Справа № 420/989/21
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2021-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/989/21
Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г.П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д.

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

22.01.2021 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просив суд:

- визнати неправомірними дії відповідача щодо обмеження пенсії до виплати;

- зобов`язати відповідача виплачувати пенсію у розмірі, що нараховується до виплати згідно із Порядком призначення та виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №418 від 21.07.1992р. із змінами в редакції ПКМУ №713 від 09.08.2005р., у повному обсязі (без застосування обмежень максимальним розміром);

- зобов`язати перерахувати розмір пенсії за останні два роки і виплатити різницю, утриману незаконно.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він з 2001 року отримує пенсію як працівник цивільної авіації, та з часу призначення пенсії має право на проведення її перерахунку на підставі підпункту «в» пункту 7 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №418 від 21.07.1992 р., та на її виплату в подальшому без обмеження граничним розміром. Із зазначеного питання позивач звернувся до пенсійного органу, який листом від 18.11.2020 р. протиправно відмовив у призначенні та проведені перерахунку пенсії на підставі пп. «в» п. 7 Порядку № 418, що на думку позивача, порушує його право на належний соціальний захист та справедливий і гарантований державою рівень пенсійного забезпечення. В обґрунтування вимоги щодо виплати пенсії без обмеження її розміру позивач вказував на те, що пенсія була призначена йому до 01.01.2016 року (до набрання чинності сили Законом України № 3668), а отже, відповідно до п. 2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України № 3668, обмеження пенсії максимальним розміром на нього не поширюються.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2021 року, ухваленим в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, частково задоволений адміністративний позов ОСОБА_1 :

- визнані протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обмеження ОСОБА_1 пенсії до виплати;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 згідно пункту 7 Порядку призначення та виплати пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробного складу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 418 від 21.07.1992 р. (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України № 713 від 09.08.2005 р.) з 2001 р., з урахуванням здійснених виплат без обмеження граничним розміром.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що позивач отримує пенсію за вислугу років, призначену згідно ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення», розраховану на підставі наданих документів, розмір якої з 1 березня кожного року перераховується відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №713 від 09.08.2005р., але з урахуванням приписів ст. 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ч. 3 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, а тому перерахунок та виплату пенсії позивача проведено в порядку встановленому чинним законодавством та в межах повноважень, покладених на відповідача.

Позивач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що ОСОБА_1 з 2001 р. отримує пенсію за вислугу років як працівник льотного та льотно-випробувального складу, призначену відповідно до ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ (надалі Закон №1788-ХІІ) та розраховану згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (надалі - Закон України №1058-IV).

Після отримання від пенсійного органу відомостей про призначення пенсії з 11.07.2008 року та ознайомлення із пенсійною справою, дізнався, що відповідно до протоколу № 572218 від 11.07.2008 року управлінням ПФУ в Заводському районі міста Миколаєва йому було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України №1058-IV. Відтак, з часу призначення пенсії як працівнику льотного складу, позивач має право на проведення перерахунку пенсії на підставі пп. «в» п. 7 Порядку призначення і виплати пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробного складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 року № 418 (надалі - Порядок №418).

