Справа № 420/14271/20
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2021-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши у письмовому провадженні в порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СПМК-17» до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, треті особи - Приватне підприємство «Південьдортех», Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Дорлідер», про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати постанови про застосування адміністративно-господарських штрафів від 28.09.2020 №№ 214916, 214918, 214919, 214921, 214923, 214925, 214927, 217928.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ТОВ «СПМК-17» про розгляд справ про порушення не повідомлялось та не запрошувалось до участі. Справи про порушення Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області було розглянуто без участі, що є порушенням п. 26 «Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567. Також, на момент здійснення перевірки ТОВ «СПМК-17» не знаходився в статусі перевізника, оскільки між ТОВ «СПМК-17» та ПП «Південьдортех», та ТОВ «Будівельна компанія «Дорлідер» укладено Договори оренди транспортних засобів, згідно п. 1.1. яких орендодавець зобов`язується передати орендареві у платне користування транспортні засоби. Згідно пункту 18 Порядку № 879, за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення. Але, довідку про здійснення габаритно-вагового контролю водієві не надавали. Жодного документа (чека або талона зважування, квитанції, тощо), на підставі якого було визначено вагу транспортних засобів та навантаження на осі, водієві також не було надано. З наявних документів, а саме, актів про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом та постанов про застосування адміністративно-господарських штрафів зазначених вище, неможливо встановити на яких вагах (якої марки, моделі, з якими характеристиками, можливими чи допустимими похибками) проводилося зважування та чи були вони взагалі у робочому стані. Отже, позивач вважає, що постанови про застосування адміністративно-господарських штрафів є безпідставними та незаконними, оскільки відповідачем при вирішенні питання про накладення штрафу неповно з`ясовано обставини справи.

Ухвалою судді від 18.12.20 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 16.02.21 постановлено розглядати справу за правилам загального позовного провадження; замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням та витребувано від Управління Укртрансбезпеки в Одеській області копії всіх наявних у відповідача доказів, з приводу яких подано позов, зокрема матеріалів перевірок додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, результати яких оформлені актом від 29.07.2020 № 240583.

03.03.21 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що позивач належним чином та завчасно викликаний рекомендованим листом з повідомленням на розгляд справи про правопорушення, що підтверджується запрошенням, списком поштових відправлень з повідомленням та квитанцією поштового відправлення. Документів щодо вибуття автомобіля із власності (користування), передачі його іншій особі позивача ні під час перевірки транспортних засобів, що йому належать, ні під час розгляду справи про порушення відповідачу не надавав. Також, позивач, посилаючись на договори оренди транспортних засобів, вказує, що саме орендар, використовуючи вантажівки позивача, надавав послуги вантажоперевезень та виступав у якості перевізника при виявленні порушення законодавства про автомобільний транспорт. При цьому вказані договори не відповідають діючому законодавству. Договір лише засвідчує намір, що його уклали щодо використання автомобілів. Доказів того, що такі договори були дійсно спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, позивачем не надані.

Ухвалою суду від 03.03.21 замінено первинного відповідача Управління Укртрансбезпеки в Одеській області на його правонаступника - Південне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки.

