Справа № 160/7923/20
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2021-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2021 року Справа № 160/7923/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіГорбалінського В.В.
за участі секретаря судового засіданняСітайло О.В.
представник позивача представник відповідача Кривошеїна І.О. Москалець Г.В.
Приватне акціонерне товариство «ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ ЗАВОД» (далі позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Державної казначейської служби України (далі відповідач-1), Офісу великих платників податків Державної податкової служби (далі відповідач-2), з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог:
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що відповідачі не виконали свого обов`язку по бюджетному відшкодуванню в строки встановлені ст. 200 ПК України. По факту простроченої заборгованості у позивача виникло право на відшкодування пені в розмірі 120% облікової ставки НБУ. Сума пені згідно розрахунку пені за період з 15.06.2018 року по 15.03.2021 року становить 3 454 824,59 грн.
Ухвалою суду від 15.07.2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд останньої за правилами загального позовного провадження.
11.08.2020 року представником Офісом великих платників податків Державної податкової служби надано до суду письмовий відзив на позов, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що відповідно до п.200.23 Податкового кодексу України, суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строк, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення. У зв`язку з цим, відповідач зазначає, що сума ПДВ, яка зазначена в адміністративному позові ПРАТ «ДМ3» не була погашена, а була зменшена поточними зобов`язаннями підприємства. Відповідно, фактично підстави для нарахування пені відсутні та, відповідно, її стягнення з Державного бюджету України є безпідставним.
18.08.2020 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій було підтримано позицію, викладену в позовній заяві, та зазначено, що відзив відповідача є законодавчо необґрунтованим та таким, що не спростовує доводи, викладені в позовній заяві як підстави для задоволення позову.
18.08.2020 року представником Державної казначейської служби України надано до суду письмовий відзив на позов, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що відповідно до правових актів, що регулюють процес бюджетного відшкодування ПДВ, Казначейство виступає лише виконавцем інформації з реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, отриманої від Міністерства фінансів України та перераховує кошти бюджетного відшкодування ПДВ платникам відповідно до даних, винесених до Реєстру Державною податковою службою України.
Також, 18.08.2020 року представником Офісу великих платників податків Державної податкової служби подано до суду заяву про залишення адміністративного позову без розгляду.
Ухвалою суду від 25.08.2020 року у задоволенні заяви Офісу великих платників податків ДПС про залишення адміністративного позову без розгляду відмовлено.
Не погодившись з даною ухвалою, ОВПП ДПС подано апеляційну скаргу. Так, ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.03.2021 року апеляційне провадження, відкрите за апеляційною скаргою Офісу великих платників Державної податкової служби на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року по адміністративній справі № 160/7923/20 закрито, як помилково відкрите.
Ухвалою суду від 20.04.2021 року здійснено процесуальне правонаступництво Офісу великих платників Державної податкової служби на Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків.
20.04.2021 року Дніпропетровський окружний адміністративний суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті.
14.05.2021 року представником Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків надано до суду додаткові пояснення, в яких останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що сума ПДВ, яка визначена у позові позивачем не була погашена, а була зарахована у сплату самостійно визначених платником податку поточних зобов`язань зі сплати ПДВ.
Відповідач вказує, що ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» було обізнано з принципами роботи ІКП в частині зарахування наявної переплати в рахунок грошових зобов`язань з огляду на наступне: протягом 2016-2020 рр. стосовно підприємства складено 16 податкових повідомлень-рішень форми «Н», які є узгодженими, застосовано штрафні санкції за порушення термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригувань на загальну суму 718 082,49 грн. При цьому, сплата зазначених штрафних санкцій підприємством не здійснювалась, погашення відбувалось за рахунок наявної переплати в ІКП.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та у відповіді на відзив, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Представник податкового органу в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на письмові відзиви, що містяться в матеріалах справи, у зв`язку з чим у задоволенні позовної заяви просили відмовити.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.03.2016 року у справі №804/919/16, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2017 року, позов Товариства задоволено в повному обсязі, оскаржувані податкові повідомлення - рішення визнано протиправними та скасовано.
Постановою Верховного суду від 16.10.2018 року у справі №804/919/16 касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС залишено без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 березня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2017 року у справі № 804/919/16 залишено без змін.
07.06.2018 року позивач звернувся до Офісу великих платників податків Державної податкової служби з заявою № 3616 про внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування даних щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника відповідно до пункту 200.15 ст. 200 Податкового кодексу України суми в розмірі - 8 073 157,00 грн. за звітний період жовтень 2015 року, за який подано декларацію на рахунок в банку.
Не погоджуючись із вказаною відмовою контролюючого органу щодо не внесення до реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування, позивач звернувся до суду.
Так, рішенням Дніпропетровського окружного суду від 23.01.2019 року визнано протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби та Державної фіскальної служби України щодо не внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування Приватного акціонерного товариства Дніпровський металургійний завод в розмірі 8 073 157 грн. за звітний період жовтень 2015 року, за який подано декларацію, на рахунок № НОМЕР_1 ПАТ «СІТІ БАНК», МФО 300584.