18.11.2020р. листом за вих. № 10952-10805/К-02/8-1500/20, апелянт, за результатами розгляду звернення позивача щодо пенсійного забезпечення, повідомив позивачу, що він отримує пенсію за вислугу років, призначену згідно ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення», розраховану на підставі наданих документів, розмір якої з 1 березня кожного року перераховується відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 713 від 09.08.2005р. «Про внесення змін до пункту 7 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації» та розмір з 01.03.2019р. становив 22161,52 грн., з 01.03.2020р. становить 26242,05 грн. При цьому вказано, що згідно приписів ч. 3 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Згідно з Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» на 01.03.2019р. прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність становив 1497,00 грн. З урахуванням наведеного пенсійні виплати на 01.03.2019р. встановлено в розмірі 14970,00 грн., з 01.07.2019р. 15640,00 грн., з 01.12.2019р. 16380,00 грн., з 01.07.2020р. 17120 грн. (а.с. 9).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що пенсія позивачу була призначена до набрання чинності законом, який встановлював обмеження розміру пенсії граничним розміром та за приписами прикінцевих положень якого, дія цього закону не поширюється на позивача.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з п. «а» ч. 1 ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають такі категорії робітників і службовців авіації, а також льотно-випробного складу, незалежно від відомчої підпорядкованості підприємств, установ і організацій, в яких вони зайняті: працівники льотного і льотно-випробного складу при вислузі років на цих посадах не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Перелік посад працівників льотного складу, порядок обчислення строків вислуги років для призначення їм пенсій, а також порядок призначення і виплати пенсій льотно-випробному складу затверджуються в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення строків вислуги років для призначення пенсій працівникам льотного складу, перелік посад працівників льотного складу, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, порядок призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 418 від 21.07.1992 р. (далі - Порядок № 418).

Відповідно до п. 7 Порядку № 418 року, пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробного складу призначаються у розмірі 55 процентів заробітку (пункт 6 цього Порядку) і за кожний рік вислуги (у чоловіків понад 30 років і у жінок понад 25 років) пенсія збільшується на 1 процент заробітку, але не менш як на 1 процент мінімального розміру пенсії за віком. За кожний рік роботи, яка дає право на пенсію на пільгових умовах згідно з пунктом «а» статті 13 та статтею 14 Закону, пенсія збільшується на 1 процент заробітку.

Таким чином, працівники льотного і льотно-випробного складу мають право на призначення пенсії за окремими законодавчими нормами, застосування яких дозволяється за наявності, зокрема, у чоловіків 25 років вислуги на посадах, що віднесені до льотного і льотно-випробного складу.

При цьому, спеціальними законодавчими актами (в цій справі ст.ст. 51, 54 Закону України №1788 та Порядок № 418) передбачено не тільки особливості визначення середнього заробітку для призначення пенсії, а й запроваджено, починаючи з березня 2005 року спеціальний механізм щорічного перерахунку вже призначеної пенсії з урахуванням коефіцієнтів зростання середньої заробітної плати.

Матеріалами справи підтверджено призначення позивачу з 2001 р. пенсії за вислугу років як працівнику льотного та льотно-випробувального складу, відповідно до ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ та розраховану згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позивач має право на щорічний перерахунок раніше призначеної йому пенсії відповідно до п. 7 Порядку № 418 з урахуванням коефіцієнтів зростання середньої заробітної плати.

Так, за приписами п. 7 Порядку № 418 максимальний розмір пенсій за вислугу років працівників льотно-випробного складу не може перевищувати 85 процентів заробітку. Крім того, працівникам льотно-випробного складу до пенсії за вислугу років нараховуються надбавки та підвищення, передбачені статтями 21 та 77 Закону. Заробіток для обчислення пенсій працівникам льотно-випробного складу визначається в такому порядку: а) у разі призначення (перерахунку) пенсії, яка обчислена із заробітку до 1992 року, скоригований відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №395 від 20.07.1992 року «Про додаткове коригування рівнів державних пенсій» середньомісячний заробіток підвищується за коефіцієнтом, який визначається як частка від ділення середньої заробітної плати працівників народного господарства за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, на 1005 карбованців; б) якщо пенсія обчислюється з урахуванням заробітку після 01.01.1992 року, то частина заробітку до 01.01.1992 року коригується відповідно до підпункту «а» цього пункту, а заробіток за кожний місяць після 01.01.1992 року збільшується на коефіцієнт, що визначається як частка від ділення середньої заробітної плати працівників народного господарства за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, на середню заробітну плату працівників народного господарства за відповідний місяць. З одержаної суми обчислюється пенсія за нормами, встановленим Законом України «Про внесення змін до статті 53 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; в) у разі зростання середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки, щороку з 1 березня (починаючи з 2005 року) заробіток, з якого призначається (перераховується) пенсія відповідно до цього пункту, збільшується на коефіцієнт, який визначається шляхом ділення середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки за рік, що передує року, в якому проводиться перерахунок, на середню заробітну плату працівників, зайнятих у галузях економіки, яка враховувалася під час призначення (перерахунку) пенсії. Коли розмір пенсії, обчислений із заробітку, визначеного відповідно до цього пункту, менший ніж розмір пенсії до перерахунку, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі. Виплата пенсії здійснюється з урахуванням абзаців четвертого та п`ятого пункту 13 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 р. №3668-VI (надалі - Закон №3668-VI) встановлено, що максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Вказаним законом внесено зміни до низки інших законів, зокрема до ч. 3 ст. 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Так, відповідно до ч. 3 ст. 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31.12.2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Частина 3 ст. 85 Закону України №1788-ХІІ викладена в редакції Закону України №3668-VI; із змінами, внесеними згідно із Законами від 24.12.2015 року №911-VIII та від 06.12.2016 року №1774-VIII.

