Справа № 380/3850/21
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року справа №380/3850/21

зал судових засідань №14

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Братичак У.В.,

секретар судового засідання Гулкевич В.О.,

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Мидзки Р.В.,

представника відповідача Григоришина В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Трускавецької міської ради Львівської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) звернувся з позовною заявою до Трускавецької міської ради Львівської області (місцезнаходження: вул.Бориславська, 2, м.Трускавець, Львівська область, 82200; ), в якій просить:

- визнати бездіяльність Трускавецької міської ради Львівської області щодо відсутності розгляду по суті заяви про надання дозволу ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,01 га по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування індивідуального гаража, яка розміщена між земельними ділянками кадастровий номер :11:009:0008, :11:009:0019 та :11:009:0020 незаконною.

- зобов`язати Трускавецьку міську раду Львівської області прийняти рішення, яким надати дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,01 га по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування індивідуального гаража, яка розміщена між земельними ділянками кадастровий номер :11:009:0008, :11:009:0019 та :11:009:0020.

- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду та зобов`язати Трускавецьку міську раду Львівської області подати звіт про виконання рішення суду протягом одного місяця після набрання рішенням суду законної сили.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду зобов`язано Трускавецьку міську раду Львівської області повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,01 га по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування індивідуального гаража. Після набрання законної сили рішенням від 17.11.2020 у справі №380/6335/20 Трускавецька міська рада листом №18/16-32/1 від 11.01.2021 повідомила, що з метою виконання рішення суду на засідання сесії 17.12.2020 повторно виносилося питання про надання йому дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,01 га по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування індивідуального гаража. За результатами розгляду рішення з цього питання не прийнято, не набрало необхідної кількості голосів. Отже, жодного рішення фактично не прийнято. При цьому, позивач посилається на те, що формально рішення суду є виконаним, однак права позивача залишаються порушеними та без належного захисту. Разом з тим, посилається на ст.118 Земельного кодексу України, в якій міститься чіткий перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою. Вважає, що оскільки такі підстави були відсутні єдиним правильним рішенням було надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Просить позовні вимоги задовольнити.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що проект рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,01 га по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування індивідуального гаража, не був прийнятий оскільки не набрав достатньої кількості голосів. Дана обставина підтверджується результатами поіменного голосування від 17.12.2020 «Про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,01 га по АДРЕСА_3 » №83 від 09.12.2020. Відтак, вважає, що позивач безпідставно вказує на незаконну бездіяльність міської ради, оскільки Трускавецька міська рада вчинила всі дії, передбачені ч.7 ст.118 Земельного кодексу України. Також посилається на те, що суд не вправі підміняти органи місцевого самоврядування та приймати замість нього рішення, яке віднесено до її компетенції, втручаючись у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, а відтак, підстави для задоволення вимоги позивача про зобов`язання Трускавецької міської ради надати йому дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,01 га по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування індивідуального гаража, яка розміщена між земельними ділянками кадастровий номер :11:009:0008, :11:009:0019 та :11:009:0020 відсутні. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій серед іншого зазначив, що результати поіменного голосування від 17.12.2020 «Про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,01 га по АДРЕСА_3 ОСОБА_1 » №83 від 09.12.2020 прямо свідчать, що відповідач не розглянув по суті заяву позивача. Окрім того, зазначив, що в рішеннях ЄСПЛ склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватись свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно.

Ухвалою від 23.03.2021 відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 05.05.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю та просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши докази, викладені у заявах по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником АТО, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 02.10.2015 року.

Позивач неодноразово звертався до відповідача із заявами про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,01 га по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування індивідуального гаража.

У 2017 році позивачем подано позов до Трускавецької міської ради з вимогами про визнання дій виконавчого комітету незаконними. Справа №457/931/17 (876/11028/17) розглядалася Трускавецьким міським судом Львівської області. У межах цієї справи Львівським апеляційним адміністративним судом 12.12.2017 р. була винесена ухвала про забезпечення позову: встановлено заборону Трускавецькій міській раді відчужувати, передавати в оренду та інше користування земельну ділянку площею 0,2300 га, яка розміщена між земельними ділянками з кадастровими номер :11:009:0008, :11:009:0019, :11:009:0020 на АДРЕСА_2 .

Рішенням Трускавецької міської ради від 05.03.2020 року Про затвердження містобудівної документації Детальний план території земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 для зміни цільового призначення земельної ділянки із будівництва готелю курортного типу на будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) та для будівництва індивідуального гаража було змінено цільове призначення спірної земельної ділянки.

13 березня 2020 року позивач звернувся до Трускавецької міської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,01 га по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування індивідуального гаража, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, з подальшим наданням земельної ділянки у власність за рахунок земель міської ради не наданих у власність та користування.

Рішенням Трускавецької міської ради від 21 травня 2020 року про надання дозволу ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,01 га по АДРЕСА_2 не набрало необхідної кількості голосів депутатів Трускавецької міської ради.

