Справа № 480/2441/19
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2021-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 р.Справа № 480/2441/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Хвиля" та Головного управління Державної податкової служби у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.11.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Л.М. Опімах, м. Суми, повний текст складено 29.11.19 року по справі № 480/2441/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Хвиля"

до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області , Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Хвиля" звернулось до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області, Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області, в якому просить суд: визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 12.03.2019р., яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 647 688,75 грн.; визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення форми «ПН» № від 12.03.2019р., яким за відсутність складення та реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 Податкового кодексу України податкових накладних на суму ПДВ 345 551,00 грн. застосовано штраф на загальну суму 172 775,50 грн.; визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Н» № від 12.03.2019р., яким за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних на 15 і менше календарних днів на суму ПДВ 65 348,80 грн. застосовано штраф в розмірі 10% у сумі 6 534,88 грн.; визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Д» № від 12.03.2019р., яким за несвоєчасну сплату податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковим агентом, із доходів платника податку в сумі 78 729,87 грн. збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 30 380,43 грн.; визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Д» № від 12.03.2019р., яким за несвоєчасну сплату військового збору, що сплачується податковим агентом, із доходів платника податку в сумі 42 437,50 збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з військового збору на загальну суму 30 221,66 грн.; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби України у Сумській області па користь позивача судові витрати.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 19.11.2019 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Хвиля" задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області від 12.03.2019 № в частині збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Хвиля" суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 161919 (сто шістдесят одна тисяча дев`ятсот дев`ятнадцять) грн. 20 коп. та штрафних санкціях у розмірі 40479,75 грн. Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області від 12.03.2019 № в частині застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Хвиля" штрафу у розмірі 80959 (вісімдесят тисяч дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн. Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області від 12.03.2019 № за платежем: податок на додану вартість про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Хвиля" штрафу у розмірі 6534 (шість тисяч п`ятсот тридцять чотири) грн. Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області від 12.03.2019 № про збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Хвиля" суми грошового зобов`язання з військового збору у розмірі 30221 (тридцять тисяч двісті двадцять одна) грн. 66 коп. Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області від 12.03.2019 № про збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Хвиля" суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 30380 (тридцять тисяч триста вісімдесят) грн. 43 коп. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Хвиля" 7135 ( сім тисяч сто тридцять п`ять) грн. в рахунок відшкодування судового збору.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Хвиля" подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.11.2019 року в частині відмовлених позовних вимог та прийняти постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що предметом даного апеляційного оскарження є частина податкових повідомлень-рішень, що залишились чинними, а саме: 356 531,80 грн. донарахованих податкових зобов`язань з ПДВ і 89 058 грн. штрафної санкції за ППР № від 12.03.2019 р. та 91 816,50 грн. штрафної санкції за ППР № від 12.03.2019 р. Вказує, що судом першої інстанції повністю проігноровано посилання позивача на необхідність визнання податкових повідомлень-рішень протиправними у зв`язку з порушенням органом влади ст.19 Конституції України, не дотримання положень пп. 14.1.27, 14.1.36, 14.1.54, 14.1.231 п.14.1 ст.14; п.120-1.1 ст.120-1: пп.139.1.9, п.139.1 ст.139; п.198.5 ст.198; п.201.1, 201.10 ст.201 Податкового кодексу України. Стосовно протиправності не скасованої частини ППР форми «Р» № від 12.03.2019р., стверджує, що в акті перевірки не згадується про не нарахування будь-якого грошового зобов`язання за квітень 2017 р., а контролюючий орган не включив до податкового повідомлення-рішення нарахованого ним податкового зобов`язання за лютий 2017 р., то сума оспорюваного рішення ДФС підлягає зменшенню на 4930 грн. грошового зобов`язання та 1232,50 грн. штрафної санкції. Отже, спірним залишається збільшення грошового зобов`язання з ПДВ на суму 513 221 грн. та застосування штрафної санкції в розмірі 128 305,25 грн. Зауважує, що спірними у даному випадку є лише дії податкового органу, що пов`язані з вірною кваліфікацією господарських взаємин платника податків як таких, що не пов`язані з господарською діяльністю та дослідженням обґрунтованості таких дій відповідача. Вважає, що відповідач взагалі не встановлював та не досліджував факт отримання доходу від господарських операцій, а прийшов до висновку про те, що вказані операції не можна вважати господарською діяльністю підприємства лише на підставі того, що об`єкти ремонту, з приводу яких були заключені господарські договори, не перебувають на балансі позивача, а отримання послуг для працівників підприємства з санаторно-курортного лікування не відноситься до видів економічної діяльності платника податків. Наголошує, що для того, щоб підприємство могло здійснювати свою економічну діяльність, а саме продаж зернових культур, які ним вирощені, перевезення товару, його зберігання, оброблення та сортування, позивач використовує спірну автомобільну дорогу, експлуатаційне утримання якої ним безпосередньо профінансовано. Позивач, виділяючи кошти на експлуатаційне утримання та ремонт автомобільної дороги загального користування державного значення не тільки виконував соціальну функцію по забезпеченню проїзду по автомобільній дорозі її користувачами, а й безпосередньо забезпечував свою економічну діяльність з метою отримання доходу, адже для того, щоб сільськогосподарському підприємству отримати дохід від своєї господарської діяльності, йому необхідно також забезпечити можливість вивезення свого товару для його подальшої реалізації. Тому, саме для забезпечення здійснення своєї господарської діяльності, отримання від неї доходу, позивачем були укладені договори на ремонт автомобільної дороги, яка є єдиним можливим шляхом вивезення вирощеної продукції для її подальшої реалізації, а тому посилання відповідача на порушення п.198.5 ст.198 ПК України в даному випадку, на думку апелянта, є безпідставними. Також зазначає, що контролюючий орган повинен був під час проведення заходу податкового контролю дослідити, з якою метою здійснювався ремонт освітлення будинку культури та чи відноситься проведений ремонт до господарської діяльності платника податків, а саме для отримання доходу від його здійснення позивачем. Однак, жодної аргументації ні в акті документальної перевірки, ні в рішенні суду першої інстанції стосовно того, чому проведена господарська операція не є такою, що здійснена для отримання доходу платника податків, тобто є господарською, немає і не може бути, адже відповідач не досліджував під час проведення заходу адміністративного контролю питання правової природи витрат позивача, а прийшов до такого висновку виключно з того, що об`єкт ремонту не перебуває на балансі позивача. Зазначає, що донарахування платнику податків додаткових грошових зобов`язань в даній конкретній ситуації слід вважати безпідставним, необґрунтованим та недоведеним. Стосовно протиправності не скасованої частини ППР форми «ПН» № від 12.03.2019р., вказує, що платник податків самостійно не визнавав операцію такою, що не є його господарською діяльністю, таке визнання було здійснено контролюючим органом за наслідками документальної перевірки, а законність дії податкового органу по визнанню конкретних операцій не господарськими є предметом розгляду цього судового провадження, тому можна зробити висновок, що у платника податку не виник обов`язок із нарахування податкових зобов`язань з ПДВ за спірними операціями. Стверджує, що реєстрація податкової накладної в ЄРПН до моменту набрання законної сили рішенням суду стосовно законності дій контролюючого органу по віднесенню операцій до таких, що не є господарською діяльністю платника податків, є неможливим. Вважає, що дії відповідача по накладенню штрафу за не реєстрацію податкових накладних за податковими зобов`язаннями, строк реєстрації яких не настав, є передчасними та необґрунтованими.