15.03.21 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно з якою відповідачем не надано до суду поштового повідомлення про вручення уповноваженому представникові ТОВ «СПМК-17» запрошення про розгляд справи, не надано також і доказів вручення відповідного запрошення під розписку. Позивач заперечує щодо доводів відповідача про те, що ТОВ «СПМК-17» було повідомлене про розгляд справи, оскільки належних доказів на яких базуються такі висновки відповідачем не надано, відповідачем не надано жодного доказу про отримання позивачем запрошення, а також не вказано і дату такого отримання. Таким чином, ТОВ «СПМК-17» про розгляд справ про порушення не повідомлялось належним чином. Справи про порушення відповідачем було розглянуто без участі позивача, що позбавило позивача права вирішити спір у досудовому порядку, надати відповідні пояснення та документи, у тому числі Договорів оренди транспортних засобів та механізмів. Крім того, на момент перевірки транспортних засобів перевізниками за відповідними транспортними засобами були ПП «Південьдортех» та ТОВ «БК «Дорлідер», що підтверджується укладеними між позивачем та вказаними юридичними особами Договорів оренди транспортних засобів та механізмів. Отже, на момент перевірки транспортних засобів автомобільними перевізниками були ТОВ «БК «Дорлідер» та ПП «Південьдортех», що підтверджують Договори оренди транспортних засобів. Таким чином, на момент проведення перевірки транспортні засоби знаходились у оренді, відповідно перевізником був інший суб`єкт господарювання, проте вказані обставини не були враховані відповідачем під час розгляду справи. Враховуючи зазначене, навіть якщо правопорушення було вчинено, відповідальність має нести перевізник, а не власник транспортного засобу. В свою чергу, адміністративно-господарські штрафи застосовуються виключно до автомобільних перевізників. Позивач повідомив, що на момент перевірки транспортні засоби знаходилися в оренді, відповідно перевізником був інший суб`єкт господарювання, на підтвердження зазначеного надано договори оренди. Договори оренди транспортних засобів та механізмів, які укладено між ТОВ «СПМК17» та ПП «Південьдортех» і ТОВ «БК «Дорлідер» на момент проведення перевірки були чинними та правомочними, крім цього не потребують додаткового нотаріального посвідчення, оскільки дані суб`єкти здійснюють свою діяльність з метою одержання прибутку та зареєстровані відповідно до закону. На сьогодні для керування орендованим транспортним засобом оформляти в обов`язковому порядку тимчасовий реєстраційний талон не потрібно - вимог про його обов`язкове оформлення в законодавстві більше немає. Зміни щодо цього внесено Законом України від 05.07.2011 р. № 3565-VI, який набрав чинності з 13.08.2011 р. та яким внесено низку змін до законодавчих актів, у тому числі й до Закону України «Про дорожній рух». Крім того, проведення зважування у русі, шляхом простого заїзду тягача і причепа на платформу ваг, без дотримання часу, необхідного для врівноваження сипучого вантажу, на переконання Позивача, не може дати достовірних результатів навантаження на одну вісь транспортного засобу та причепа, адже це не дозволяє врахувати перерозподіл тиску на осі та зсув центру ваги під час нахилу тягача та причепа при заїзді на платформу ваг, тоді як вантаж, в силу своїх властивостей, легко деформується під дією мінімальних сил. Також слід звернути увагу і на те, що Єдиною методикою виконання вимірювань поосьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів у русі в Україні є лише Методика виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі, розроблена Харківським національним автомобільно-дорожнім університетом Державної служби автомобільних доріг України, затверджена заступником голови Державної служби автомобільних доріг України (Укравтодор), атестована у відповідності з ГОСТ 8.010- 99 Національним науковим центром «Інститут Метрології», свідоцтво про атестацію № 02-84- 08. Разом із тим, вказана методика не розповсюджується на транспорті засоби з рідким вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу в русі. Враховуючи зазначене, у відповідача були відсутні належні підстави для прийняття рішення про застосування адміністративно-господарського штрафу. Також викликають сумніви у наявності погодженого графіку роботи пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт зі зважування транспортних засобів.

Ухвалою суду від 15.03.21 клопотання представника відповідача задоволено та залучено Приватне підприємство «Південьдортех» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Дорлідер» до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

19.03.21 до суду від ПП «Південьдортех» надійшли пояснення, згідно з якими усі транспортні засоби, які були передані ПП «Південьдортех» в орендне користування за договорами оренди укладеними з позивачем, використовувались підприємством з метою перевезення власних вантажів, які використовуються та забезпечують власну господарську діяльність. ПП «Південьдортех» не надавало послуг іншим юридичним чи фізичним особам з перевезення вантажів автотранспортом отриманим в орендне користування за договорами оренди, тому договори перевезення вантажу не укладались, оскільки перевозився власний вантаж.