07.07.2020 позивач повторно звернувся до Трускавецької міської ради Львівської області з заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,01 га по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування індивідуального гаража.

Вищевказана заява була розглянута відповідачем 27.08.2020 на черговій сесії Трускавецької міської ради, що підтверджується пунктом 7 переліку питань, які пропонувались розглянути на 77 сесії міської ради. Даний перелік затверджено розпорядженням міського голови м. Трускавця від 17.08.2020 №243-р.

Проект рішення по надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,01 га по АДРЕСА_3 ОСОБА_1 не був прийнятий оскільки не набрав достатньої кількості голосів.

Листом від 28.07.2020 за №03/К0-453 відповідач повідомив позивача, що при подальшому розгляді заяви ОСОБА_1 від 07.07.2020р. про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,01 га по АДРЕСА_3 для будівництва та обслуговування індивідуального гаража на черговій сесії міської ради, міська рада буде керуватися Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017 року у справі №457/931/17, відповідно до якої Трускавецькій міській раді заборонено відчужувати, передавати в оренду та інше користування земельну ділянку площею 0,2300 га яка розташована між земельними ділянками кадастровий номер :11:009:0008, :11:009:0019 та :11:009:0020. До зняття заборони встановленої Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017 року у справі №457/931/17 Трускавецька міська рада не буде вчиняти ніяких дій по земельній ділянці площею 0,2300 га, яка розташована між земельними ділянками кадастровий номер :11:009:0008, :11:009:0019 та :11:009:0020 по АДРЕСА_2 , що стосується її відчуження передачі в оренду та інше користування.

Вважаючи таку бездіяльність Трускавецької міської ради Львівської області щодо відсутності розгляду по суті заяви про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки протиправною, позивач звернувся до суду з позовом.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17.11.2020 у справі №380/6335/20 Позов ОСОБА_1 до Трускавецької міської ради Львівської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання до вчинення дій задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Трускавецької міської ради Львівської області щодо не розгляду по суті заяви 07.07.2020 ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,01 га по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування індивідуального гаража. Зобов`язано Трускавецьку міську раду Львівської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,01 га по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування індивідуального гаража. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

17.12.2020, на виконання рішення суду, на черговій сесії Трускавецької міської ради, розглянута заява позивача від 07.07.2020.

За результатами поіменного голосування «Про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,01 га по АДРЕСА_3 » №83 від 09.12.2020» за проголосувало 11, проти 2, утрималось 6, не голосували 5, відсутні 3, всього 27.

Проект рішення про надання дозволу на виготовлення проекту з землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,01 га по АДРЕСА_3 для будівництва та обслуговування індивідуального гаража, не був прийнятий, оскільки не набрав достатньої кількості голосів.

Вважаючи таку бездіяльність Трускавецької міської ради Львівської області щодо відсутності розгляду по суті заяви про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Так, відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робите те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб , що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

За змістом ст. 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, зокрема, належить: розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Частиною 2 ст. 78 цього Кодексу передбачено, що право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

За приписами абз. 1 ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч. 2 ст. 116 ЗК України).

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (ч. 3 ст. 116 ЗК України).

Згідно з ч. 1 ст. 117 ЗК України передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Згідно з ч. 5 ст. 118 ЗК України передача земельних ділянок у власність громадянам - працівникам державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерам з їх числа провадиться після затвердження проекту приватизації земель у порядку, встановленому цим Кодексом.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею (ч. 6 ст. 118 ЗК України).

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Таким чином, суд зазначає, що розпорядження землями, які перебувають у комунальній власності, в тому числі надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки покладено на відповідну сільську, селищну, міську раду, у даному випадку - Трускавецьку міську раду.

Відповідно до ст. 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі надання органом місцевого самоврядування відмови особі у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою обов`язковим є зазначення конкретної підстави для такої відмови, що визначені у ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст. 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі №825/2228/18.

Суд також звертає увагу на те, що надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним із етапів погодження і оформлення документів, який відповідно до вимог чинного законодавства є необхідним для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність. У свою чергу, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою.

При цьому, за результатами розгляду клопотання про надання дозволу на розроблення документації землеустрою, відповідач може прийняти одне з таких рішень: або наказ про надання дозволу на розроблення відповідної документації із землеустрою, або мотивована відмова у його наданні.

Судом встановлено, що за результатами поіменного голосування «Про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,01 га по АДРЕСА_3 » проект рішення про надання дозволу не був прийнятий, оскільки не набрав достатньої кількості голосів.

Таким чином, відповідач при повторному розгляді заяви позивача від 07.07.2020 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою орієнтовною площею 0,01 га по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування індивідуального гаража, не врахував положення ст.123 Земельного кодексу України та не прийняв одне з таких рішень: або наказ про надання дозволу на розроблення відповідної документації із землеустрою, або мотивовану відмову у його наданні.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що не набрання достатньої кількості голосів за результатами голосування не може бути підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою згідно з положеннями ч. 7 ст. 118 ЗК України.

З врахуванням вищенаведеного, бездіяльність Трускавецької міської ради Львівської області щодо відсутності розгляду по суті заяви про надання дозволу ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,01 га по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування індивідуального гаража, яка розміщена між земельними ділянками кадастровий номер :11:009:0008, :11:009:0019 та :11:009:0020 є незаконною.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача надати дозвіл позивачу на виготовлення проекту землеустрою, то суд виходить з наступного.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Отже, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що розглядається, повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивованої відмови у його наданні, регламентовано частиною сьомою статті 118 ЗК України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Такі ж висновки сформовані у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 року у справі № 440/793/19, від 02.04.2020 року у справі № 826/568/19, від 02.07.2020 року за №825/2228/18, від 22 грудня 2018 року у справі № 804/1469/17.

Також, суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів. Зокрема, у рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїй практиці також неодноразово покликався на те, що "ефективний засіб правового захисту" у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №826/14016/16 CM, від 11.02.2019 у справі N 2а-204/12).

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд від 28.05.2019 у справі №819/654/17.

При цьому суд враховує, що за встановлених у справі обставин всі умови для прийняття рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки позивачем виконано. Інших обставин, що могли б слугувати підставою для відмови в наданні такого дозволу матеріали справи не містять.

Натомість, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними, оскільки у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій - розглянути заяву позивача у встановленому законом порядку, а за умови відповідності заяви та доданих до неї документів вимогам законодавства - прийняти рішення про задоволення заяви. Підставою для відмови у задоволенні заяви позивача можуть бути лише визначені законом обставини. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - розглянути заяву, або ж ні; прийняти рішення про задоволення заяви, або ж рішення про відмову у її задоволенні. Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи, що відповідач, розглядаючи клопотання позивача вдруге відмовив йому у наданні дозволу, то на думку суду, з урахуванням положень ст. 13 Конвенції, правових висновків Верховного Суду, з метою належного способу захисту порушеного права слід зобов`язати відповідача надати позивачу дозвіл на виготовлення проекту землеустрою.

Крім того, як зазначено вище, суд наголошує, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою не свідчить про розпорядження, відчуження або передачу земельної ділянки у власність, адже отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є лише одним з етапів отримання такої ділянки у власність та не означає позитивного рішення про надання такої ділянки у власність.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Також позивач у своїй позовній заяві просить встановити судовий контроль за виконанням рішення суду та зобов`язати Трускавецьку міську раду Львівської області подати звіт про виконання рішення суду протягом одного місяця після набрання рішенням суду законної сили.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення на підставі ст.382 Кодексу адміністративного судочинства України суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З аналізу норми ч. 1 ст. 382 КАС України вбачається, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі, є правом, а не обов`язком суду.

Отже, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах є саме диспозитивним правом суду, яке може використовуватись в залежності від наявності об`єктивних обставин, що підтверджені належними та допустимими доказами.

Як вже встановлено судом, позивач неодноразово звертався до відповідача із заявами про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,01 га по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування індивідуального гаража, однак такі заяви не були розглянуті по суті.

Суд зазначає, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється з метою реалізації завдань адміністративного судочинства.

Аналіз зазначених положень дає підстави для висновку про те, що встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є заходом превентивного впливу на відповідача у справі з метою своєчасного виконання свої зобов`язань у межах відповідної справи.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06.12.2019 у справі № 812/333/17 (адміністративне провадження № К/9901/12313/19).

Крім цього, у Рішенні від 30.06.2009 у справі № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина судового процесу для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі Горнсбі проти Греції суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).

Суд враховує, що оскільки положенням ч. 1 ст. 382 КАС України надано суду право власного розсуду щодо визначення тривалості встановленого строку для подання звіту суд вважає, що необхідним і достатнім буде встановлення відповідачу строк для подання звіту один місяць з дня набрання законної сили рішенням суду.

Щодо судового збору, то відповідно до вимог ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України такий відшкодовуються позивачу в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити повністю.

Визнати бездіяльність Трускавецької міської ради Львівської області щодо відсутності розгляду по суті заяви про надання дозволу ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,01 га по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування індивідуального гаража, яка розміщена між земельними ділянками кадастровий номер :11:009:0008, :11:009:0019 та :11:009:0020 незаконною.

Зобов`язати Трускавецьку міську раду Львівської області (місцезнаходження: вул.Бориславська, 2, м.Трускавець, Львівська область, 82200; ) надати дозвіл ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,01 га по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування індивідуального гаража, яка розміщена між земельними ділянками кадастровий номер :11:009:0008, :11:009:0019 та :11:009:0020.

Зобов`язати Трускавецьку міську раду Львівської області (місцезнаходження: вул.Бориславська, 2, м.Трускавець, Львівська область, 82200; ) подати у місячний строк з дня набрання законної сили рішення суду звіт про виконання судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено 31 травня 2021 року.

Суддя Братичак Уляна Володимирівна