Справа № 640/24267/20
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2021-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 травня 2021 року 09:30 № 640/24267/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., при секретарі судових засідань Левкович А.С., розглянувши у судовому засіданні матеріали адміністративної справи

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві

Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

(02099, м. Київ, вул. Костянтина Заслонова, 16)

про визнання протиправними дій, скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач) з адміністративним позовом до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (надалі по тексту також - відповідач), у якому просить:

- визнати протиправними дії та скасувати постанови головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Данилюк Ольги Борисівни щодо винесення постанов від 01 жовтня 2020 року про накладення штрафу в розмірі 1 700,00 грн. та 3 400,00 грн., а також про стягнення виконавчого збору в розмірі 9 446,00 грн. та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 01 жовтня 2020 року в розмірі 300,00 грн. по виконавчому провадженню 62913560;

- визнати протиправними дії та скасувати постанови головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Каньовського Мартина Ростиславовича від 13 вересня 2020 року про відкриття виконавчого провадження №62890870 про вселення, постанову від 01 жовтня 2020 року про накладення штрафу в розмірі 1 700,00 грн., а також про стягнення виконавчого збору в розмірі 10 000,00 грн. та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 01 жовтня 2020 року в розмірі 269 грн., акти від 22 вересня 2020 року та від 01 жовтня 2020 року з виконання виконавчого листа №753/18335/19, виданого 19 серпня 2020 року на підставі рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 січня 2020 року.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що 22 вересня 2020 року та 01 жовтня 2020 року державний виконавець без попередження та без присутності представника поліції та двох свідків здійснив виїзд до квартири АДРЕСА_2 з метою вселення ОСОБА_2 . При цьому, позивач стверджує, що акти державних виконавців не надані ОСОБА_1 для ознайомлення та підписання. Водночас. Станом на вказані дати позивач була відсутня за зазначеною адресою, відповідно, фізично не могла чинити перешкоди в користуванні квартирою та вселенні у неї, що спростовує правомірність прийняття постанови про накладення штрафу.

Також позивач зазначила, що сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов`язує стягнення виконавчого збору з боржника. Крім того, державний виконавець не вчиняв дій щодо перевірки добровільного виконання боржником рішення про вселення стягувача по закінченню, визначеного частиною 6 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» строку, то підстави для стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні з позивача - відсутні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва 31 березня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в судовому засіданні.

У відзиві на адміністративний позов представник відповідача зазначив, що боржник вважається (і фактично є) таким, що обізнаний (повідомлений) про відкриття виконавчого провадження та початок примусового виконання рішення та не виконав дане рішення в добровільному порядку до відкриття виконавчого провадження, а також здійснював перешкоджання виконання та не виконував вимоги державного виконавця, тому підстав для визнання протиправних та скасування постанов про стягнення виконавчого збору, постанов про стягнення витрат та постанов про стягнення штрафів, винесених у виконавчих провадженнях №62913560, 62890870 є безпідставними та необґрунтованими. Крім того, відповідно до норм чинного законодавства, державним виконавцем може бути прийнято рішення щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору як на стадії відкриття виконавчого провадження, так і на стадії його завершення. Відтак, державні виконавці діяли на підставі та в межах своїх повноважень.

У призначене судове засідання представник позивача та представник відповідача в призначене судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

З наявних матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Дарницькому районному відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження №62913560 з примусового виконання виконавчого листа №753/18335/19, виданого 19 серпня 2020 року Дарницьким районним судом міста Києва про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_2 .

Постановою від 31 серпня 2020 року відкрито виконавче провадження №62913560.

В межах зазначеного виконавчого провадження головним державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Данилюк О.Б. 01 жовтня 2020 року прийнято:

- постанову про накладення штрафу в розмірі 1 700,00 грн. та 3 400,00 грн.;

- постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 9 446,00 грн.;

- постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 01 жовтня 2020 року в розмірі 300,00 грн.

Також, постановою державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Каньовським Мартином Ростиславовичем від 13 вересня 2020 року відкрито виконавче провадження №62890870 з примусового виконання виконавчого листа №753/18335/19, виданого 19 серпня 2020 року Дарницьким районним судом міста Києва про вселення ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_2 .

У межах вказаного виконавчого провадження №62890870 державним виконавцем прийнято:

- постанову від 01 жовтня 2020 року про накладення штрафу в розмірі 1 700,00 грн.;

- постанову від 01 жовтня 2020 року про стягнення виконавчого збору в розмірі 10 000,00 грн.;

- постанову від 01 жовтня 2020 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 269 грн.,

- акти від 22 вересня 2020 року та від 01 жовтня 2020 року з виконання виконавчого листа №753/18335/19, виданого 19 серпня 2020 року на підставі рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 січня 2020 року.

