Справа № 460/1011/20
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2021-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

02 червня 2021 року м. Рівне №460/1011/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доУправління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації
про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 у своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації, в якому просила:

- визнати протиправною відмову Управління праці та соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 та дитині ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до статті 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII, за періоди з 22.05.2008 по 22.07.2011 включно, з 01.01.2014 по 02.08.2014 включно та з 17.07.2018 щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства;

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства за періоди з 22.05.2008 по 22.07.2011 включно, з 01.01.2014 по 02.08.2014 включно в розмірі 40 процентів від мінімальної заробітної плати;

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації нарахувати і виплатити ОСОБА_1 та дитині ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в розмірі 40 процентів від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року, починаючи з 17.07.2018.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що вона та її малолітня дочка є потерпілими від Чорнобильської катастрофи і постійно проживають у населеному пункті, який віднесено до зони гарантованого добровільного відселення. У зв`язку з цим, позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій просила провести нарахування і виплату щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, передбаченої статтею 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за періоди з 22.05.2008 по липень 2011 року включно, з 01.01.2014 по серпень 2014 року включно та з 17.07.2018 по січень 2020 року. Проте, відповідач листом від 29.01.2020 повідомив відсутність підстав для нарахування та виплати вказаної щомісячної грошової допомоги. Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач просила позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 25.02.2020 позовна заява залишалась без руху.

Ухвалою суду від 10.03.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 460/1011/20 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позиція відповідача щодо позову висловлена ним у відзиві на позовну заяву від 24.03.2020, за змістом якого останній заперечив щодо задоволення позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що відповідно до Бюджетного кодексу України, проведення нарахування та виплати доплат і компенсацій, які не передбачені Законом України «Про Державний бюджет України» та розмір яких не визначений Кабінетом Міністрів України, є бюджетним правопорушенням. Законом України «Про Державний бюджет на 2020 рік» не передбачені кошти на виплату грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства за попередні періоди. Вказав, що як розпорядник бюджетних коштів він не може використовувати такі кошти поза межами виділених бюджетних асигнувань, оскільки це вважатиметься нецільовим використанням бюджетних коштів. Зазначив також про те, що право встановлювати розмір виплати, передбаченої статтею 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», надано виключно Кабінету Міністрів України. Також повідомив, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», розмір щомісячної грошової допомоги громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, у зв`язку з обмеженням продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства: у зоні посиленого радіоекологічного контролю - 160 тис. крб., у зоні гарантованого добровільного відселення - 210 тис. крб. і у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - 260 тис. карб. У разі відновлення дії статті 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», вона підлягала б застосуванню у редакції станом на 28.12.2014, а виплата вказаної допомоги - у розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 № 836. Крім того, на переконання відповідача, позов подано з пропуском встановленого Кодексом адміністративного судочинства України строку звернення до суду. З огляду на наведене, відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю (а.с.33-34).

Ухвалою суду від 21.04.2020 провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі № 510/1286/16-а.

Ухвалою суду від 09.04.2021 провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 02.06.2021 позовну заяву в частині позовних вимог залишено без розгляду.

Враховуючи, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За правилами частини першої статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

На підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, судом встановлено, що 02.06.2020 відбулася державна реєстрація зміни повного найменування відповідача з Управління праці та соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації на Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації.

Таким чином, належним відповідачем у справі є саме Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації.

Дослідивши заяви по суті справи, з`ясувавши усі обставини справи, які мають значення для вирішення спору по суті, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є матір`ю малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 21.04.2016, та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 15.01.2019 № 3 (а.с.8,13).

Позивач є постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи (3 категорії), що підтверджується посвідченнями серії НОМЕР_2 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 14.03.1994 (а.с.6).

Разом з тим, позивачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження наявності у її малолітньої дитини статусу дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи.

З матеріалів справи судом також встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає разом зі своєю малолітньою дитиною ОСОБА_2 у селищі міського типу Клесів Сарненського району Рівненської області, яке відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 № 106 (зі змінами), віднесено до зони гарантованого добровільного відселення (а.с.3-5).