Не погоджуючись з даним рішенням суду першої інстанції, Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби подав апеляційну скаргу.
Втім, постановою Третього апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби залишено без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 січня 2019 року у справі №0440/6877/18 без змін. Відтак, позивач вказує, що відповідно до п. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України, він має право на нарахування та відповідно стягнення пені на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення, а саме з 15.06.2018 року по 15.03.2021 року.
Отже, правомірність вимог позивача щодо стягнення пені з державного бюджету за прострочення погашення заборгованості з бюджетного відшкодування з податку на додану вартість є предметом розгляду даної адміністративної справи.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до підпункту 14.1.18 п.14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент спірних відносин) бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.
Порядок визначення суми податку на додану вартість, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та алгоритм дій платника податку та державних органів щодо відшкодування з Державного бюджету України податку на додану вартість встановлені статтею 200 Податкового кодексу України, а також Порядком ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2017 року №26 (далі по тексту - Порядок №26).
Так, відповідно до пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.
Згідно з пунктами 200.10 та 200.11 статті 200 Податкового кодексу України протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.
За наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, контролюючий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.
У відповідності до пункту 200.12. статті 200 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.
Пунктом 200.13 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що на підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.
Матеріали справи свідчать, що і встановлено постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.03.2016 року у справі №804/919/16, яке в свою чергу набрало законної сили (21.11.2016 року) про достовірність заявленої позивачем суми бюджетного відшкодування ПДВ за жовтень 2015 року у розмірі 8 073 157,00 грн., у зв`язку з чим саме зазначена сума підлягає бюджетному відшкодуванню.
Суд звертає увагу, що в ході розгляду даної справи відповідачем не надано суду доказів оформлення таких висновків та подання їх до органу казначейства. При цьому відповідачем не наведено суду жодних обставин, що могли б слугувати підставою для відмови у наданні позивачу бюджетного відшкодування податку на додану вартість та, відповідно, підставою для неподання відповідачем до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновків про таке відшкодування.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2017 р. № 26 затверджено ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, який визначає механізм ведення Мінфіном інформаційного ресурсу Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість (далі - Реєстр) за формою згідно з додатком.
Відповідно до пунктів 3, 4 формування Реєстру здійснюється автоматично на підставі баз даних ДФС та Казначейства. Орган ДФС вносить до Реєстру такі дані: найменування платника податку на додану вартість (далі - платник податку) та його індивідуальний податковий номер; дату подання заяви про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість (далі - заява) на рахунок платника податку у банку, поданої у складі податкової декларації з податку на додану вартість (далі - податкова декларація) або уточнюючого розрахунку з податку на додану вартість (далі - уточнюючий розрахунок) (в разі їх подання); дату надсилання платнику податку органом ДФС повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації або уточнюючого розрахунку (в разі їх подання); суму податку, заявленого до бюджетного відшкодування, зазначену в кожній заяві, поданій у складі податкової декларації або уточнюючого розрахунку (в разі їх подання), у тому числі окремо, яка підлягає перерахуванню на рахунок платника податку у банку та/або в рахунок сплати грошових зобов`язань, та/або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; суму податку, заявленого до бюджетного відшкодування, зменшену на суму податкового боргу; реквізити поточного рахунка платника податку для перерахування бюджетного відшкодування; реквізити бюджетних рахунків для перерахування бюджетного відшкодування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; реквізити бюджетного рахунка, з якого здійснюється бюджетне відшкодування; дату початку та закінчення проведення перевірки даних податкової декларації або уточнюючого розрахунку (в разі їх подання), в складі яких подана заява, з обов`язковою відміткою щодо виду перевірки (камеральна, документальна); суму податку, заявленого до бюджетного відшкодування, та дату поданої до органу ДФС заяви у разі виникнення у платника податку необхідності змінити напрям узгодженого бюджетного відшкодування; дату складення та вручення платнику податку акта перевірки; дату та номер податкового повідомлення-рішення та суму бюджетного відшкодування за кожною заявою з урахуванням уточнюючого розрахунку (у разі їх подання), не узгоджену органом ДФС; дату початку оскарження податкового повідомлення-рішення та суму бюджетного відшкодування, що оскаржується; дату закінчення оскарження податкового повідомлення-рішення та суму бюджетного відшкодування, узгоджену за результатами оскарження; суму узгодженого органом ДФС бюджетного відшкодування за кожною заявою та дату її узгодження.
Суд наголошує, що відповідачем-2 не надано доказів внесення до реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість про здійснення відшкодування позивачу податку на додану вартість по декларації з ПДВ за звітний період жовтень 2015 року у сумі 8 073 157 грн.
Поряд з цим, згідно з пунктом 200.23 Податкового кодексу України, суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.
Системне тлумачення наведених норм підтверджує висновок про те, що контролюючий орган зобов`язаний протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, провести камеральну перевірку або протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки, провести документальну перевірки, та до спливу п`яти робочих днів після закінчення такої перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням відповідної суми, а орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу зобов`язаний перерахувати кошти на рахунок платника податків. Невідшкодовані протягом визначених статтею 200 ПК строків суми податку на додану вартість вважаються заборгованістю бюджету, а тому на таку суму нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.