Головне управління Державної податкової служби у Сумській області подало до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову вважає законним та обґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.11.2019 року в частині відмови у задоволенні позову без змін. Щодо податкового повідомлення-рішення № від 12.03.2019 року, зазначає, що в порушення п.198.5 ст.198 ПК України, TOB АФ «Хвиля» занижено податкове зобов`язання в сумі 336388,80 грн. за отримані від ДП «Сумський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» послуги з експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування державного значення Суми-Миропілля-Осоївка. Вказує, що автомобільні дороги загального користування державного значення Т-19-01 Суми-Миропілля-Осоївка - а/д Суми-Краснопілля-Богодухів км57-кмбб, по яких надано послуги з експлуатаційного утримання, не знаходяться на балансі підприємства по рах.10 «Основні засоби». Стверджує, що TOB АФ «Хвиля» занижено податкове зобов`язання в сумі 4625 грн. за отримані від TOB «Еліт-Енергосервіс-Суми» послуги з поточного ремонту освітлення сцени будинку культури. Зауважує, що будинок культури, в якому було проведено поточний ремонт освітлення сцени, також не знаходяться на балансі у підприємства по рах.10 «Основні засоби». Крім того, під час проведеної перевірки встановлено, що послуги санаторно-курортного лікування не пов`язані з господарською діяльністю підприємства. Таким чином, на думку відповідача, порушено п.198.5 ст.198 ПК України, - TOB АФ «Хвиля» занижено податкове зобов`язання в сумі 13478 грн. Щодо розбіжностей між розрахунком фінансових санкцій та порушеннями, описаними в акті перевірки, вказує, що сума ПДВ, що нарахована за січень 2017 року в сумі 1740 грн. та лютий 2017 року в сумі 3190 грн., підлягає до сплати в квітні 2017 року в сумі 4930 грн. (1740 грн. + 3190 грн.), що і було відображено в розрахунку штрафних (фінансових) з ПДВ по TOB «Агрофірма Хвиля» до ППР від 12.03.2013 року №. Щодо податкового повідомлення-рішення № від 12.03.2019 року, зазначає, що контролюючим органом нараховано штрафні (фінансові) санкції податковим повідомленням-рішенням від 12.03.2019 року № в сумі 172 775,5 грн. на підставі ст.1201 Податкового кодексу України у зв`язку із відсутністю складання та реєстрації протягом граничного строку, передбачено ст.201 Податкового кодексу України, на послуги, що придбавались та не були використані в господарській діяльності позивача без декларувань податкових зобов`язань. Зауважує, що пунктом Податкового кодексу, на підставі якого було визначено розмір штрафної санкції, не передбачено залежності штрафної санкції від кількості днів, протягом яких не було складено та зареєстровано податкову накладку.

Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Хвиля" подало до суду письмові пояснення, в яких зазначає, що 08.08.2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо функціонування електронного кабінету та спрощення роботи фізичних осіб-підприємців» від 14.07.2020 року, який змінив абзац 2 пункту 73 підрозділу 2 розділу 20 Перехідних положень Податкового кодексу України, виклавши даний пункт в наступній редакції, яка є чинною на дату подання цих письмових пояснень: «Штрафи, застосовані через відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних за операціями, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість, операціями, що оподатковуються податком на додану вартість за нульовою ставкою, операціями, що не передбачають надання податкової накладної отримувачу (покупцю), а також податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, нараховані платникам податків протягом періоду з 1 січня 2017 року до дати набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві", строк сплати грошових зобов`язань за якими не настав або грошові зобов`язання за якими неузгоджені (відповідні податкові повідомлення-рішення знаходяться в процедурі адміністративного або судового оскарження та грошові зобов`язання за ними не сплачено) станом на дату набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві", застосовуються в розмірі 2,5 відсотка обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 1700 гривень. Стверджує, що штрафи нараховані в період з 01.01.2017 року до 23.05.2020 року є такими, що підпадають під визначення абзацу 2 пункту 73 підрозділу 2 розділу 20 Перехідних положень Податкового кодексу України. Штрафна санкція, що оскаржується в цьому судовому провадженні, була нарахована 12.03.2020 року, тобто в межах вищезазначеного періоду. 03.07.2019 року TOB Агрофірма «Хвиля» звернулось до Сумського окружного адміністративного суду з цим адміністративним позовом. Зазначає, що на дату набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» №466-ІХ від 16.01.2020 року податкове повідомлення-рішення форми «Н» № перебувало в процедурі судового оскарження, було неузгодженим та грошові зобов`язання по ньому були підприємством не сплачені. У зв`язку з вищезазначеним, вважає, що відповідач має право застосувати до платника податків штрафну санкцію в максимальному розмірі 1700 гривень за відсутність реєстрації податкових накладних, що складені відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу при здійсненні операції, визначеної підпунктом «г» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України. Натомість, контролюючий орган застосував штрафну санкцію в розмірі 91816,50 грн., що є перевищенням допустимого максимального розміру штрафної санкції, дозволеного за вказане правопорушення чинним Податковим кодексом України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Державної податкової служби у Сумській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.11.2019 року в частині задоволення позову та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № в частині суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 161919,20 грн. та штрафних санкціях у розмірі 40479,75 грн., зазначає, що для операцій з постачання на митній території України товарів/послуг, ціни на які на дату їх постачання регулюються одним із способів, передбачених Законом №5007, база оподаткування ПДВ визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості таких товарів, що встановлена з урахуванням механізмів державного регулювання. Вказує, що суб`єкти господарювання мають здійснювати реалізацію товарів, ціна на які підлягає державному регулюванню, не нижче ніж встановлені на такі товари мінімальні ціни. Щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № за платежем: податок на додану вартість про застосування штрафу у розмірі 6534 грн., стверджує, що позивачем ні в ході перевірки, ні під час подання адміністративного позову, не було надано документів, які б свідчили про фактичне отримання для реєстрації розрахунків коригування кількісних та вартісних показників, тому під час проведення перевірки контролюючим органом були використані дати, коли були здійснені виписки розрахунків коригування кількісних та вартісних показників та дату реєстрації в ЄРПН. Щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору у розмірі 30221,66 грн. та №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 30380,43 грн., посилаючись на норми ст.127 ПК України, зауважує, що незалежно від того, з яких причин платником податку не було своєчасно погашено узгоджену суму грошового зобов`язання, такий платник тільки після фактичного погашення боргу повинен сплатити суму штрафу у розмірі, який залежить від кількісної ознаки вчинення такого правопорушення.

Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Хвиля" подало до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог вважає законним та обґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.11.2019 року в частині задоволення позову без змін. Зазначає, що відповідачем безпідставно застосовано до операцій з реалізації товарів, здійснених позивачем у вересні 2018 року встановлені інтервенційні ціни на товари, які визначаються вимогами Закону України "Про державну підтримку сільського господарства в Україні". Вказує, що встановлений механізм державного регулювання цін за допомогою мінімальних і максимальних інтервенційних цін, який регламентований Законом №1877, здійснюється лише в межах організованого аграрного ринку. Вказує, що операції з продажу TOB АФ "Хвиля" зерна гречки, не є продажем товарів, ціни на які підлягають державному врегулюванню, так як їх реалізація відбувалась самостійно виробником за межами Аграрної біржі. Вважає, що база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, які і підлягають застосуванню. Стверджує, що у розумінні норм ПК України звичайною ціною для здійснення розрахунку бази оподаткування ПДВ операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг є ціна, визначена зацікавленими сторонами у господарсько-правовому договорі, яка у свою чергу повинна відповідати ринковій ціні (ціні, що склалася на ринку товарів/послуг). Зауважує, що відповідачем необґрунтовано зроблено висновок про заниження позивачем податкових зобов`язань з ПДВ на загальну суму 161 919,50 грн., адже позивачем правомірно визначалась ціна продажу товару за господарським договором, контролюючим органом не досліджувалось питання відповідності ціни товару середньоринковій ціні на подібний товар, а тому, відповідно, і податкові зобов`язання при проведенні господарських операцій з реалізації зерна гречки визначені вірно та сплачені в повному обсязі. Стосовно твердження відповідача про незаконність рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправним та скасування ППР № , зазначає, що в апеляційній скарзі відповідач безпідставно намагається перекласти відповідальність за свою бездіяльність під час проведення заходу податкового контролю на позивача. Наголошує, що відповідач повинен надати суду акт, що засвідчує факт відмови платника податків надати запитувані контролюючим органом під час податкової перевірки документи, що підтверджували б фактичне отримання підприємством для реєстрації розрахунків коригування кількісних та вартісних показників. Стосовно твердження відповідача про незаконність рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправним та скасування ППР № та №, вказує, що вищезазначені податкові повідомлення-рішення оскаржувались платником податків у зв`язку з тим, що акт перевірки контролюючого органу, в якому встановлено порушення платником податку норм податкового законодавства та притягнено його до відповідальності за статтею 127 ПК України, не містить чітких фактів щодо строків виплати доходів, строків сплати податків на доходи фізичних осіб та військового збору у відповідних податкових періодах, та як наслідок, факти, які ґрунтуються на належних доказах (платіжні доручення, відомості нарахування та виплати заробітної плати), щодо несплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору до або під час виплати доходу. Склад податкового правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 127 ПК України, є не доведеним. Стверджує, що апелянт обмежився лише декламуванням норм ПК України, таким чином не спростовуючи доводів позивача та мотивів ухвалення рішення суду першої інстанції. Звертає увагу, що в березні 2016 року судовою палатою в адміністративних справах Верховного суду України винесена постанова, якою зроблене розмежування щодо обставин застосування ст.126 та ст.127 ПК України. Тобто, навіть якщо припустити, що позивач допустив порушення строків сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору, визначених ПК України, то за таке порушення платник податків може бути притягнутий до відповідальності за статтею 126 ПК України, а не за статтею 127 ПК України, на чому безпідставно наполягає контролюючий орган.

Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Апеляційні скарги розглядаються у судовому засіданні згідно приписів ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що Головним управлінням Державної фіскальної служби у Сумській області проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Хвиля» з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 30.09.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 30.09.2018, про що 18 лютого 2019 року складений акт № 186/18-28-14-02/03779538/11 (а.с. 38-88).

На підставі висновків, викладених у акті перевірки, Головним управлінням Державної фіскальної служби у Сумській області 12.03.2019 прийняті податкові повідомлення-рішення (а.с. 30, 32-34, 36):

- № про збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Хвиля" суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 518451,00 грн. та штрафних санкціях у розмірі 129537,75 грн;

- № про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Хвиля" штрафу у розмірі 172775,50 грн;

- № за платежем: податок на додану вартість про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Хвиля" штрафу у розмірі 6534 грн.

- № про збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Хвиля" суми грошового зобов`язання з військового збору у розмірі 30221грн. 66 коп.

- № про збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Хвиля" суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 30380 грн. 43 коп.

Зі змісту акта перевірки вбачається, що товариством в порушення п.198.5 ст.198 ПК України занижено податкове зобов`язання в сумі 336388,80 грн. за отримані від ДП «Сумський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» послуги з експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування державного значення Суми-Миропілля-Осоївка, занижено податкове зобов`язання в сумі 4625 грн. за отримані від ТОВ «Еліт-Енергосервіс-Суми» послуги з поточного ремонту освітлення сцени будинку культури, занижено податкове зобов`язання в сумі 13478 грн. за придбані путівки на санаторно-курортне лікування. Також встановлено реалізацію сільськогосподарської продукції, що підлягає державному регулюванню за цінами, що є меншими ніж встановлені мінімальні інтервенційні ціни, що призвело до заниження доходів від продажу сільськогосподарської продукції на загальну суму 161919,55 грн. Також, як наслідок допущених порушень, позивачем не здійснено реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Крім того, на думку податкового органу (стор. 30 акту перевірки) підприємством порушено граничні строки реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних щодо реєстрації розрахунків коригувань, що є порушенням п.201.1 ст.201 Податкового кодексу.

Також, відповідач в ході перевірки дійшов висновку про необхідність застосувати до позивача штрафні санкції за п.127.1 ст.127 Податкового кодексу у зв`язку з порушенням граничних строків сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковим агентом із доходів платника податку інших ніж заробітна плата та військового збору.

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленням-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, перевіривши податкові повідомлення-рішення на відповідність вимогами ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання протиправними та скасування: податкового повідомлення-рішення № в частині збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 161919 грн. 20 коп. та штрафних санкцій у розмірі 40479,75 грн., податкового повідомлення-рішення № в частині застосування до позивача штрафу у розмірі 80959 грн., податкового повідомлення-рішення № за платежем: податок на додану вартість про застосування до позивача штрафу у розмірі 6534 грн., № про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору у розмірі 30221 грн. 66 коп., № про збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 30380 грн. 43 коп.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до абз.2 п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

Частинами 1, 2 ст.191 Господарського кодексу України визначено, що державні регульовані ціни запроваджуються Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень у встановленому законодавством порядку. Державне регулювання цін здійснюється згідно із Законом України "Про ціни і ціноутворення".