23.03.21 до суду від ТОВ «Будівельна компанія «Дорлідер» надійшли пояснення, згідно з якими орендовані у позивача т/з використовувались у перевезеннях щебеневої суміші. Під час перевірки водіями повідомлялось працівникам Управління Укртрансбезпеки, що автомобілі перебувають в оренді.

12.05.21 до суду від Управління Укртрансбезпеки в Одеській області надійшли додаткові пояснення (доповнений відзив) проти адміністративного позову, згідно з якими висновки Верховного Суду наведені у постанові від 29.01.2020 № 814/1460/16 не підлягають застосуванню у даній справі, оскільки у даному випадку вантаж перевозився не в контейнерах як в наведеній справі, та відсутні докази що перевозився саме подільний вантаж.

13.05.21 до суду від ТОВ «СПМК-17» надійшли пояснення на доповнений відзив, згідно з якими відповідач не зазначає яка відмінність та різниця у даному випадку чи перевозився вантаж у контейнерах чи у напівпричепах, разом з цим, згідно актів перевірки (складених відповідачем), а також наданих третіми особами товарно-транспортних накладних на момент проведення перевірки у напівпричепах перевозилась щебенева суміш - яка є сипучим та подільним вантажем. Додано, що договори оренди транспортних засобів та механізмів, які укладено між позивачем та третіми особами є чинними та правомочними, крім цього не потребують додаткового нотаріального посвідчення, оскільки дані суб`єкти здійснюють свою діяльність з метою одержання прибутку та зареєстровані відповідно до закону.

Ухвалою суду від 17.05.21 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 26.05.21.

В судове засідання 26.05.21 представник позивача не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Згідно наданого до суду 17.05.21 клопотання, розгляд справи просив здійснити без його участі.

Представники відповідача та третіх осіб до суду не з`явилися, про час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином, їх неявка в судове засідання не є перешкодою для вирішення справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що співробітниками державного контролю та нагляду на вантажному транспорті складено акти проведення перевірок додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт від 18.08.20 № 195634, від 19.08.20 № 195584, від 20.08.20 № 195591, від 20.08.20 № 195561, від 21.08.20 № 195741, від 26.08.20 № 195768, від 29.07.20 № 240583, від 19.08.20 № 195564.

Під час перевірок виявлено порушення ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», за що передбачена відповідальність згідно з ч. 1 абз 16 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки при зважуванні виявлено: перевантаження повної маси транспортного засобу Мерседес, д/н НОМЕР_1 , що належить ТОВ «СПМК-17», процент перевищення склав більше 20%, а саме 34,13%; перевантаження повної маси транспортного засобу ВАРЗ, д/н НОМЕР_2 , що належить ТОВ «СПМК-17», процент перевищення склав більше 20%, а саме 34,69%; перевантаження повної маси транспортного засобу Мерседес, д/н НОМЕР_3 , що належить ТОВ «СПМК-17», процент перевищення склав більше 20%, а саме 33,38%; перевантаження повної маси транспортного засобу Мерседес, д/н НОМЕР_4 , що належить ТОВ «СПМК-17», процент перевищення склав більше 20%, а саме 33,01%; перевантаження повної маси транспортного засобу Мерседес, д/н НОМЕР_4 , що належить ТОВ «СПМК-17», процент перевищення склав більше 20%, а саме 23,26%; перевантаження повної маси транспортного засобу ВАРЗ, д/н НОМЕР_2 , що належить ТОВ «СПМК-17», процент перевищення склав більше 20%, а саме 61,56%; перевантаження повної маси транспортного засобу Мерседес, д/н НОМЕР_5 , що належить ТОВ «СПМК-17», процент перевищення склав більше 20%, а саме 27,50%; перевантаження повної маси транспортного засобу ВАРЗ, д/н НОМЕР_6 , що належить ТОВ «СПМК-17», процент перевищення склав більше 20%, а саме 95,30%;

