Справа № 640/30030/20
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2021-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Кобаля М.І., секретар судового засідання Романович І.І., за участі позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Фартушної В.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 лютого 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ ) про зобов`язати вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

01.12.2020 ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) про зобов`язання виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні за період з 30.04.2016 по 02.09.2020 в розмірі 129 071,94 грн.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що оскільки відповідач провів фактичний розрахунок належних сум при звільненні лише 02.09.2020 року, він має право на отримання середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільнені за період 30.04.2016року (29.04.2016 фактично отримана заробітна плата) по 02.09.2020 року (02.09.2020 отримано компенсацію за втрату частини доходів).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 лютого 2021 р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити.

Апеляційну скаргу обгрунтовано доводами аналогічними позовній заяві, при цьому посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору по суті, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, яким підтримують висновки суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. Представник відповідача заперечував проти її задоволення, підтримавши відзив на апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.12.2008 року ОСОБА_1 було призначено на посаду державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції.

29.01.2010 направлено подання в.о. начальника відділу ДВС Головного управління юстиції у м. Київ Корнієнко В.І. до Головного управління юстиції у м. Київ про відсторонення Позивача від виконання повноважень за посадою на виконання доручення Міністерства юстиції України №25-32/580 від 16.10.2009 «Про стан виконання органами державної виконавчої служби вимог Закону України «Про боротьбу з корупцією» та у відповідності до ст. 22 Закону України «Про державну службу, п. 4 Порядку проведення службового розслідування стосовно державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 №950 та згідно наказу Головного управління юстиції у м. Київ №85/02 від 27.01.2010 у зв`язку з порушенням кримінальної справи стосовно ОСОБА_1 , за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 386 КК України.

Також, в той же день наказом №93/03 Головного управління юстиції м. Київ ОСОБА_1 було відсторонено від обов`язків за посадою з 29.01.2010 та наказом № 94/03 було скасовано виплату Позивачу надбавки за виконання особливо важливої роботи.

За період з 15.01.2010 року по 08.11.2011 року відповідачем на користь позивача не виплачувалася заробітна плата.

24.02.2012 року позивач звільнився із займаної посади за згодою сторін.

В подальшому, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 у справі 826/11039/16 було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 : визнано протиправними дії Головного територіального управління юстиції у м. Київ в частині не виплати позивачу заробітної плати за період з 15.01.2010 по 08.11.2011; стягнуто на користь ОСОБА_1 заробітну плату в сумі 38 600,31 грн за період з 15.01.2010 по 08.11.2011 та середній заробіток за період затримки розрахунку при звільнені в сумі 97 250,88грн. за період з 25.02.2012 по 05.06.2015.

Фактично заробітна плата за період з 15.01.2010 по 08.11.2011 в сумі 38600 була отримана позивачем 29.04.2016.

Разом із тим, 02.09.2020 позивач отримав компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відповідно до постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2020 року у справі 826/8319/16 в сумі 72 084,23грн.

На переконання позивача, оскільки відповідач провів фактичний розрахунок належних сум при звільненні лише 02.09.2020 року, а тому він має право на отримання середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільнені за період 30.04.2016року (29.04.2016 фактично отримана заробітна плата) по 02.09.2020року (02.09.2020 отримано компенсацію за втрату частини доходів), тому звернувся з цим позовом до суду.

Вказані обставини підтверджені відповідними доказами і не є спірними.

Відповідно до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Згідно зі ст.117 цього Кодексу в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, що встановлено ч. 2 ст. 117 КЗпП України.

Передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

При цьому, стаття 117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати грошової компенсації.

Така позиція суду узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини.

Зокрема, рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Меньшакова проти України" від 08 квітня 2010 року встановлено, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до статті 117 КЗпП України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати. З прийняттям судових рішень статей 116, 117 КЗпП України більше не застосовуються, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.

Як зазначалось вище, відповідно до постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2020 року у справі № 826/8319/16 вже було стягнуто компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати в сумі 72 084 (сімдесят дві тисячі вісімдесят чотири) гривні 23 копійки.

Таким чином, у разі прийняття судових рішень, статті 116 та 117 КЗпП не застосовуються, а зобов`язання роботодавців виплатити вказану компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача.

Аналогічна правова позиція викладена в Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року у справі №0940/1532/18.

При цьому, як й не заперечує позивач, дану суму йому було виплачено 02.09.2020 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за наявністю спірних правовідносин, які стосуються розміру належних звільненому працівникові сум, стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розумінні частини першої статті 117 КЗпП України є безпідставними, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Отже, всі наведені апелянтом аргументи не заслуговують уваги, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Повний текст постанови виготовлено 31.05.2021р.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 лютого 2021 р. - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 лютого 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) про зобов`язати вчинити дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

М.І. Кобаль