Частиною 1 ст.12 Закону України Про ціни і ціноутворення встановлено, що державні регульовані ціни запроваджуються на товари, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, мають істотну соціальну значущість, а також на товари, що виробляються суб`єктами, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку. Державні регульовані ціни можуть запроваджуватися на товари суб`єктів господарювання, які порушують вимоги законодавства про захист економічної конкуренції.

Способи державного регулювання цін встановлені статтею 13 цього Закону.

Основи державної політики у бюджетній, кредитній, ціновій, регуляторній та інших сферах державного управління щодо стимулювання виробництва сільськогосподарської продукції та розвитку аграрного ринку, а також забезпечення продовольчої безпеки населення визначаються Законом України Про державну підтримку сільського господарства в Україні (далі Закон № 1877-IV).

У статті 2 Закону № 1877-IV наведені визначення термінів для цілей цього Закону, які вживаються у таких значеннях, зокрема:

Аграрна біржа юридична особа, створена згідно із Законом України "Про товарну біржу", яка підпадає під регулювання норм такого закону і статей 279 - 282 Господарського кодексу України (з урахуванням особливостей, визначених цим Законом) та надає послуги суб`єктам господарювання з укладення біржових договорів (контрактів) щодо сільськогосподарської продукції, товарних деривативів, базовим активом яких є сільськогосподарська продукція, іпотечних сертифікатів та іпотечних закладних, а також з проведення розрахунково-клірингової діяльності за ними (пункт 2.1).

Аграрний ринок сукупність правовідносин, пов`язаних з укладенням та виконанням цивільно-правових договорів щодо сільськогосподарської продукції (пункт 2.2).

Організований аграрний ринок сукупність правовідносин, пов`язаних з укладенням та виконанням цивільно-правових договорів, предметом яких є сільськогосподарська продукція, за стандартизованими умовами та реквізитами біржових договорів (контрактів) і правилами Аграрної біржі (пункт 2.12).

Статтею 3 цього Закону передбачено, зокрема, що зміст державного цінового регулювання полягає у здійсненні Аграрним фондом державних інтервенцій в обсягах, що дозволяють встановити ціну рівноваги (фіксінг) на рівні, не нижчому за мінімальну інтервенційну ціну та не вищому за максимальну інтервенційну ціну. Держава не здійснює цінове регулювання за межами організованого аграрного ринку України ( п.3.2 ст.3 Закону) .

Пунктом 2.12 ст.12 Закону України Про ціни і ціноутворення визначено, що організований аграрний ринок це сукупність правовідносин, пов`язаних з укладенням та виконанням цивільно-правових договорів, предметом яких є сільськогосподарська продукція, за стандартизованими умовами та реквізитами біржових договорів (контрактів) і правилами Аграрної біржі.

Відповідно до підпункту 3.3.1 пункту 3.3 статті 3 Закону № 1877-IV гречка є об`єктами державного цінового регулювання.

Згідно матеріалів справи позивачем та ТОВ Рідний продукт 12.09.2018 був укладений договір поставки №2 ( а.с.149-156) , відповідно до якого позивач повинен передати покупцю зерно гречки по ціні 5916,67 грн. за тону без ПДВ. 13.09.2018 позивач передав покупцю зерно гречки в кількості 49,28 т на загальну суму 349888,20 грн.у тому числі ПДВ - 58314,7 грн. ( а.с.158) 17.09.2019 позивач передав покупцю зерно гречки в кількості 73,62 т на загальну суму 519021,00 грн., у тому числі ПДВ 86503,50 грн ( а.с. 159).

Порушень в частині реєстрації податкових накладних, правильності обчислення та сплати податкових зобовязань з ПДВ перевіркою не встановлено.

За позицією ГУ ДФС, позивач здійснював в перевіряємий період реалізацію сільськогосподарської продукції, що підлягає державному регулюванню за цінами, що є меншими ніж встановлені мінімальні інтервенційні ціни, що призвело до заниження доходів від продажу сільськогосподарської продукції на загальну суму 161919,55 грн. Якщо сільськогосподарський товаровиробник реалізує свою продукцію за ціною нижче ніж ціна державного регулювання, то згідно з п. 188.1 ПКУ такий виробник повинен додатково нарахувати податкові зобов`язання на різницю між ціною реалізації та ціною державного регулювання. При цьому платник податку має виписати другу податкову накладну (тип причини 17).

При цьому, в ході перевірки податковим органом не встановлено та не доведено в судовому засіданні, що товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма Хвиля користується послугами Аграрної біржі та є її учасником.

Системний аналіз наведених норм Закону № 1877-IV свідчить про те, що держава здійснює регулювання гуртових цін окремих видів сільськогосподарської продукції, зокрема, пшениці і жита лише в межах організованого аграрного ринку, натомість за межами цього ринку цінове регулювання державою не здійснюється.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21 лютого 2019 року (справа №818/309/18).