На підставі вищезазначених актів перевірок начальником Управління Укртрансбезпеки в Одеській області 28.09.2020 винесено постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №№ 214916, 214918, 214919, 214921, 214923, 214925, 214927, 217928, якими до ТОВ «СПМК-17» застосовано штрафи у розмірі 34000 грн за кожною постановою, згідно з ч. 1 абз 16 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», не погодившись із якими, позивач звернувся за судовим захистом із даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає зазначені постанови обґрунтованими, а позовні вимоги не підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

В основу адміністративного позову покладено твердження позивача про те, що у спірних правовідносинах ТОВ «СПМК-17» не має статусу перевізника, оскільки:

01.07.20 ТОВ «СПМК-17» укладено договір оренди транспортних засобів та механізмів № 1/10-О із ТОВ «БК «Дорлідер» щодо передачі в оренду вантажного самоскиду ВАРЗ МБ4141 К-20, д/н НОМЕР_7 , що оформлено актом приймання-передачі від 01.07.20 (порушення щодо якого встановлено актом № 195634 від 18.08.20; актом № 195741 від 21.08.20; актом № 195564 від 19.08.20);

15.07.20 ТОВ «СПМК-17» укладено договір оренди транспортних засобів та механізмів № 1/11/О-20 із ПП «Південьдортех» щодо передачі в оренду вантажного сідлового тягача Mersedes-Benz Actros 2641, д/н НОМЕР_8 ; напівпричепу Shmitz SKI 24, д/н НОМЕР_9 , що оформлено актом приймання-передачі від 15.07.20 (порушення щодо яких встановлено актом № 195561 від 20.08.20);

15.07.20 ТОВ «СПМК-17» укладено договір оренди транспортних засобів та механізмів № 1/18/О-20 із ПП «Південьдортех» щодо передачі в оренду вантажного сідлового тягача Mersedes-Benz Actros 1841LS, д/н НОМЕР_4 (порушення щодо якого встановлено актом № 195591 від 20.08.20); вантажного самоскиду ВАРЗ НПС-2730, д/н НОМЕР_10 , що оформлено актом приймання-передачі від 15.07.20 (порушення щодо яких встановлено актом № 195584 від 19.08.20);

15.07.20 ТОВ «СПМК-17» укладено договір оренди транспортних засобів та механізмів № 1/19/О-20 із ПП «Південьдортех» щодо передачі в оренду вантажного сідлового тягача Mersedes-Benz Actros 2641, д/н НОМЕР_1 ; напівпричіпу Schmitz, д/н НОМЕР_11 , що оформлено актом приймання-передачі від 15.07.20 (порушення щодо яких встановлено актом № 195768 від 26.08.20).

При цьому, позивачем не надано доказів (договору оренди, акту приймання-передачі) до суду передачі в оренду ПП «Південьдортех» т/з марки Мерседес, д/н НОМЕР_12 , порушення щодо якого встановлено актом № 240583 від 29.07.20.

У свою чергу, ПП «Південьдортех» разом з поясненнями до суду надало ТТН від 29.07.20 № 61 (т/з Мерседес д/н НОМЕР_12 , причіп/напівпричіп НОМЕР_11 ), від 19.08.20 № 89 (т/з Мерседес д/н НОМЕР_4 , причіп/напівпричіп НОМЕР_10 ), від 19.08.20 № 91 (т/з Мерседес д/н НОМЕР_8 , причіп/напівпричіп НОМЕР_9 )), від 26.08.20 № 103 (т/з Мерседес, д/н НОМЕР_1 , причіп/напівпричіп НОМЕР_11 ), від 20.08.20 № 93 (т/з Мерседес, д/н НОМЕР_4 , причіп/напівпричіп ВАРЗ НОМЕР_10 ), в яких ПП «Південьдортех» вказано замовником та вантажоодержувачем, а ТОВ «Первомайський спеціалізований кар`єр» - вантажовідправником.

