Справа № 200/6618/21
Суддя: Ушенко С.В.
Дата ухвалення: 2021-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

01 червня 2021 р. Справа №200/6618/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Ушенко С.В., розглянувши у письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі за її позовом до Дисциплінарної комісії Державного бюро розслідувань, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорськ, про визнання протиправним та скасування висновку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 31 травня 2021 року звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Дисциплінарної комісії Державного бюро розслідувань, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорськ, в якому просить визнати протиправним та скасувати висновок Дисциплінарної комісії Державного бюро розслідувань «Про наявність у діях працівника Державного бюро розслідувань дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності з визначенням рекомендованого виду дисциплінарного стягнення» від 06.05.2021 №7дск.

Разом з позовною заявою позивачем до відкриття провадження у справі подано до Донецького окружного адміністративного суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Краматорськ, в особі її уповноваженого керівника видавати наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Відділу режимно-секретної роботи та захисту інформації Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорськ, за ст. 77, п. 4 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» на підставі висновку Дисциплінарної комісії Державного бюро розслідувань «Про наявність у діях працівника Державного бюро розслідувань дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності з визначенням рекомендованого виду дисциплінарного стягнення» від 06.05.2021 №7дск, за результатами розгляду матеріалів службового розслідування від 05.05.2021 № 14/10-10/9/21.

В обґрунтування заяви зазначено, що спірним висновком рекомендовано Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Краматорськ, накласти (застосувати) до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з Державного бюро розслідувань. Заявник вказує, що на час звернення до суду з позовом та даною заявою про його забезпечення, оскаржуваний висновок не реалізований. Проте, на його думку, у разі його реалізації, тобто видання відповідного наказу та звільнення з займаної посади, ця обставина фактично унеможливить виконання судового рішення у разі задоволення позову або істотно ускладнить його виконання.

Розглянувши вказану заяву, суд зазначає, що застосування такого інституту як забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

У відповідності до ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Наведений перелік підстав забезпечення позову є вичерпним. Отже, суд вживає певні заходи щодо охорони прав та свобод позивача. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно з частинами першою, другою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною першою статті 152 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

При цьому, частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачений вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Для задоволення судом поданої позивачем заяви про забезпечення адміністративного позову останній має довести, що невжиття обраних заходів призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених частиною 2 статті 150 КАС України.

Аналіз змісту вказаних норм свідчить про те, що обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі й із зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому, ознаки протиправності повинні бути пов`язані саме з порушеними правами, свободами чи інтересами.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Тобто, прийняття рішення про забезпечення позову можливе лише в разі наявності обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи призвести до потреби докладати значні зусилля та витрати для відновлення прав та інтересів позивача або є очевидними ознаками протиправності оскаржуваного рішення та порушення прав позивача цим рішенням.

Отже, в порушення зазначених вимог заявником у заяві про забезпечення позову жодним чином не обґрунтовані обставини, виникнення яких може ускладнити виконання рішення суду або поновлення порушених прав позивача, і яким чином (у який спосіб), оскільки у разі задоволення позову і визнання протиправним та скасування висновку Дисциплінарної комісії Державного бюро розслідувань «Про наявність у діях працівника Державного бюро розслідувань дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності з визначенням рекомендованого виду дисциплінарного стягнення» від 06.05.2021 №7дск ймовірний наказ про звільнення, прийнятий на підставі спірного висновку, підлягатиме скасуванню суб`єктом його прийняття з подальшим поновленням прав та інтересів певної особи.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також Постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України від 06 березня 2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ», розглядаючи клопотання про забезпечення позову суд (суддя) повинен з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з таким клопотанням, позовним вимогам.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно Рекомендації N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Таким чином, з наведеного вбачається, що суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані стороною по справі для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, позов слід забезпечити саме у такий спосіб, про який просить позивач, а не якимось менш обмежувальним у правах способом для відповідача, такий спосіб є співмірним обсягу позовних вимог, позивач має легітимну мету забезпечити саме захист своїх прав та інтересів від неправомірних дій відповідача, а не завдати шкоди правам та інтересам відповідача.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Тобто, прийняття такого рішення доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи привести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивача.

Аналізуючи приписи викладених вище норм законодавства, суд звертає увагу заявника, що необхідною передумовою вжиття заходів забезпечення адміністративного позову є існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Так, заява позивача обґрунтована тим, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії може призвести до порушення його прав та інтересів, що в подальшому ускладнить або навіть унеможливить їх поновлення.

Разом з тим, позивачем не надано належних доказів щодо існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, не наведено підстав, які б унеможливили захист його прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів, оскільки у разі задоволення його позову у визначений ним спосіб законодавством не вимагається від відповідача вчинення додаткових дій, прийняття додаткових рішень щодо скасування предмету спору.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 152 КАС України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності; або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку, офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти.

В порушення зазначених вимог заявником у заяві про забезпечення позову не зазначено свій реєстраційний номер облікової картки платника податків та ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України) відповідача (вказаний у заяві про забезпечення позову не співпадає з юридичною адресою та найменуванням юридичної особи, що до якої наявні відомості в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України).

Таким чином, враховуючи наведене в сукупності, заява про забезпечення позову не відповідає вимогам ст. 152 КАС України, що є підставою для її повернення заявнику без розгляду у відповідності до ч. 7 ст. 154 КАС України.

Керуючись статтями 152, 154, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі за її позовом до Дисциплінарної комісії Державного бюро розслідувань, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорськ, про визнання протиправним та скасування висновку, повернути заявнику без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Повний текст ухвали складено і підписано 01.06.2021.

Суддя С.В. Ушенко