Згідно з довідками Управління праці та соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації про отримання (неотримання) допомоги від 28.01.2020 №№ 14/33-1371, 14/33-1372 та 14/33-1373, позивач перебувала на обліку у відповідача й отримувала належну їй грошову допомогу, передбачену статтею 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», до 01.01.2015 (а.с.9,10,11).

На звернення позивача щодо перерахунку та виплати їй щомісячної грошової допомоги, встановленої статтею 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за періоди з 22.05.2008 по липень 2011 року включно, з 01.01.2014 по серпень 2014 року включно та з 17.07.2018 по січень 2020 року, відповідач листом від 29.01.2020 № 01/5-14-1117 повідомив про відсутність підстав для нарахування та виплати вказаної допомоги (а.с.12).

Вважаючи відмову відповідача нарахувати та виплатити щомісячну грошову допомогу, передбачену статтею 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», необґрунтованою і протиправною, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з приписами частини третьої статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 у зразковій справі № 240/4946/18 вказано, що це рішення суду є зразковим для справ щодо звернення до суду осіб, що мають статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та проживають у населених пунктах, жителям яких з 01.04.1991 виплачується щомісячна грошова допомога у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, відповідно до додатку 2 до постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 № 106, з адміністративними позовами до управлінь праці та соціального захисту населення районних державних адміністрацій, на обліку яких перебувають позивачі, з позовними вимогами щодо нарахування та виплати щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановленої статтею 37 Закону № 796-XII.

Також визначено обставини зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права, а саме: позивач - особа, що має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, та проживає в населеному пункті, жителям якого з 01.04.1991 виплачується щомісячна грошова допомога у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, відповідно до додатку 2 до постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 № 106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; відповідач - управління праці та соціального захисту населення районної державної адміністрації, на обліку якого перебуває позивач; предмет спору - нарахування та виплата щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановленої статтею 37 Закону № 796-XII.

Разом з тим, Великою Палатою Верховного Суду зауважено, що на інше застосування норм матеріального права, ніж у зразковій справі, може впливати подальша зміна законодавства, що регулює ці правовідносини, та інший предмет спору у подібних правовідносинах.

Враховуючи вищевикладене, за ознаками типової справи, які наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 за результатами розгляду зразкової справи № 240/4946/18, дану справу необхідно визнати типовою та, в силу приписів частини третьої статті 291 КАС України, при ухваленні рішення у цій справі, суд враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у зазначеній постанові, які полягають у наступному.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною другою статті 95 Основного Закону, виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Пунктом 3 статті 116 Конституції України визначено, що до повноважень Кабінету Міністрів України належить забезпечення проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування.

Рішеннями Конституційного Суду України від 26.12.2011 № 20-рп/2011 та від 25.01.2012 № 3-рп/2012 підтверджена конституційність повноважень Кабінету Міністрів України щодо реалізації політики у сфері соціального захисту, в тому числі регулювання порядку та розмірів соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-XII).

Аналізуючи положення статті 1 Закону № 796-XII, суд враховує, що зазначений нормативно-правовий акт спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Відповідно до положень статті 37 Закону № 796-XII (у редакції, чинній з 09.07.2007), громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в таких розмірах:

- у зоні посиленого радіоекологічного контролю - 30 процентів від мінімальної заробітної плати;

- у зоні гарантованого добровільного відселення - 40 процентів від мінімальної заробітної плати;

- у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - 50 процентів від мінімальної заробітної плати.

Перелік населених пунктів, жителям яких виплачується щомісячна грошова допомога, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Ця допомога виплачується щомісячно за місцем роботи, пенсіонерам - органами, які виплачують пенсію, непрацюючим громадянам - місцевими державними адміністраціями або виконавчими органами рад за місцем проживання. Виплата за два і більше місяців забороняється.

Підпунктом 8 пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 № 107-VI (далі - Закон № 107-VI) текст статті 37 Закону № 796-XII викладено у новій редакції, за якою громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Перелік населених пунктів, жителям яких виплачується щомісячна грошова допомога, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Ця допомога виплачується щомісячно органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації. Виплата за два і більше місяців забороняється.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008 положення пункту 28 розділу ІІ Закону № 107-VI визнані неконституційними.

