Справа № 635/2903/21
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2021-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 р.Справа № 635/2903/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Севастьянової А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 26.04.2021, (головуючий суддя І інстанції: Березовська І.В.) по справі № 635/2903/21

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора взводу 1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Андрусик Тетяни Вікторівни

про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- постанову серії АР № 893691 від 14.04.2021 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 122 КУпАП України скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26.04.2021 позовну заяву повернуто позивачу.

ОСОБА_1 , не погодившись з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного висновку.

Зазначає, що вказані судом першої інстанції підстави для залишення позову без руху : не зазначення електронної адреси відповідача та не надання доказів місця реєстрації позивача, є незаконними, оскільки зазначення електронної адреси відповідача, в розумінні КАС України є правом, а не обов`язком заявника при подачі позову.

Також вказує, що ним у позові зазначалась адреса фактичного місця проживання та надавався договір оренди житла на підтвердження вказаних обставин, що свідчить про можливість вирішення судом першої інстанції питання підсудності вказаної справи.

Інспектор взводу № 1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Андрусик Т.В. (далі - відповідач) не надала відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 20.04.2021 ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовною заявою про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В позовній заяві зазначив адреси : позивача - АДРЕСА_1 ; відповідача - АДРЕСА_2 .

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21.04.2021 позов залишено без руху з підстав невідповідності позовної заяви вимогам ст.ст.160,161 КАС України, а саме не зазначення у позові електронної адреси відповідача та відомостей щодо його реєстрації у системі «Електронний суд», а також не надання підтвердження зареєстрованого місця проживання, надано позивачу строк для усунення недоліків 10 днів з дня вручення ухвали суду.

На виконання вимог суду, 23.04.2021 ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій зазначив, що в позовній заяві необов`язково зазначати телефон та електронну адресу відповідача, а також, що ст. 25 КАС України передбачає можливість звернення особи до суду, в якому вона може приймати участь у судових засіданнях, що свідчить про безпідставність залишення позову без руху.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26.04.2021 позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу у зв`язку з не усуненням в строк недоліків, визначених ухвалою суду від 21.04.2021.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції передчасними, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Пунктом 1 ч. 4 ст. 169 КАС України встановлено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Вимоги, які висуваються процесуальним законом до позовної заяви, визначені ст. 160 КАС України, зокрема п. 2 ч. 5 цієї статті встановлено, що в позовній заяві зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти.

З аналізу зазначеної норми права вбачається, що в позовній заяві зазначається офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти, лише якщо такі відомості відомі заявнику.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції вважав, що заявником не дотримано п. 2 ч. 5 ст.160 КАС України, а саме: у позові не зазначено електронної адреси відповідача та відомостей щодо його реєстрації в системі «Електронний суд».

Також зазначив, що не має можливості вирішити питання щодо підсудності справи відповідно до ст. 25 КАС України, оскільки позивачем не надано доказів підтвердження його зареєстрованого місця проживання.

Проте, не зазначення ОСОБА_1 у позові електронної адреси відповідача, не є безумовною підставою для залишення позову без руху, а також істотним недоліком позовної заяви, оскільки такі відомості мають зазначатися у випадку, якщо вони відомі заявнику, отже не є обов`язковим реквізитом позову відповідно до п. 2 ч.5 ст.160 КАС України .

Відповідно до п. 15 ч. 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацію України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі (пункт 15.1)

Враховуючи, що на момент подання позову ЄСІТС не функціонувала в повному обсязі, тому обмін кореспонденцією міг здійснюватись в паперовій формі, а тому не зазначення позивачем відомостей про реєстрацію його в системі "Електронний суд" не може вважатися недоліком позовної заяви.

При цьому, колегія суддів вказує, що в адміністративному позові зазначено поштову адресу відповідача, що свідчить про можливість процесуальної комунікації між судом та відповідачем та недоцільність повернення позову з підстави відсутності електронної пошти та відомостей щодо реєстрації відповідача в системі «Електронний суд».

Щодо ненадання позивачем підтвердження свого зареєстрованого місця проживання колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 25 КАС України визначено правило підсудності справ за вибором позивача, а саме: адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 3-7 ст. 171 КАС України якщо відповідачем у позовній заяві, щодо якої відсутні підстави для залишення її без руху, повернення чи відмови у відкритті провадження у справі, вказана фізична особа, яка не є підприємцем, суддя не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом трьох днів з дня отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду.

Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 29 цього Кодексу.

Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі.

З аналізу наведених норм вбачається, що саме на суд покладено обов`язок отримання інформації від відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо встановлення зареєстрованого місця проживання, зокрема і позивача.

Крім того, статтею 161 КАС України визначено перелік документів, які додаються до позовної заяви.

При цьому, вказаною статтею не встановлено обов`язковість додавання до позовної заяви документів, що підтверджують зареєстроване місце проживання заявника, а тому залишення позову без руху з цих підстав суперечить КАС України.

Також, колегія суддів зауважує, що положеннями ч. 5 ст. 5 КАС України, яка гарантує право на судовий захист, передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Також, у рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п.1 ст.6 Конвенції.

Окрім цього, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року дійшов до висновку, що сама конструкція ст.6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч.1 ст.6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.

Так, у справі «Мушта проти України» ЄСПЛ зазначав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Згідно з частиною першої статті 17 Закону України „Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Колегія суддів зазначає, що визначені судом першої інстанції недоліки позовної заяви не є такими, що неможливо усунути в судовому засіданні під час її розгляду та без обмеження права позивача на доступ до правосуддя, передбаченого Конституцією України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції надто формально підійшов до вирішення питання про відповідність позовної заяви вимогам ст.ст. 160, 161 КАС України, а тому, передчасно повернув позовну заяву позивачу, позбавивши його, таким чином, права на судовий захист.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвали про повернення позовної заяви, справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 26.04.2021 по справі № 635/2903/21 - скасувати.

Справу № 635/2903/21 направити до Харківського районного суду Харківської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій