтверджують участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, передбачених Порядком № 22-1. Наявність у позивача посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» серії НОМЕР_2 від 09.06.1998, на думку відповідача, не є достатньою підставою для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону № 796, оскільки Порядком № 22-1 визначено вичерпний перелік документів, які підтверджують факт виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Відтак робота гр. ОСОБА_1 в зоні відчуження поданими документами не підтверджена (а.с. 8-10).

ОСОБА_1 21.09.2020 звернувся до відповідача із повторною заявою про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до вимог ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», до якої додатково долучив оригінал довідки Головного управління ДСНС України у Львівській області № 3/147 від 19.05.2020 та завірену в Державному архіві довідку начальника протипожежної служби в зоні ліквідації від 13.12.1986 (а.с. 11).

Листом № 6867-7138/Н-02/8-1300/20 від 06.10.2020 Головне управління ПФУ у Львівській області повідомило позивача про те, що у поданих позивачем довідках не зазначено, у яких населених пунктах ОСОБА_1 виконувалися службові обов`язки з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. З урахуванням зазначеного відповідачем скеровано запит № 1300-02096-8/79468 від 06.10.2020 до Центрального архівного відділу Національної гвардії України щодо надання допомоги у витребуванні первинних документів для підтвердження участі позивача у ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС у населених пунктах зони відчуження не менш як 5 календарних днів у 1986 році, після надходження якого позивача буде повідомлено додатково (а.с. 12, 13).

Не погоджуючись з відмовою відповідача в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, позивач звернувся до суду з цим позовом.

При вирішенні спору по суті суд керується таким.

Статтею 3 Конституції України визначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивно забруднених території, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.1991 (далі - Закон № 796-ХІІ).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 9 Закону № 796-ХІІ особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків.

Для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - від 1 до 5 календарних днів (абз. 1 п. 3 ч. 1 ст. 14 Закону № 796-ХІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону № 796-ХІІ підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Відповідно до ст. 49 Закону № 796-ХІІ пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Після 1 січня 2015 року додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорії 4, не встановлюється.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, викладено у ст. 55 Закону № 796-ХІІ, згідно з ч. 1 та п. 1 ч. якої особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу - учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів - зменшення пенсійного віку на 10 років.

Відповідно до ч. 3 ст. 55 Закону № 796-ХІІ призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» врегульовано Порядком, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 (далі - Порядок № 22-1).

Підпунктом 5 пункту 2.1 Порядку № 22-1 визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи, серед яких посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Із наведених правових норм слідує, що право на зменшення пенсійного віку мають, зокрема, особи, які в установленому законом порядку набули статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів.

Частиною 3 ст. 65 Закону № 796-ХІІ визначено: посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Згідно з п. 5 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 51 від 20.01.1997 (чинного на час видачі позивачу посвідчення, далі - Порядок № 51), учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з 1 липня 1986 р. до 31 грудня 1986 р. від 1 до 5 календарних днів, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія А. При цьому у посвідченні на правій стороні по діагоналі зліва направо ставиться штамп фарбою червоного кольору «Перереєстровано» і на вільному місці виконується запис про дату перереєстрації. Починаючи з 1 жовтня 1998 р. зазначене посвідчення без такого штампу вважається недійсним.

Відповідно до п.10 Порядку № 51 посвідчення видаються, зокрема, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі одного з таких документів: посвідчення про відрядження в зону відчуження; військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження; довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).

З аналізу наведених норм права слідує, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Довідки про період роботи у зоні відчуження є лише підставою для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постановах від 27.02.2018 у справі № 344/9789/17, від 22.03.2018 у справі № 588/538/16-а, від 18.06.2020 у справі № 751/2738/17 та від 06.04.2020 у справі № 752/15346/17, яка в силу вимог ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) враховується судом при вирішенні спірних правовідносин.

Згідно з матеріалами справи позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 2), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 09.06.1998 (а.с. 9).

Наявність у позивача статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідачем не оспорюється, посвідчення є чинним і вказує на те, що останній відповідно до положень Закону № 796-XII та Порядку № 51 є особою, яка брала участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Встановлені судом обставини справи свідчать, що позивач дійсно в період з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року працював в зоні відчуження не менше 5 календарних днів, що також підтверджується відомостями з долучених до матеріалах справи довідок, які надавалися ОСОБА_1 відповідачу.