Також ТОВ «БК «Дорлідер» разом з поясненнями до суду надало ТТН від 18.08.20 № 4, від 19.08.20 № 9, від 20.08.20 № 12, в яких ТОВ «БК «Дорлідер» вказано замовником та вантажоодержувачем, а ТОВ «Первомайський спеціалізований кар`єр» - вантажовідправником. По всіх ТТН вказано т/з ВАРЗ НОМЕР_6 . Тобто не надано доказів щодо перевезення т/з Мерседес, д/н НОМЕР_8 , Shmitz, д/н НОМЕР_9 , порушення по яких встановлено актом № 195561 від 20.08.20.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України від 5 квітня 2001 року № 2344-III "Про автомобільний транспорт" (надалі Закон № 2344-III).

Відповідно до частини 12 статті 6 Закону № 2344-III, державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Згідно з частинами 14, 17 статті 6 Закону України № 2344-III вбачається, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 34 Закону України № 2344-III автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезень пасажирів та/чи вантажів.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабміну України від 08.11.2006 № 1567 (далі - Порядок № 1567).

Згідно з абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України № 2344-III, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 33 Закону України № 2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Відповідно до статті 48 Закону України Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Так, документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є, зокрема:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Вказаний у цій статті перелік документів не є вичерпний.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Частиною 2 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 48 Закону №2344-III, у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги»).

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 №198 затверджено Єдині правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони.

Відповідно до п. 16 цієї Постанови, перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначається окремими актами законодавства.

Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30.

Згідно з п. 3 цих Правил транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, передбачено що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879 затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, який визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування. (далі - Порядок №879).

Відповідно до пп. 4 п. 2 вказаного Порядку габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Пунктом 3 Порядку №879 передбачено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Згідно з абз. 1 п. 28 Порядку №879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Таким чином, обов`язок внесення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів покладено саме на перевізника.

Відповідно до п. 22.1, п. 22.2, п. 22.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.

Водій перед початком руху зобов`язаний перевірити надійність розташування і кріплення вантажу, а під час руху - контролювати це, щоб запобігти його падінню, волочінню, травмуванню супроводжуючих осіб чи створенню перешкод для руху.

Перевезення вантажу дозволяється за умови, що він: а) не наражає на небезпеку учасників дорожнього руху; б) не порушує стійкості транспортного засобу і не утруднює керування ним; в) не обмежує водієві оглядовості; г) не закриває зовнішніх світлових приладів, світлоповертачів, номерних і розпізнавальних знаків, а також не перешкоджає сприйманню сигналів, що подаються рукою; ґ) не створює шуму, не піднімає пилу та не забруднює проїзну частину і навколишнє середовище.

Пунктом 12.5 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, визначено, що для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Тобто, з огляду на наведені норми Правил дорожнього руху, під час перевезення вантажу розподіл навантаження на осі не повинен перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу. При цьому, Правила дорожнього руху не містять будь-яких виключень для сухих рухомих вантажів. Будь-який вантаж повинен перевозитися так, щоб навантаження на осі не перевищувало допустимих величин. На водія транспортного засобу покладено обов`язок перевірити перед початком руху надійність розташування та кріплення вантажу.

Вирішуючи спір, суд враховує, що відповідно до умов укладених ТОВ «СПМК-17» (орендодавець) із ПП «Південьдортех» (орендар) та ТОВ «Будівельна компанія «Дорлідер» (орендар) договорів оренди транспортних, орендодавець у порядку та на умовах, визначених цим договором зобов`язується передати орендарю у платне користування транспортні засоби, які передані згідно з актами приймання-передачі транспортних засобів.

Відповідно до п.7.1 договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін. Строк дії Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 7.1 цього Договору та закінчується 30.09.20 (1/10-О від 01.07.20), 31.08.20 (№ 01/11/О-20 від 15.07.20), 31.08.20 (№ 01/18/О-20 від 15.07.20), 31.08.20 (01/19/О-20 від 15.07.20).