Незгода позивача із вказаними рішеннями державних виконавців зумовила її звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII, в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Вимогами статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Тобто, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом №1404-VIII заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Стосовно оскарження постанов про накладення штрафу від 01 жовтня 2020 року в розмірі 1 700,00 грн. та 3 400,00 грн. в межах ВП №62913560, суд враховує наступне.

Так, головним державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 01 жовтня 2020 року при примусовому виконанні виконавчого листа №753/18335/19, виданого 19 серпня 2020 року Дарницьким районним судом міста Києва, відповідно до вимог статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» за невиконання позивачем як боржником рішення суду накладено штраф у розмірі 1 700,00 грн.

Вказана постанова прийнята в зв`язку з тим, що згідно акту державного виконавця від 22 вересня 2020 року здійснено перевірку виконання рішення згідно якого рішення суду боржником не виконано.

Крім того, головним державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 01 жовтня 2020 року при примусовому виконанні виконавчого листа №753/18335/19, виданого 19 серпня 2020 року Дарницьким районним судом міста Києва, відповідно до вимог статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» за невиконання позивачем як боржником рішення суду накладено штраф у розмірі 3 400,00 грн. Підставою прийняття вказаної постанови зазначено акт державного виконавця від 01 жовтня 2020 року, згідно якого рішення суду боржником не виконано.

Судом також з наявних матеріалів справи вбачається, що в межах ВП № жовтня 2020 року прийнято постанову про накладення штрафу у розмірі 1700, грн. за невиконання рішення суду без поважних причин.

Так, згідно з частинами 1 та 2 статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною 1 статті 75 вказаного Закону встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Відповідно до частини 2 статті 75 Закону №1404-VIII у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії виконавець наступного робочого дня після закінчення строку для добровільного виконання рішення перевіряє його виконання та у випадку якщо рішення за яким було відкрито виконавче провадження не було виконано виносить постанову про накладення на боржника - юридичну особу штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу норм слідує, що Законом №1404-VIII встановлено відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення без поважних причин. А тому, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу, має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення саме без поважних причин.

При цьому, поважними в розумінні наведених норм Закону №1404-VIII можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Так, з наявних матеріалів виконавчого провадження №62913560 вбачається, що постановою про відкриття виконавчого провадження від 31 серпня 2020 року боржнику ( ОСОБА_1 ) зазначено про необхідність виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.

22 вересня 2020 року з метою виконання рішення суду державний виконавець здійснив вихід за адресою: АДРЕСА_3 та встановив, що рішення суду не виконано, двері ніхто не відкрили, у ОСОБА_2 відсутній доступ до квартири. Крім того, у телефонній розмові боржника ОСОБА_1 зобов`язано не чинити перешкод ОСОБА_2 та виконати рішення суду.

22 вересня 2020 року державним виконавцем складено вимоги, якими:

- зобов`язано ОСОБА_1 до 01 жовтня 2020 року виконати рішення суду, а саме - не чинити перешкод ОСОБА_2 в користуванні квартирою АДРЕСА_2 ;

- зобов`язано стягувача бути присутньою при проведенні виконавчих дій 01 жовтня 2020 року на 10:30 за адресою: АДРЕСА_3 .

01 жовтня 2020 року державним виконавцем здійснено вихід за аадресою: АДРЕСА_3 встановлено, що рішення суду боржником не виконано; добровільно допустити в квартиру ОСОБА_2 відмовились. Крім того, у зв`язку з тим, що стягувачем не було забезпечено столяра, а також відсутні працівники поліції, то виконавчі дії відкладено на 15 жовтня 2020 року об 14:30.

Вказаний акт від 01 жовтня 2020 року підписано стягувачем та представником боржника.

Суд зазначає, що наявні матеріали виконавчого провадження підтверджують факт обізнаності позивача як про відкрите виконавче провадження, так і про вчинювані в його межах виконавчих дій, а також про необхідність виконання рішення суду. Таким підтвердженням, на думку суду, є подані боржником заява про відстрочення виконання судового рішення від 30 вересня 2020 року; заява про отримання інформації з виконавчого провадження від 22 вересня 2020 року; заява про зупинення виконавчого провадження від 30 вересня 2020 року; заява про відкладення виконавчих дій від 04 жовтня 2020 року.

Відтак, твердження позивача про неповідомлення державним виконавцем про вихід за адресою спірної квартири спростовуються наявними матеріалами виконавчого провадження.

В частині доводів щодо незалучення під час виходу за адресою місцезнаходження спірного майна понятих та працівників поліції, суд враховує наступне.