У 2012-2014 роках, на підставі законів України про Державний бюджет України на відповідні роки, норми і положення статті 37 Закону № 796-XII застосовувалися у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

01.01.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VIII (далі - Закон №76-VIII), підпунктом 7 пункту 4 розділу І якого виключено, зокрема, статтю 37 Закону № 796-XII.

Тобто, з 01.01.2015 нарахування та виплата громадянам щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановленої статтею 37 Закону № 796-ХІІ, припинена у зв`язку із відповідними законодавчими змінами.

Механізм використання, обліку, звітності і контролю за використанням коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, головним розпорядником яких є Мінсоцполітики, визначений Порядком використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 № 936 (далі - Порядок № 936).

Так, відповідно до пункту 3 Порядку № 936 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), призначення громадянам компенсацій, допомоги певних видів та надання пільг здійснюється за єдиною заявою відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.08.2002 № 1146 «Про вдосконалення механізму надання соціальної допомоги».

Виплата компенсацій, допомоги певних видів та надання пільг у разі, коли вперше встановлено відповідний статус постраждалої особи і видано відповідне посвідчення, проводиться з дня подання громадянином заяви, але не раніше ніж з дня видачі йому посвідчення встановленого зразка.

У разі зміни категорії постраждалої особи, її групи інвалідності або посвідчення проведення виплати поновлюється з дня припинення останньої виплати за умови, що особа мала право на такі виплати та повідомила про це уповноважений орган протягом трьох місяців.

У разі зміни зареєстрованого місця проживання (перебування) або місця роботи постраждала особа для отримання виплати за новим місцем проживання (перебування) або місцем роботи не пізніше ніж через три місяці подає заяву та довідку про отримані виплати (нарахування) за попереднім місцем проживання (перебування).

З огляду на наведене, слід дійти висновку, що призначення і виплата громадянам соціальних допомог, компенсацій та надання пільг здійснюється лише після подання особою відповідної заяви, форма якої затверджується Мінсоцполітики.

17.08.2002 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1146 «Про вдосконалення механізму надання соціальної допомоги», пунктом 3 якої зобов`язано Міністерство праці та соціальної політики до 01 жовтня 2002 року затвердити форму заяви для призначення всіх видів соціальної допомоги та підготувати рекомендації щодо відповідної організації роботи місцевих органів праці та соціального захисту населення.

Разом з тим, суд зауважує, що форма згаданої вище заяви Міністерством праці та соціальної політики затверджена наказом № 441 лише 21.04.2015. При цьому, у вказаній заяві відсутній такий вид соціальної допомоги, як щомісячна грошова допомога у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановлена статтею 37 Закону № 796-ХІІ, оскільки Законом № 76 VIII статтю 37 Закону № 796-ХІІ було виключено.

Рішенням Конституційного Суду України від 17.07.2018 № 6-р/2018 підпункт 7 пункту 4 розділу І Закону № 76-VIII визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Отже, вказаним рішенням Конституційного Суду України відновлено дію статті 37 Закону № 796-XII, яка з 17.07.2018 є чинною.

Згідно з приписами статті 63 Закону № 796-XII, фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначаються Бюджетним кодексом України від 08.07.2010 № 2456-VI (зі змінами).

Відповідно до підпункту 5 пункту 63 розділу І Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 № 79-VIII, розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, відповідно до якого норми і положення, зокрема, статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону № 796-XII застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Вказані доповнення Конституційним Судом України в установленому порядку неконституційними не визнавалися.

Водночас, після прийняття наведеного вище рішення Конституційного Суду України, впродовж 2018-2021 років, Кабінет Міністрів України в особі Мінсоцполітики будь-яких змін до переліку видів соціальної допомоги у формі єдиної заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг, затвердженої наказом Мінсоцполітики від 21.04.2015 № 441, щодо щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановленої статтею 37 Закону № 796-ХІІ, не вносив.

Таким чином, суд дійшов висновку, що особи, які мають статус потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи та проживають на територіях зон радіоактивного забруднення, фактично позбавлені правової можливості подати заяву про призначення їй щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановленої статтею 37 Закону № 796-ХІІ, оскільки законодавчо визначена форма такої заяви не передбачає відповідного виду соціальної допомоги.