Після спливу законодавчо визначеного строку для проведення зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок платника, відповідна сума відшкодування податку на додану вартість набуває статусу заборгованості, що є підставою для нарахування пені.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.08.2018 року у справі № 813/840/16, у постанові від Верховного Суду від 31.01.2018 року у справі № 810/4289/16, у постанові від Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі № 810/2267/17.
З огляду на викладене, а також враховуючи встановлені в ході розгляду даної справи обставини щодо неподання відповідачем висновків до органу Державного казначейства України із зазначенням сум податку на додану вартість, що підлягають відшкодуванню позивачу з бюджету, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача пені на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України.
Окрім того, суд не приймає доводи відповідача, що на даний момент чинним законодавством України не передбачено механізму відшкодування сум ПДВ, включених до Тимчасового реєстру та структури такого реєстру, оскільки відсутність механізму відшкодування сум ПДВ не може ставитись в провину особі (підприємству), так як не визначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може впливати на порушення прав особам, які наділені такими правами.
При цьому, суд не бере до уваги заперечення відповідача, що 15.03.2021 року не відбулось бюджетного відшкодування позивачу податку на додану вартість по декларації з ПДВ за звітний період жовтень 2015 року у сумі 8 073 157 грн., оскільки відбулось повернення позивачу на електронний рахунок ПДВ надміру сплаченої суми грошових зобов`язань на суму 33 700 000,00 грн., що підтверджується відомостями з ІКП та не заперечується відповідачем.
Крім того, доводи відповідача, що бюджетне відшкодування позивачу суми у розмірі 33 700 000,00 грн. були здійснено виключно за платіжними дорученням від 27.04.2020 року, 28.05.2020 року, 26.06.2020 року, 23.07.2020 року та 29.07.2020 року є недоведеними та не підтвердженими.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої цієї статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Податковий орган не довів перед судом належними та допустимими доказами правомірність своїх тверджень, а тому зазначення позивачем щодо отримання ним суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість по декларації з ПДВ за звітний період жовтень 2015 року у сумі 8 073 157 грн. 15.03.2021 року є обґрунтованим.
При цьому, суд вказує, що під час розгляду справи відповідачем не заперечувалась саме розмір пені, нарахованої позивачем.
Відтак, суд зважаючи на принцип диспозитивності, зазначає, що позивач має право на свій розсуд визначити, розмір обрахованої пені (в даному випадку), а тому, враховуючи наявні матеріали справи, суд вказує, що загальна сума пені за прострочення погашення заборгованості з бюджетного відшкодування з податку на додану вартість складає 3 454 824,59 грн. та є обґрунтованою і підтвердженою.
Щодо тверджень відповідача про зменшення в ІКП сум бюджетного відшкодування при погашенні грошових зобов`язань платника податків, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Як зазначає відповідач, сума переплати, що виникла по декларації жовтень 2015 року була зменшена (в рахунок платежу) за податковими деклараціями.
Так, відповідач наголошує, що сума ПДВ, яка зазначена в адміністративному позові ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» не була погашена, а була зарахована у сплату самостійно визначених платником податку поточних зобов`язань зі сплати ПДВ, а тому станом на теперішній час в ІКП ПрАП «Дніпровський металургійний завод» відсутня переплата сформована за рахунок невідшкодованих сум ПДВ у т.ч. за період жовтень 2015.
Втім, суд не приймає такі твердження до уваги, оскільки відомості з ІКП не підтверджують зазначених контролюючим органом обставин.
При цьому, суд вказує, що відповідно до п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України (у редакції на час спірних правовідносин) встановлено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації,
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Отже, виходячи із системного аналізу зазначеної норми, суд вказує, що сума переплати, яка підлягає бюджетному відшкодуванню, може бути зменшена тільки у випадку, якщо у такого платника податків наявний податковий борг.
В своїх поясненнях відповідач стверджує, що сума переплати, що виникла по декларації жовтень 2015 року (8 073 157 грн.) була зменшена (в рахунок платежу) за податковими деклараціями за період березень червень 2020 року, а суми, що були сплачені позивачем по таким податковим деклараціям були зараховані на переплату з ПДВ.
Водночас, контролюючим органом не було доведено, що суми сплати по податковим деклараціям за період березень червень 2020 року набули статусу податкового боргу, а у відповідача виникло право їх зарахувати в рахунок погашення такого боргу. Вказані обставини також не підтверджено даними з ІКП, наданої відповідачем до суду.
Таким чином, на думку суду, відповідні дії контролюючого органу щодо зменшення контролюючим органом суми бюджетного відшкодування в рахунок платежу за податковими деклараціями є необґрунтованим та безпідставним, та як наслідок не звільняє останнього від обов`язку здійснити бюджетне відшкодування позивачу суми податку на додану вартість по декларації з ПДВ за звітний період жовтень 2015 року.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 28 травня 2021 року.

Суддя В.В. Горбалінський