Так, вимогами частини 1 статті 22 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчі дії можуть проводитися у присутності понятих. При цьому, присутність понятих є обов`язковою у випадку, передбаченому частиною третьою статті 53 цього Закону, а також у разі відсутності боржника або його представника під час вчинення виконавчих дій, пов`язаних з примусовим входженням на земельні ділянки, до нежитлових приміщень і сховищ, де зберігається майно боржника, на яке звернено стягнення, або майно стягувача, яке має бути повернуто йому в натурі, до житла, іншого володіння особи для забезпечення примусового виселення з нього та вселення в нього, під час проведення опису, арешту, вилучення і передачі майна.

Аналіз наведеної норми свідчить, що залучення понятих до проведення виконавчих дій є правом державного виконавця; обов`язок щодо такого залучення понятих виникає, зокрема, у зв`язку із вчиненням виконавчих дій, пов`язаних із примусовим входженням до житла, іншого володіння особи для забезпечення примусового вселення в нього.

В той же час, згідно виконавчого документа рішенням суду зобов`язано позивача як боржника не чинити ОСОБА_2 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_2 , тобто вчинення виконавчих дій при примусовому виконанні судового рішення не зумовлюють обов`язкового залучення понятих.

Водночас, в межах ВП №62890870, яке відкрито за виконавчим документом щодо вселення ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_2 державним виконавцем приймались постанови про залучення працівників органів внутрішніх справ від 06 жовтня 2020 року та від 15 жовтня 2020 року.

Також, акт державного виконавця від 29 жовтня 2020 року у ВП №62890870 складено як у присутності понятих, так і за участю працівників поліції, що свідчить про виконання державним виконавцем норм чинного законодавства.

Крім того, суд зазначає, що предметом оскарження в межах даного спору є не правомірність вчинення таких виконавчих дій, а правомірність накладення на боржника штрафів. При цьому, навіть порушення державним виконавцем порядку складення таких актів не звільняє боржника від виконання рішення суду та не підтверджує протиправності таких постанов.

Так, станом на дату прийняття оскаржуваних постанов від 01 жовтня 2020 року рішення суду боржником не виконано та не надано ні державному виконавцю, ні до суду доказів наявності поважних причин, які унеможливлюють виконання судового рішення.

За таких обставин, суд приходить до висновку про правомірність вказаних постанов та відсутність підстав для їх скасування в судовому порядку.

Стосовно позовних вимог в частині оскарження постанов про стягнення виконавчого збору від 01 жовтня 2020 року (ВП №62913560) та від 01 жовтня 2020 року (ВП №62890870), суд зазначає наступне.

01 жовтня 2020 року головним державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Данилюк О.Б. прийнято постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 9 446,00 грн.

Також, державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в межах виконавчого провадження № жовтня 2020 року прийнято постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 10 000,00 грн.

Вимогами статті 27 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (частина 3 статті 27 Закону №1404-VIII).

Відповідно до частини 4 статті 27 Закону №1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Також, відповідно до вимог частини 6 статті 26 Закону №1404-VIII у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

З урахуванням наведених обставин, суд зазначає, що при прийнятті постанов про відкриття виконавчих проваджень №62913560 та №62890870, державними виконавцями у таких постановах не зазначалось про стягнення з боржника виконавчого розмірі. Крім того, постанови про стягнення виконавчого збору прийняті не одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, що не узгоджується з нормами положень частини 4 статті 27 Закону №1404-VIII.

Також, суд враховує, що вимогами Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» мінімальна заробітна плата складає 4723,00 грн., тобто розмір виконавчого збору за примусове виконання рішення немайнового характеру боржником - фізичною особою становить 9 446,00 грн. (4 723,00 грн.*2).

Водночас, у постанові про стягнення виконавчого збору від 01 жовтня 2020 року ВП №62890870 державним виконавцем вказано, що виконавчий збір становить 10 000,00 грн., що суперечить вимогам чинного законодавства та свідчить про її протиправність.

При цьому, оскаржувана постанова від 01 жовтня 2020 року ВП №62890870 про стягнення виконавчого збору не містить розрахунку, з якого можна було б встановити порядок визначення розміру виконавчого збору саме у сумі 10 000,00 грн.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи з критеріїв, визначених частиною 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що при прийнятті постанов про стягнення виконавчого збору від 01 жовтня 2020 року державний виконавець діяв без урахування всіх обставин, відтак наявні підстави для скасування таких постанов в судовому порядку.

В частині оскарження позивачем постанов від 01 жовтня 2020 року ВП №62913560 та від 01 жовтня 2020 року ВП №62890870 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, суд враховує наступне.

Згідно з частиною першою та другою статті 42 Закону № 1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України (частина третя статті 42 Закону №1404-VIII).