З урахуванням викладеного, на переконання суду, за відсутності встановленої законодавством форми заяви про призначення щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, передбаченої статтею 37 Закону № 796-ХІІ, подання позивачем як особою, яка має право на таку допомогу, відповідної заяви довільного зразка є прийнятним.

Щодо перебування позивача як особи, яка має право на отримання щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановленої статтею 37 Закону № 796-ХІІ, на обліку у відповідача, суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу другого пункту 3 Порядку № 936, органи соціального захисту населення, що проводять нарахування та виплати, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», звіряють у разі потреби отриману від громадян інформацію щодо правомірності нарахування компенсаційних виплат з відділами персоніфікованого обліку згідно з Єдиним автоматизованим реєстром осіб, які мають право на пільги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 № 117.

У свою чергу, згідно з абзацами шостим та сьомим пункту 3 Порядку № 936 (у редакції змін, внесених постанови Кабінету Міністрів України від 28.10.2020 № 1035), заяви з необхідними документами для виплати компенсацій, допомоги певних видів та надання пільг приймаються від громадян структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві держадміністрації, виконавчими органами міської ради міста обласного значення, районної у місті (крім м. Києва) ради. З 1 січня 2021 року заяви з необхідними документами для виплати компенсацій, допомоги певних видів та надання пільг приймаються від громадян структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних держадміністрацій лише у разі надіслання їх поштою або в електронній формі (через офіційний веб-сайт Мінсоцполітики, інтегровані з ним інформаційні системи органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування або Єдиний державний веб-портал електронних послуг). Заяви з необхідними документами для виплати компенсацій, допомоги певних видів та надання пільг також приймаються уповноваженими посадовими особами виконавчого органу сільської, селищної, міської ради відповідної територіальної громади (далі - посадові особи виконавчого органу) та посадовими особами центру надання адміністративних послуг, які передають їх протягом трьох робочих днів з дати їх надходження відповідному структурному підрозділу з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві держадміністрації, виконавчому органу міської ради міста обласного значення, районної у місті (крім м. Києва) ради.

Аналіз наведених вище положень надає суду підстави стверджувати, що облік осіб, які мають право на компенсації, пільги та допомоги, передбачені Законом № 796-ХІІ, здійснюється органами соціального захисту населення, що проводять такі нарахування і виплати, шляхом формування відповідного пакета документів (справи), який складається із заяви громадянина та інших необхідних документів.

З матеріалів справи встановлено та не заперечується сторонами за змістом поданих ними заяв по суті справи, що позивач перебувала на обліку у відповідача й отримувала щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженим споживанням продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, передбачену статтею 37 Закону № 796-ХІІ, до 01.01.2015. Водночас, починаючи з 01.01.2015 щомісячна грошова допомога, встановлена статтею 37 Закону № 796-ХІІ, позивачу не нараховувалась і не виплачувалась.

Поміж тим, суд звертає увагу на те, що положення Порядку № 936 не передбачають зняття з обліку осіб, яким призначено відповідні соціальні допомоги, компенсації чи надані пільги, а лише визначають можливість, за певних умов, припинення виплати таких видів соціальної допомоги.

За наведеного, на переконання суду, після прийняття Конституційним Судом України рішення від 17.07.2018 № 6-р/2018 відповідач, отримавши заяву позивача про нарахування та виплату допомоги, передбаченої статтею 37 Закону № 796-ХІІ, мав відновити її нарахування і виплату. До того ж, відповідачем не надано суду будь-якого рішення чи іншого управлінського документа про зняття позивача з обліку як отримувача допомоги, встановленої статтею 37 Закону № 796-ХІІ.

Суд також враховує, що бездіяльністю є певна форма поведінки особи, яка полягає у невиконанні нею дій, які вона повинна була і могла вчинити відповідно до покладених на неї посадових обов`язків і згідно із законодавством України. Тобто, протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

У сукупності викладених обставин, суд дійшов висновку, що бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу з 14.08.2019, тобто в межах шестимісячного строку, що передував зверненню до суду із даним позовом, щомісячної грошової допомоги, встановленої статтею 37 Закону № 796-ХІІ, є протиправною. А тому, суд вважає за необхідне позовні вимоги у цій частині задовольнити.