Відтак, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що наявні в позивача документи, які знаходяться в матеріалах справи, містять достатньо даних, які свідчать про додержання умови надання пенсій за віком особам, які проживали або працювали на територіях радіоактивного забруднення, викладені у ст. 55 Закону № 796-ХІІ, та про наявність у позивача права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

Таким чином, оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, суд доходить висновку, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, досяг відповідного віку та має право на користування пільгами, зокрема, правом на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому дії відповідача щодо відмови у призначені позивачу пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як і його рішення «Про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України від 28.02.1991 № 796 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»» № 60 від 18.05.2020, не відповідають передбаченим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, а відтак є протиправними. З огляду на висновок суду про протиправність рішення відповідача № 60 від 18.05.2020 таке підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з моменту досягнення ним відповідного віку, визначеного цим Законом, суд зазначає таке.

Відповідно до п.п. 2, 4, 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

За правилами ч.ч. 3, 4 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Зі змісту наведених норм слідує, що втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень.

Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), а тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13.02.2018 у справі № 361/7567/15-а, від 07.03.2018 у справі № 569/15527/16-а, від 20.03.2018 у справі № 461/2579/17, від 20.03.2018 у справі № 820/4554/17, від 03.04.2018 у справі № 569/16681/16-а та від 12.04.2018 у справі № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, відповідно до якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункт 44 рішення у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства» (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі «Путтер проти Болгарії» (Putter v. Bulgaria № 38780/02).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційним є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Натомість у цій справі відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 208/8402/14-а та від 29.03.2018 у справі №816/303/16.

Відповідно до судової практики Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Олссон проти Швеції» від 24.03.1988) запорукою правильного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

При цьому судом враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до підпункту 3 п. 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 28-2 від 22.12.2014, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань організовує роботу управлінь фонду щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій.

Положеннями п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» закріплено вичерпний перелік документів, необхідних для призначення пенсії.

Згідно з п. 4.3 вказаного порядку орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після надходження заяви та наявності документів, необхідних для призначення пенсії, розглядає подані заяви та приймає рішення щодо призначення пенсії.

Отже, у разі наявності усіх документів, необхідних для призначення пенсії, прийняття рішення про призначення пенсії є обов`язком відповідача, що унеможливлює стверджувати про те, що за таких обставин суб`єкт владних повноважень здатен діяти на власний розсуд через відсутність у нього альтернативних шляхів вирішення питання.

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про протиправність рішення та дій відповідача щодо відмови позивачу в призначенні пенсії із заниженням пенсійного віку, позовна вимога про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», на переконання суду, є також обґрунтованою.

Щодо дати, з якої слід призначити позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, суд зазначає таке.

Як вже зазначалося судом, відповідно до ст. 55 Закон № 796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Тобто, визначальною умовою для призначення пенсії за віком згідно з ст. 55 Закону №796-ХІІ є:

1) досягнення 60 років (з урахуванням заниження віку на 10 років - 50 років);

2) відповідно до Закону № 1058-IV за період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років страхового стажу.

При цьому відповідно до ст. 55 Закон № 796-ХІІ такий страховий стаж може бути зменшений на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6), з огляду на що на момент подання заяви про призначення пенсії від 13.05.2020 позивачу виповнилося 57 років.

Наявність необхідного страхового страху для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. ст. 55 Закон № 796-ХІІ відповідачем не оспорюється.

Відповідно до ст. 44 Закону № 1058-ІV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Пунктом 1.9 Порядку № 22-1 визначено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Як встановлено судом, 13.05.2020 позивачу виповнилося 57 років, із заявою про призначення пенсії за віком до пенсійного органу звернувся 13.05.2020.

За таких обставин належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах з моменту досягнення ним відповідного віку, визначеного Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, з метою повного та ефективного захисту прав позивача суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

В силу вимог ст. 139 КАС України питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору і такий ним не сплачувався.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, пп. 15.5 п. 15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд -

ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області «Про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України від 28.02.1991 № 796 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»» № 60 від 18.05.2020.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016 м. Львів вул. Митрополита Андрея 10; код за ) призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) пенсію із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з моменту досягнення ним відповідного віку, визначеного цим Законом.

5. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 31.05.2021.

Суддя Р.П. Качур