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення (частина четверта статті 42 Закону №1404-VIII).

Отже, повноваження державного виконавця приймати постанову про стягнення з боржника витрати виконавчого провадження прямо обумовлені статтею 42 Закону № 1404-VIII.

Окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню визначає Інструкція з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5 , з змінами і доповненнями, тут і надалі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Інструкція № 512/5).

Згідно з пунктом 1 розділу VI Інструкції №512/5 фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону.

Пунктом 2 розділу VI Інструкції №512/5 передбачено, що витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження. Якщо під час примусового виконання рішення органом державної виконавчої служби (приватним виконавцем) було здійснено додаткові витрати виконавчого провадження, виконавець на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами Закону виносить постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.

Якщо у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9-15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Відповідно до пункту 13 розділу IX Інструкції № 512/5 якщо після завершення виконавчого провадження за рішенням немайнового характеру виконавчий збір, витрати виконавчого провадження не стягнуто, виконавець вживає заходів щодо їх подальшого виконання у порядку, визначеному пунктом 8 розділу ІІІ та пунктом 2 розділу VI цієї Інструкції.

Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2830/5 «Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження», затверджені види та розміри витрат виконавчого провадження.

За змістом розділу І наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2830/5 «Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження» видами витрат виконавчого провадження є: 1) виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари; 2) пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв`язку <…> 9) плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.

У відповідності до розділу ІІ зазначеного наказу: 1) розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 1, 3, 6, 7, 10 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до вартості товарів і послуг, зазначеної у відповідних договорах <…>; 2) розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 2, 4 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються згідно з тарифами Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта»; <…> 5) розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пункті 9 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до встановленого Міністерством юстиції України розміру оплати.

Згідно з пунктом 1 наказу Міністерства юстиції України від 24.03.2017 № 954/5 «Про встановлення розміру плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження» розмір плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями становить 69 грн 00 коп. (з урахуванням ПДВ) за кожне відкрите виконавче провадження.

Таким чином, за змістом наведених норм, у постанові про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження обов`язково повинні бути зазначені види витрат та суми таких витрат виконавчого провадження. При цьому, Закон №1404-VIII та наведені нормативні акти не покладають на державного або приватного виконавця обов`язок документально фіксувати здійснення всіх витрат виконавчого провадження та надсилати докази їх здійснення сторонам виконавчого провадження.

Відповідно до наявної в матеріалах справи постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 01 жовтня 2020 року ВП №62913560, позивачу як боржнику визначено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 300 грн.

Також, 23 вересня 2020 року в межах виконавчого провадження №62890870 прийнято постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 269,00 грн.

В той же час, в оскаржуваних постановах про розмір мінімальних витрат відсутній розрахунок суми, що підлягає стягненню з боржника, тобто такі постанови за своїм змістом не відповідають вимогам Закону №1404-VIII, Інструкції №512/5 та наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2830/5 «Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження» та, відповідно, підлягають скасуванню.

Стосовно оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження від 13 вересня 2020 року ВП №62890870, суд зазначає, що позивачем на підтвердження своєї позиції щодо протиправності такої постанови не наведено жодних доводів та не надано доказів такої протиправності постанови.

Водночас, згідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до вимог статті 26 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що стягувач звернувся до органу державної виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №753/18335/19, виданого 19 серпня 2020 року Дарницького районного суду міста Києва про виселення ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_2 .

Позивачем не наведено суду доводів щодо невідповідності виконавчого документа, на підставі якого відкрито виконавче провадження, вимогам законодавства.

За таких обставин, судом не вбачається підстав для скасування постанови в судовому порядку.

Щодо оскарження актів державного виконавця від 22 вересня 2020 року та 01 жовтня 2020 року суд враховує, що відповідно до частини 1 статті 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Крім того, суд вважає за необхідне вказати, що відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що складення актів є законодавчо передбаченими повноваженнями державного виконавця, однак такі акти не зумовлюють виникнення у позивача жодних обов`язків та не породжує будь-яких правових наслідків. Такі акти лише підтверджують наявність або відсутність можливості проведення виконавчих дій.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог в даній частині.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням наведеного в сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову в частині.

Згідно частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати постанови Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 01 жовтня 2020 року про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у ВП №62913560; від 01 жовтня 2020 року стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у ВП №62890870.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені нею судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн. та 1 000,00 грн. витрат на правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (02099, м. Київ, вул. Костянтина Заслонова, 16, ).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому частиною першою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення та оскаржені у порядку, передбаченому статтями 292, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону №2147-VIII).

Суддя А.Б. Федорчук