Разом з тим, у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VІІІ, яким установлено розрахункову величину в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня календарного року, для визначення посадових окладів, заробітної плати працівників та інших виплат і заборонено застосовувати мінімальну заробітну плату після набрання чинності цим Законом, положення статті 37 Закону № 796-XII щодо обчислення щомісячної грошової допомоги у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають.

Таким чином, з метою належного та ефективного захисту й відновлення порушених прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановлену статтею 37 Закону № 796-ХІІ, в розмірі 40 % від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року, починаючи з 14.08.2019.

Стосовно позовних вимог в частині визнання протиправною відмови відповідача нарахувати та виплатити малолітній дитині позивача з 14.08.2019 щомісячну грошову допомогу, передбачену статтею 37 Закону № 796-XII, а також зобов`язання відповідача здійснити нарахування і виплату такої допомоги, починаючи з 14.08.2019, суд зазначає таке.

Закон № 796-XII визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

За змістом статті 37 цього ж Закону (у редакції, чинній з 09.07.2007), щомісячна грошова допомога у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства виплачується громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення.

Таким чином, реалізацію конституційного права громадян України на отримання вищевказаної щомісячної грошової допомоги Закон № 796-XII пов`язує із наявністю у таких осіб двох обставин: 1) належність до категорії потерпілих від Чорнобильської катастрофи або до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; 2) проживання на територіях радіоактивного забруднення.

Критерії визначення осіб, які належать до потерпілих від Чорнобильської катастрофи, регламентовані статтею 11 Закону № 796-XII, згідно з якою до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать:

1) евакуйовані із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття), а також відселені із зон безумовного (обов`язкового) і гарантованого добровільного відселення;

2) особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, та відселені або самостійно переселилися з цих територій;

3) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років;

4) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років;

5) особи, які працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986-1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов`язаними з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, що виконувалися за урядовими завданнями. Перелік видів робіт і місць, де виконувалися зазначені роботи, встановлюється Кабінетом Міністрів України;

6) особи, які досягли повноліття, з числа зазначених у статті 27 цього Закону, та яким у дитячому віці встановлено причинний зв`язок інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи, за умови проходження переогляду у спеціалізованій медико-соціальній експертній комісії відповідно до частини п`ятої статті 17 цього Закону.

Крім осіб, зазначених у частині першій цієї статті, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать неповнолітні діти, зазначені у статті 27 цього Закону. Після досягнення повноліття (в разі одруження або влаштування на роботу в передбачених чинним законодавством випадках до досягнення повноліття - за їх бажанням відповідно з часу одруження або влаштування на роботу) визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи провадиться на умовах, визначених частиною першою цієї статті, а щодо потерпілих, зазначених у пункті 6 частини першої цієї статті, визначення категорії провадиться відповідно до пункту 1 частини першої статті 14 цього Закону.

Статтею 65 Закону № 796-ХІІ встановлено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України (частина перша). Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій (частина четверта).

За змістом частини третьої статті 65 Закону № 796-ХІІ, посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

У свою чергу, відповідно до пункту 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 № 551 зі змінами (далі - Порядок № 551), посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадян, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих, дружин (чоловіків) померлих громадян з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (потерпілих), смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою або з участю у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, а також опікунам дітей (на час опікунства) померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, і надає право користуватися пільгами та компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавства.

Пунктом 8 Порядку № 551 визначено, що неповнолітнім дітям, які належать до потерпілих від Чорнобильської катастрофи, видаються посвідчення «Дитина, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи» серії Д жовтого кольору.

При цьому, особам, зазначеним у статті 27 Закону № 796-XII, категорії встановлюються після досягнення повноліття (в разі одруження або укладення трудового договору в передбачених законодавством випадках до досягнення повноліття - за їх бажанням відповідно з дати реєстрації шлюбу або укладення трудового договору згідно із законодавством) відповідно до статті 14 Закону № 796-XII, а посвідчення видаються згідно з цим Порядком.

Поміж тим, згідно з пунктом 3 Порядку № 936, виплата компенсацій, допомоги певних видів та надання пільг у разі, коли вперше встановлено відповідний статус постраждалої особи і видано відповідне посвідчення, проводиться з дня подання громадянином заяви, але не раніше ніж з дня видачі йому посвідчення встановленого зразка.

