Справа № 540/2311/20
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2021-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2021 р.м.ОдесаСправа № 540/2311/20
Головуючий в 1 інстанції: Морська Г.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року у справі за позовом Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У серпні 2020 року Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (далі ГУ ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі) звернулося до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути податковий борг з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 22 468,10 грн., а також зі сплати військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 6 740,42 грн.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач указує, що платник податків ОСОБА_1 має податковий борг з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 22 468,10 грн., який виник, починаючи з 13.05.2019 р. за рахунок несплати узгоджених податкових зобов`язань, що нараховані згідно Податкової декларації про майновий стан і доходи (для громадян та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність) за 2017 та 2018 роки.

До того ж, як зазначає позивач, ОСОБА_1 має податковий борг зі сплати військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 6740,42 грн., який виник за рахунок несплати узгоджених податкових зобов`язань, що нараховані згідно Податкової декларації про майновий стан і доходи (для громадян та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність) за 2017 та 2018 роки.

За твердженням ГУ ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі, боржнику вручено податкову вимогу на суму 14 604,26 грн, а також прийнято рішення про опис майна в податкову заставу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року, ухваленого за результатами розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), позов ГУ ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі задоволено.

Суд стягнув з платника податків ОСОБА_1 податковий борг з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 22 468,10 грн, та податковий борг зі сплати військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 6 740,42 грн.

Задовольняючи вимоги щодо стягнення податкового боргу суд першої інстанції прийняв до уваги самостійне декларування платником податків ОСОБА_1 своїх грошових зобов`язань, наявність податкової вимоги №3342-17 форми "Ф" від 11.06.2019 року про сплату податкового боргу за узгодженими грошовими зобов`язаннями в сумі 14 604,26 грн., що була направлена за місцезнаходженням відповідачки та, відповідно до інформації з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №292, було повернуте на адресу податкового органу.

Також суд відзначив, що Податковий кодекс України не містить норми про необхідність повторного відправлення платникові податків податкової вимоги у разі збільшення податкового боргу, а тому враховуючи, що з часу направлення податкової вимоги до часу звернення з даним позовом до суду, відповідач був постійним боржником з наведених вище податків, є підстави для задоволення вимог контролюючого органу.

Проаналізувавши надані сторонами докази та норми чинного законодавства України, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивач свою позицію обґрунтував належними та допустимими доказами. Натомість відповідачка не надала жодних доказів сплати спірного податкового боргу або інших належних доказів, що спростовують аргументи позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована приписами Податкового кодексу України про те, що строк примусового стягнення податкового боргу складає 1095 днів з дня його виникнення.

Скаржниця вважає, оскільки вона отримала дохід від набуття права власності на нерухоме майно 30.03.2017 р., то, відповідно, з цієї дати починає свій перебіг строк для стягнення податкового боргу.

Резюмуючи викладене, відповідачка наполягає, що позивач порушив строки, що пов`язані зі стягненням податкового боргу, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

ГУ ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі не скористалося правом подання відзиву на апеляцію.

Фактичні обставини справи.

09.04.2019 р. фізична особа ОСОБА_1 подала звітну Податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2018 рік, у розділі VІ якої самостійно визначила суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб 11 234,05 грн. та суму податкового зобов`язання з військового збору 3 370,21 грн.

Також, 13.05.2019 р. ОСОБА_1 подала звітну Податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2017 рік, у розділі VІ якої самостійно визначила суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб 11 234,05 грн. та суму податкового зобов`язання з військового збору 3 370,21 грн.

У наведених Податкових деклараціях ОСОБА_1 указала отримання доходів, що включаються до загального річного оподаткованого доходу та зазначені в коді рядка 10.5 «Вартість успадкованого чи отриманого в дарунок майна».

У зв`язку з несплатою відповідачкою податкового боргу, позивачем було направлено вимогу №3342-17 форми "Ф" від 11.06.2019 року про сплату податкового боргу за узгодженими грошовими зобов`язаннями в сумі 14 604,26 грн.

Судом встановлено, що податкова вимога направлена за місцезнаходженням ОСОБА_1 та відповідно до інформації з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 292 було повернуте на адресу податкового органу.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Відповідаючи на доводи апеляційної скарги, колегія суддів керується наступними нормами податкового законодавства.

Відповідно до п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Підпунктом 14.1.39 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України встановлено, що грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Податковий борг, за приписами підпункту 14.1.175. пункту 14.1 ст.14 Податкового кодексу України, це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Згідно з п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 59.4 статті 59 Податкового кодексу України, передбачено, що податкова вимога надсилається також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 1 розділу 2 Порядку № 422 з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками. ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами. (п. 2 Розділу І Порядку № 422).

Як випливає з ІКП ОСОБА_1 13.05.2019 року вона самостійно задекларувала в Податковій декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік податкові зобов`язання в сумі 11 234,05 грн, термін сплати 13.05.2019 р.

Також, 30.06.2019 р. платник податків ОСОБА_1 задекларувало в Податковій декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік податкові зобов`язання в сумі 11 234,05 грн, термін сплати 31.07.2019 р.