Відтак, інтервенційні ціни не можуть застосовуватися до позивача, котрий здійснив продаж сільськогосподарської продукції за межами Аграрної біржі.

Операції з продажу сільськогосподарської продукції, які зазначені в акті перевірки, не є постачанням товарів, ціни на які підлягають державному регулюванню, тому що правовідносини з їх реалізації не пов`язані з укладенням та виконанням цивільно-правових договорів за стандартизованими умовами та реквізитами біржових договорів (контрактів) і правилами Аграрної біржі, тобто операції здійснювалися за межами організованого аграрного ринку.

Аналогічна висновок міститься в постанові Верховного суду від 23 березня 2020 року по справі №240/6150/18.

Таким чином , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , що база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, відтак висновок податкового органу про заниження позивачем податкових зобовязань з ПДВ на загальну суму 161919,50 грн. є необґрунтованим, а тому податкове повідомлення-рішення № в цій частині є протиправним і підлягає скасуванню, відповідно і розмір штрафних санкцій за цим рішенням підлягає зменшенню на 40479,75 грн.

При цьому , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для його скасування в іншій частині, виходячи з наступного.

Так, згідно матеріалів справи на підставі договорів про виконання робіт та надання послуг від 10.08.2016 та 21.09.2018 між позивачем та ДП Сумський облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України, позивач придбав роботи з поточного ремонту та експлуатаційного утримання автомобільної дороги Т-19-01 Суми-Миропілля-Осоївка-а/д Суми-Краснопілля-Богодухів км57-км66 та послуги з експлуатаційного утримання автомобільної дороги загального користування державного значення Т-19-01 Суми-Миропілля-Осоївка - /Р-45/ ( а.с. 137-148). Суми сплаченого податку на додану вартість при закупівлі зазначених робіт і послуг позивач відніс до складу податкового кредиту за серпень 2016 року в розмірі 100000 грн., за жовтень 2016 в розмірі 69581,20 грн. за вересень 2018 року в сумі 166807,6 грн., всього на суму 336388,80 грн.

Крім того, відповідно до договору №42 від 01.11.2017, укладеного між позивачем та ТОВ Еліт-Енергосервіс-Суми, позивач придбав послуги з ремонту освітлення сцени будинку культури ( а.с. 136) вартістю 27750,00 грн., з яких податок на додану вартість склав 4625,00 грн. Зазначену суму податку на додану вартість позивач відніс до складу податкового кредиту за грудень 2017 року.

Також, позивачем придбавалися путівки на санаторно-курортне лікування в 2016, 2017, 2018 роках, суми податку на додану вартість, в тому числі за лютий 2016 року у сумі 1279 грн., лютий 2017 року в сумі 3190 грн., та січень 2018 року в сумі 9009 грн., були включені до складу податкового кредиту у відповідних періодах., а всього в сумі 13478 грн.

Відповідно до ст. 14 п. 14.1.36 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 ПК України, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

Нарахування податкового кредиту з податку на додану вартість здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.5 ст.198 ПК України платник податку зобов`язаний нараховувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим кодексом для такої реєстрації, відповідні податкові накладні за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання починають використовуватися: г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Однак , зазначений обов`язок позивачем не було виконано, доказів визначення податкових зобов`язань по операціях на суму ПДВ, сплачену за вищевказаними операціями та подання зведеної податкової декларації не подано, тому суд першої інстанції вірно вважає висновки відповідача про заниження позивачем податкових зобов`язань в цій частині правомірними.

Також, колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції , що податкове повідомлення-рішення № про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Хвиля" штрафу у розмірі 172775,50 грн. є частково протиправним, виходячи з наступного.

Підставою для його винесення слугувало встановлене податковим органом порушення податкового законодавства, яке полягало у тому, що платник податків придбавав послуги, які не використовувалися у господарській діяльності без декларування податкового зобовязання та реєстрації податкових накладних під час реалізації продукції по господарських операціях, що описані вище. Відповідно до розрахунку, наданого відповідачем ( а.с.194 на звороті), нараховано штрафних санкцій у звязку з порушенням п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України по придбанню послуг, не повязаних з господарською діяльністю позивача у розмірі 91816,5 грн., та у звязку з порушенням п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України при реалізації товару за цінами нижчими ніж встановлені у розмірі 80959 грн.

Відповідно до п.120-1.2 ст.120-1 Податкового кодексу України відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою), що зазначена у податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено.

Оскільки, судом встановлено відсутність порушення при здійсненні господарської операції по реалізації сільськогосподарської продукції і, відповідно, заниження податкового зобовязання на суму 161919,2 грн. то і нарахування штрафних санкцій на цю суму у розмірі 80959,00 грн. є протиправним.

При цьому, як вже встановлено вище, позивач безпідставно занизив податкове зобовязання з податку на додану вартість про придбанню робіт та послуг у ДП Сумський облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України на суму 183632 грн., тому штрафна санкція податковим органом застосована правомірно.

При цьому , відповідно до інформації , наданої податковим органом суду апеляційної інстанції , з урахуванням виконання вимог пункту 73 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України, Головним Управлінням ДПС у Сумській області відкликало податкове повідомлення - рішення від 12.03.2019 № яким застосовані штрафні санкції за не реєстрацію податкових накладних в сумі 172775,50 грн. та винесено податкове повідомлення - рішення від 30.11.2020р. № про застосування штрафних санкцій за не реєстрацію податкових накладних на суму 5503,00 грн.

Пунктом 73 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України встановлено, що штрафи за порушення платниками податку на додану вартість граничного строку для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, за операціями, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість, операціями, що оподатковуються податком на додану вартість за нульовою ставкою, операціями, що не передбачають надання податкової накладної отримувачу (покупцю), а також податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, нараховані платникам податків протягом періоду з 1 січня 2017 року до дати набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженосте у податковому законодавстві", строк сплати грошових зобов`язань за якими не настав або грошові зобов`язання за якими неузгоджені (відповідні податкові повідомлення-рішення знаходяться в процедурі адміністративного або судового оскарження та грошові зобов`язання за ними не сплачено) станом на дату набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві", застосовуються в розмірі 1 відсотка обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 510 гривень.

Штрафи, застосовані через відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних за операціями, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість, операціями, що оподатковуються податком на додану вартість за нульовою ставкою, операціями, що не передбачають надання податкової накладної отримувачу (покупцю), а також податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, нараховані платникам податків протягом періоду з 1 січня 2017 року до дати набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві", строк сплати грошових зобов`язань за якими не настав або грошові зобов`язання за якими неузгоджені (відповідні податкові повідомлення-рішення знаходяться в процедурі адміністративного або судового оскарження та грошові зобов`язання за ними не сплачено) станом на дату набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві", застосовуються в розмірі 2,5 відсотка обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 1700 гривень.

Контролюючий орган за місцем реєстрації платника податку здійснює перерахунок суми штрафу і надсилає (вручає) такому платнику нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № за платежем: податок на додану вартість про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Хвиля" штрафу у розмірі 6534 грн. , виходячи з наступного.

Зазначаючи у акті перевірки про несвоєчасу реєстрацію позивачем податкових накладних, розрахунків коригувань у Єдиному реєстрі податкових накладних, податковий орган констатує порушення позивачем вимог п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України та наводить таблицю на сторінках 29-20 акту перевірки ( а.с.66-67). При цьому, в податковому повідомленні-рішенні відповідач керується ст.120-1 Кодексу і застосовує до платника штраф у розмірі 10%.

Пункт 201.1 ст.201 Податкового кодексу України встановлює обовязок платника податку на дату виникнення податкових зобовязань скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Тобто, порушення цих вимог повинне бути підставою для притягнення до відповідальності цього ж платника податку, а податковий орган в ході перевірки мав встановити день виписки податкової накладної та день її реєстрації.

Проте, актом перевірки встановлені дата виписки та дата реєстрації розрахунків коригувань кількісних і вартісних показників до податкових накладних не позивачем, а його контрагентами, продавцями, на підтвердження чого позивач надав такі розрахунки та квитанції про відправлення через автоматизовану систему до податкового органу. ( а.с. 107-134).

Момент отримання позивачем розрахунків коригувань до податкових накладних відповідачем в ході перевірки не встановлений. Тобто факт вчинення позивачем порушення не знайшов свого підтвердження, жодних пояснень в цій частині відповідач не надав ні у відзиві на позов, ні в ході розгляду справи судом.

Також, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо неправомірності податкових повідомлень-рішень № про збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Хвиля" суми грошового зобов"язання з військового збору у розмірі 30221грн. 66 коп. та № про збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Хвиля" суми грошового зобов"язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 30380 грн. 43 коп.

Відповідно до акту перевірки позивачем суми військового збору, нараховані при виплаті орендної плати громадянам 42437,5 грн. перераховані до бюджету з порушенням граничних строків сплати, встановлених п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України ( стор. 45-47 акту), внаслідок чого нараховано штрафну санкцію у сумі 29567,18 грн. у відповідності до п.127.1 ст. 127 Податкового кодексу та пеню в сумі 654,48 грн. у відповідності до п.п.129.1.3 п.129.1 ст129 Податкового кодексу, а також позивачем перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб, інших ніж заробітна плата, в сумі 78792,87 грн. з порушенням граничних строків сплати, встановлених п.п.168.1.1 п.168.1 ст.168 Податковго кодексу ( стор.40 акту). Податковим повідомлення-рішенням нараховано штрафну санкцію у сумі 29670,12 грн. у відповідності до п.127.1 ст. 127 Податкового кодексу та пеню в сумі 710,31грн. у відповідності до п.п.129.1.3 п.129.1 ст129 Податкового кодексу.

Відповідно до п.16-1 підрозділу 10 розділу 20 Інші перехідні положення Податкового кодексу нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Пунктами 168.1 та 168.1.2. ст.168 Кодексу визначено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Договорами оренди землі, укладеними між позивачем та фізичними особами ( а.с. 90-93) передбачено, що орендна плата виплачується орендодавцю до 31 грудня поточного року, виплата орендної плати проводиться на вимогу орендодавця у строки, передбачені договором.