Таким чином, під час розгляду справи ТОВ «СПМК-17» в підтвердження того, що останнє є власником транспортних засобів, проте не було перевізником в спірних правовідносинах, надано договори оренди та акти приймання-передачі транспортних засобів в оренду ПП «Південьдортех», ТОВ «Будівельна компанія «Дорлідер».

Водночас господарський договір (договір оренди) не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку і його наявність свідчить лише про намір виконати дії (операції) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, відтак, господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу, про що зазначено Верховним Судом у постанові від 22.03.2018 по справі № 815/2364/17.

В свою чергу, будь-яких первинних доказів, направлених на реальне виконання цих договорів оренди позивачем та третіми особами не надано.

На час вирішення питання щодо накладення штрафу Управління Укртрансбезпеки в Одеській області не володіло інформацією щодо імовірності існування іншого перевізника, проте це не впливає на висновки суду.

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства, суд зазначає, що відповідальність за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів несе саме ТОВ «СПМК-17», оскільки належних доказів того, що перевізником у спірних правовідносинах є інша особа у справі не міститься.

При цьому питання щодо нікчемності договору оренди транспортних засобів не є предметом розгляду цієї справи, однак, в силу положень ч. 2 ст. 2 КАС України, суд перевіряє, чи прийнято оскаржувані постанови обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішень.

Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах (ст.33 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Суд зазначає, що відповідальності за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів підлягають саме перевізники, а не власники транспортних засобів за умови, що вони не використовують транспортний засіб, а лише володіють майновими правами на нього, у відповідності до ст.1 Правил дорожнього руху України.

Таким чином, вирішальним при розгляді даної справи є встановлення факту чи ТОВ «СПМК-17» є автомобільним перевізником в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт».

Відповідно до ст.ст.908, 909 Цивільного кодексу України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Крім того, ст. 50 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).

Однак позивачем не доведено, що станом на дату проведення перевірок посадовим особам відповідача були надані будь-які матеріали, які б свідчили, що перевезення здійснюються саме ПП «Південьдортех», ТОВ «БК «Дорлідер» як і не доведено, що такі матеріали взагалі існували.

Суд також звертає увагу на те, що ТОВ «СПМК-17» повідомлялося про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що підтверджується квитанцією ПАТ "УКРПОШТА", однак представник Товариства з обмеженою відповідальністю «СПМК-17» не з`явився, пояснення та/або додаткові докази, зокрема договори про оренду транспортних засобів Управлінню Укртрансбезпеки в Одеській області надано не було.

Треті особи зазначили, що усі транспортні засоби які були передані ПП «Південьдортех», ТОВ «Будівельна компанія «Дорлідер» в орендне користування за договорами оренди, укладеними з позивачем, використовувались підприємствами з метою перевезення власних вантажів, які використовуються та забезпечують власну господарську діяльність, тому договори перевезення вантажу не укладались, оскільки перевозився власний вантаж. Водночас водіями транспортних засобів у актах перевірок жодних заперечень по суті проведених перевірок та визначення перевізника не висловлено, а навпаки водії відмовились від надання пояснень. При цьому до перевірок не були надані товарно-транспортні накладні, які повинні були бути у водіїв.

Поряд із тим, суд враховує, що у відповідності до приписів статей 224 ,225, 228 Господарським кодексом України, встановлені законодавцем шляхи відшкодування збитків надають можливість ТОВ «СПМК-17» звернутися із відповідним позовом.

Щодо доводів позивача про порушення п. 26 "Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8.11.2006 №1567, через неповідомлення про розгляд справи, суд виходить з наступного.

Як встановлено судом та підтверджено під час розгляду справи, 15.09.20 на адресу ТОВ "СПМК-17" направлено запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт від 11.09.20.