Таким чином, суд зазначає, що саме посвідчення є документом, що підтверджує статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, та підставою для отримання такою особою, зокрема, щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановленої статтею 37 Закону № 796-ХІІ.

Всупереч викладеному, матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності у малолітньої дочки позивача ОСОБА_2 статусу дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи.

Разом з тим, суд звертає увагу позивача на те, що згідно з частинами першою та другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналіз наведених вище правових норм свідчить про те, що учасник судового процесу - суб`єкт владних повноважень повинен доводити правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності виключно в адміністративних справах про їх оскарження. Водночас, інший учасник судового процесу не позбавлений обов`язку довести ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги чи заперечення. Тобто, обов`язок доказування в адміністративному процесі не покладено виключно на суб`єкта владних повноважень, а розподілено між сторонами справи в залежності від їх вимог та заперечень.

У даному випадку, обов`язок доказування наявності у малолітньої дитини позивача права на отримання відповідної грошової допомоги належить саме позивачу, в той час, як відповідач зобов`язаний підтвердити належними і допустимими доказами обставини, які стали підставою для відмови позивачу у нарахуванні та виплаті такої допомоги.

Враховуючи відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів на підтвердження наявності у малолітньої дитини позивача ОСОБА_2 посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, суд дійшов висновку, що така особа не набула права на отримання щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановленої статтею 37 Закону №796-ХІІ, починаючи з 14.08.2019.

Також, суд зауважує, що у розумінні КАС України, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР (право на ефективний засіб юридичного захисту), передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути відповідним наявним обставинам справи.

Таким чином, передумовою для можливості задоволення позовних вимог щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити дії (похідна вимога) повинна бути наявність факту порушення прав особи, яка звернулася до суду за захистом порушених прав, тобто вчинення таким суб`єктом протиправних дій, бездіяльності чи прийняття протиправного рішення (основна вимога), які, у даному випадку, відсутні, а тому, позов у цій частині задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (частина друга вказаної статті).

Враховуючи усе вищевикладене, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв поза межами наданих йому повноважень, не у спосіб, передбачений чинним законодавством, та з частковим порушенням приписів матеріального права, а відтак, правомірність поведінки відповідача лише частково спростована позивачем. Разом з тим, оцінюючи наявні в справі докази та аналізуючи встановлені фактичні обставини, суд дійшов висновку про необґрунтованість окремих доводів позивача.

За наведених обставин, позов підлягає до задоволення частково.

Згідно з приписами частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI).

Положеннями пункту 14 частини другої статті 3 Закону № 3674-VI передбачено, що судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Крім того, у відповідності до норми пункту 7 частини першої статті 5 цього ж Закону, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються громадяни, які у випадках, передбачених законодавством, звернулися із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб.

З огляду на наведене, позивач була звільнена від сплати судового збору в частині позовних вимог щодо визнання протиправною відмови відповідача нарахувати та виплатити її малолітній дитині з 14.08.2019 щомісячну грошову допомогу, передбачену статтею 37 Закону № 796-XII, а також зобов`язання відповідача здійснити нарахування і виплату такої допомоги.

Суд також враховує, що у процесі судового розгляду справи заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги в частині визнання протиправною відмови Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації нарахувати та виплатити їй з 14.08.2019 щомісячну грошову допомогу, передбачену статтею 37 Закону № 796-XII, а також зобов`язання відповідача здійснити нарахування і виплату позивачу такої допомоги, починаючи з 14.08.2019, знайшли своє повне підтвердження нормами матеріального права та наявними у справі письмовими доказами.

Відтак, сплачена сума судового збору в розмірі 840,80 грн, відповідно до квитанції від 28.02.2020 № 36, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи, підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача (а.с.22).

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 21.04.2016) до Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації (вул. Демократична, 46, м. Сарни, 34500; ) про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановленої статтею 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з 14.08.2019.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановлену статтею 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі 40 % від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року, починаючи з 14.08.2019.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації судовий збір у розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

У задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправною відмови Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановленої статтею 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з 14.08.2019; зобов`язання Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановлену статтею 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі 40 % від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року, починаючи з 14.08.2019 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 02 червня 2021 року.

Суддя С.А. Борискін