Відповідно до пункту 102.1.статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Скаржниця, вважаючи, що її податковий борг набув статусу безнадійного зазначає про його виникнення 30.03.2017 р. (набуття право власності на об`єкт нерухомого майна) та вважає помилковими доводи контролюючого органу щодо його виникнення 13.05.2020 р.

Наводячи аргументи про набуття право власності та пов`язуючи це з декларування доходів, відповідачка не підтверджує їх жодними доказами.

Проте, наведений в статті 9 КАС України принцип змагальності сторін зобов`язує сторін доводити перед судом свою позицію у справі (вимог та заперечень). Змагальність реалізується передусім через доказування, тобто підтвердження сторонами обставин, на які вони посилаються для обґрунтування своїх вимог чи заперечень, доказами.

Проте, як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідачка не побажала використати своє право на подання відповідних доказів під час розгляду справи.

Аналогічно, без подання будь яких доказів, скаржниця в апеляційній скарзі наполягає на наявність щодо неї безнадійного податкового боргу.

Проте, колегія суддів зазначає про помилковість аргументу скаржниці, що саме з дати отримання доходу, який включається до загального річного оподаткованого доходу, йде відлік строку звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу.

При застосуванні граничних строків давності, визначених нормами статті 102 Податкового Кодексу України, необхідно ураховувати, що нормами цього Кодексу розрізняються строки, протягом яких податковий орган має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків, і строк, протягом якого може бути стягнуто податковий борг.

Так, положення абз. першого п. 102.1 цієї статті встановлюють загальний строк давності реалізації контролюючим органом свого права виявити і самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем таких видів граничних строків, як:

1) строку подання платником податків податкової декларації за правилами цього Кодексу (із урахуванням правових умов, визначених, наприклад, ст. 31, 49, п. 54.1 ст. 54, 57);

2) строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом за правилами п. 54.3 ст. 54, 57 цього Кодексу, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Положеннями п. 102.2 даної статті визначені випадки, при настанні яких грошове зобов`язання може бути: 1) нараховане або 2) провадження у справі про стягнення податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного у абз. першого п. 102.1 цієї статті, якщо, зокрема:

- податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов`язання, не було подано.

Положення п. 102.4 встановлюють строки давності застосування уповноваженим державним органом заходів стягнення податкового боргу, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні грошового зобов`язання. Так, коли грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у п. 102.1 коментованої статті, і податковий борг виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, такий податковий борг платника податків може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення такого податкового боргу.

Системний аналіз п. 102.1, 102.2 та 102.4 ст. 102 цього Кодексу свідчить про те, що застосування строків давності, визначених коментованою статтею, поширюється і на випадки порушення провадження у справі про стягнення відповідного податку. Позовні вимоги контролюючого органу, пов`язані зі стягненням податкового боргу з платників податків, повинні пред`являтися до суду протягом 1095 днів з дня виникнення податкового боргу.

Пункт 102.4 У разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Застосовуючи до спірних правовідносин приписи наведеної статті, колегія суддів зазначає, що строк давності для стягнення податкового боргу починається з наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації.

Так, якщо податкова декларація про майновий стан і доходи за 2017 р. повинна була бути подана ОСОБА_1 до 02.05.2018р., то з 03.05.2018 р. у контролюючого органу є 1095 днів для подання позову про стягнення податкового боргу, тобто до 03.05.2021 р.

Також, якщо податкова декларація про майновий стан і доходи за 2018 р. повинна була бути подана ОСОБА_1 до 02.05.2019р., то з 03.05.2019 р. у контролюючого органу є 1095 днів для подання позову про стягнення податкового боргу, тобто до 03.05.2022 р.

Як випливає з матеріалів справи, ГУ ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі звернулося з позовом до суду про стягнення податкового боргу 20.08.2020 р., тобто в межах встановлених статтею 102 Податкового Кодексу України.

Відповідаючи на довід скаржниці про необґрунтованість збільшення суми податкового боргу з 14 604,26 грн, що був зазначений в податковій вимозі, до 29 208,52 грн колегія суддів зазначає таке.

Податкова вимога від 11.06.2019 р. №3342-17 на суму 14 604,26 грн була складена за результатами річного декларування по одній із податковій декларації про майновий стан і доходи, а саме по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 11 234,05 грн та по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування 3 370,21 грн.

Водночас наведені суми відповідачка задекларувала двічі, зазначивши, що вона отримала відповідний дохід в 2017 р. та у 2018 р. За таких умов, сума збільшення суми контролюючим органом вдвічі, є правильним.

Аргументи скаржниці про скрутний матеріальний стан правового значення для вирішення цього спору не мають.

За такого правового врегулювання та обставин справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає, що відсутні підстави для втручання в нього.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на результат апеляційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до вимог ст. 263 КАС України, суд розглядає справи щодо стягнення грошових сум, що ґрунтуються на рішеннях суб`єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження та сума яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ураховуючи, що дана справа правомірно була розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), після її перегляду в апеляційному порядку, відсутні підстави для касаційного оскарження.

Керуючись статтями: 308, 311, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року у справі за позовом Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Л. В. Стас

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 01.06.2021 року.