Вказане підтверджується списком № 3223 (ф.103) згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих, згідно якого за адресою: 21 км Старокиївського шосе, 30-а, Лиманський район, Одеська область направлено лист за трек-номером 896.

Щодо невидачі довідки про здійснення габаритно-вагового контролю та відсутності в актах та постановах інформації про ваги, суд зазначає наступне.

Чинне законодавство про автомобільний транспорт не містить вимог щодо зазначення характеристик вагового обладнання в акті перевірки та у постанові, тому доводи позивача не ґрунтуються на законі та відхиляються судом.

Критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

З положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - "поза будь-яким розумним сумнівом", у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - "баланс вірогідностей".

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але непідтвердженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Позивач стверджує, що водіям, які здійснювали перевезення не видана довідка про здійснення габаритно-вагового контролю, але не зазначає, з яких джерел йому відома така інформація та якими доказами вона підтверджується. Оскільки саме позивач стверджував про те, що транспортні засоби надані в оренду іншій особі, при цьому доказів того, що перевезення здійснювались водіями ТОВ «СПМК-17» не надано.

Разом з цим, ПП «Південьдортех», ТОВ «Будівельна компанія «Дорлідер» надані письмові пояснення, в яких жодних заперечень по суті проведених перевірок не висловлено. Водночас третіми особами не надано суду доказів перебування водіїв у трудових відносинах з ними, а не з позивачем. Також третіми особами не надано доказів відображення власних водіїв в звіті 1-ДФ.

Окрім того, ні позивачем, ні третіми особами не надано належним чином завірених копій платіжних документів на підтвердження оплати орендарями послуги найму транспортних засобів, які могли б офіційно підтвердити факт сплати за оренду транспортних засобів, тобто документ, який засвідчений третьою незалежною особою та свідчить про офіційне оформлення відповідної угоди та сплату податків.

Також суд критично оцінює доводи позивача про те, що згідно актів про проведення перевірок додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом та постанов про застосування адміністративно-господарських штрафів неможливо встановити, на яких вагах проводилось зважування та чи були вони у робочому стані, спростовуються матеріалами справи, оскільки акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів містить місце проведення габаритно-вагового контролю, а матеріали справи містять копію свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки з додатком та сертифікату відповідності. Окрім того, акти зважування складались у присутності водіїв транспортних засобів, які відмовились від підписів.

При цьому позивачем жодним чином не оспорюється виявлені факти перевищення нормативно допустимого навантаження та не спростовується результат здійснених вимірів. В той же час, водії на місці проведення зважування мали змогу встановити, яким засобом вимірювальної техніки здійснювався ваговий контроль; зажадати експлуатаційні документи щодо технічних характеристик зважувального обладнання, а також стосовно проходження обладнанням періодичної повірки; оцінити наявність освітлення в місці вагового контролю тощо.

Посилання позивача те, що вантаж, який перевозився (щебінь) є сипучим і його маса не є сталою у різних точках автомобіля під час руху (як свідчення помилковості результатів зважування) суд розцінює як безпідставні, оскільки при розгляді справи встановлено, що автомобіль на вагу заїжджає повільно - зі швидкістю не більше 5-6 км на годину, а така швидкість руху не може призвести до зміщення вантажу.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1,4 ст.90 КАС України).

Згідно з ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні та оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням викладеного, за результатами з`ясування обставини у справі та їх правової оцінки суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 139, 205, 242-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «СПМК-17» (65025, Одеська область, Комінтернівський район, 21-й км Старокиївського шосе, буд. 30 А; ) до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (65014, м. Одеса, вул. Успенська, 4; ), треті особи - Приватне підприємство «Південьдортех» (67872, Овідіопольський район, смт. Великодолинське, вул. Радісна, 11; 32863396), Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Дорлідер» (65025, Одеська область, 21-й км Старокиївського шляху, 30а; 37468590), про визнання протиправними та скасування постанов відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк

.