Як зазначив позивач, сплата військового збору за 2018 рік здійснювалась одночасно з виплатою орендодавцю коштів за оренду земельної ділянки, проте виплата орендної плати іноді . Водночас, податковий орган вважає, що позивач допустив прострочення сплати військового збору за період з 07.08.2018 по 28.09.2108 ( сторінка 46 акту), вказуючи на те, що нараховані суми військового збору не були перераховані до бюджету при нарахуванні доходу, при цьому момент виплати доходу відповідачем не перевірявся. Також контролюючим органом залишені поза увагою обставини сплати позивачем військового збору за липень, серпень, вересень 2018 року, на підтвердження чого позивачем надані платіжні доручення ( а.с. 94-106).

Стосовно податку на доходи фізичних осіб у акті перевірки зазначено, що строк виплат доходу за 2017 рік настав 30.01.2018, а податок фактично сплачений 12.02.2018, 13.02.2018, 01.03.2018, 12.03.2018 при цьому момент виплати доходу відповідачем не перевірявся.

Відповідно до п.127.1. ст.127 Податкового кодексу ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Отже, відповідальність за правопорушення, передбачене статтею 127 ПК України, може наставати у разі, коли платник податків, у тому числі податковий агент, допускає бездіяльність щодо нарахування, утримання та/або сплати (перерахування) податків до або під час виплати доходу на користь іншого платника, тобто взагалі відсутній факт виконання вказаних обов`язків платником податків (податковим агентом). При цьому обов`язковою умовою для притягнення платника податків до відповідальності за вказаною статтею ПК України є встановлення обставин чи відбулася у спірному випадку виплата доходу, в які строки, чи сплачено податок на доходи фізичних осіб до або під час виплати доходу або у разі невиплати доходу у строки, встановлені ПК України для місячного податкового періоду.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, визначаючи предмет доказування у справі, суди повинні виходити з обставин, якими контролюючий орган обґрунтовує свою позицію, при цьому належним доказом, яким встановлюється податкове правопорушення, є акт перевірки контролюючого органу.

При цьому, ні в акті перевірки, ні під час розгляду справи відповідачем не доведений факт правопорушення, передбаченого ст.127 Податкового кодексу.

Пунктом 5 розділу II Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 N 727, визначено, що факти виявлених порушень податкового законодавства викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, акт перевірки контролюючого органу, в якому встановлено порушення платником податку статті 127 ПК України, має містити чіткі факти щодо строків виплати доходу, строків сплати податку на доходи фізичних осіб у відповідних податкових періодах, та, як наслідок, факти, які ґрунтуються на належних доказах (платіжні доручення, відомості нарахування та виплати заробітної плати), щодо несплати податку на доходи фізичних осіб до або під час виплати доходу.

Між тим, вказаної інформації акт перевірки не містить, під час судового розгляду відповідач такої інформації не надав, відтак склад податкового правопорушення, передбаченого статтею 127 ПК України є не доведеним, відповідно безпідставно застосовані штрафні (фінансові) санкції та нарахована пеня за підпунктом 129.1.3 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , що відповідач, відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, правомірність винесених податкових повідомлень- рішень № в частині збільшення позивачу суми грошового зобов"язання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 161919 грн. 20 коп. та штрафних санкціях у розмірі 40479,75 грн., № в частині застосування до позивача штрафу у розмірі 80959 грн., № за платежем: податок на додану вартість про застосування до позивача штрафу у розмірі 6534 грн., № про збільшення суми грошового зобов"язання з військового збору у розмірі 30221 грн. 66 коп., № про збільшення позивачу суми грошового зобов"язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 30380 грн. 43 коп. належним чином в суді не довів, у зв`язку з чим оскаржувані податкові повідомлення рішення підлягають скасуванню, а позовні вимоги в цій частині є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційних скарг є безпідставними , не впливають на правомірність висновків суду, оскільки в апеляційних скаргах зазначено лише те, що постанова суду першої інстанції є незаконною, підлягає скасуванню у зв`язку із ненаданням судом належної правової оцінки обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, зміст апеляційної скарги , який повністю дублює заперечення на позов, подані до суду першої інстанції , містить виключно суб`єктивне бачення апелянта обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, апелянтами у скарга не зазначено в чому ж конкретно виявилося ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки обставинам справи, тобто які з них випали з поля зору суду, а які було досліджено невірно, а також не зазначено того, які ж висновки, натомість, повинні були б бути зроблені судом та не обґрунтовано в чому полягає невірність застосування судом норм матеріального права, які саме норми та яким чином було порушено чи неправильно застосовано та яких процесуальних норм адміністративного судочинства не було дотримано судом під час розгляду даної адміністративної справи, а також не зазначено які з поданих доказів суд дослідив неправильно або неповно, а відповідно і підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі Ґарсія Руіз проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Суд зазначає, що доводи апеляційних скарг є ідентичними тим, які були висловлені в суді першої інстанції як позивачем так і відповідачем та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи, інших обґрунтувань в апеляційній скарзі наведено не було. Доводів щодо розподілу судових витрат апеляційні скарги не містять.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення судів першої та апеляційної інстанцій, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Хвиля" та Головного управління Державної податкової служби у Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.11.2019 року по справі № 480/2441/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 31.05.2021 року