Так само, ч. 3 ст. 27 Закону України №1058-IV (у редакції зазначених вище законів) визначає, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Водночас, як визначено абзацами 1 та 2 п. 2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №3668-VI, обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом. Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

Крім того, у п. 2 розділу II «Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року №911-VIII передбачено, що дія положень даного Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються, починаючи з 01.01.2016 року.

Матеріалами справи підтверджено та апелянтом не заперечується встановлення пенсійним органом застосоване обмеження розміру пенсії позивача до виплати максимальною величиною.

Апеляційний суд, як і суд першої інстанції зазначає, що позивачу пенсію за вислугу років призначено у 2001 році, тобто, до набрання чинності змінами, запровадженими Законом України №3668-VI, а також - до внесення змін у ч. 3 ст. 27 Закону України №1058-IV та ч. 3 ст. 85 Закону України № 1788-ХІІ згідно Законів від 24.12.2015 року №911-VIII та від 06.12.2016 року №1774-VIII відповідно.

Зазначені обставини, з урахуванням положень абзацу 1 п. 2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України №3668-VI, підтверджують висновки суду першої інстанції про те, що на позивача не розповсюджується обмеження пенсії максимальним розміром.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 03.10.2018 р. у справі № 127/4267/17.

Апеляційний суд, які і суд першої інстанції відхиляє посилання пенсійного органу на приписи абзацу другого пункту 2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 р. №3668-VI, оскільки цією нормою передбачено виключно обмеження у виплаті пенсіонерам сум індексації, а також проведення перерахунку пенсії у разі збільшення прожиткового мінімуму. Водночас цією нормою не передбачено обмеження у виплаті основного розміру пенсії з урахуванням надбавок, підвищень, доплат тощо, а тому ці положення не поширюються на позивача.

Апеляційний суд зазначає, що чинне законодавство України чітко визначає випадки, при виникненні яких у держави виникає право на обмеження прав і свобод громадянина, у тому числі і пенсійних виплат.

Відповідно до ч. 3 ст. 22, ст. 64 Конституції України право громадян на соціальний захист, інші соціально-економічні права можуть бути обмежені, у тому числі зупиненням дії законів (їх окремих положень), лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк. Таку правову позицію Конституційний Суд України висловив у Рішенні від 20.03.2002 №5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій) (пункт 6 мотивувальної частини).

Тобто, згідно зі ст.22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються державою і не можуть бути скасовані або обмежені. Звуження змісту прав і свобод особи означає зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або величину (кількість) благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України відокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (Рішення Конституційного Суду України №7-рп/2004 від 17.03.2004 року, № 20-рп/2004 від 01.12.2004 року, № 8-рп/99 від 06.07.1999 року, № 5-рп/2002 від 20.03.2002 року, № 20-рп/2004 від 01.12.2004 року).

Таким чином, право позивача на нарахування пенсії без її обмеження є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 19, ст. 22, ст. 64 Конституції України, ст. ст. 2-12, 72-78, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2021 року у справі №420/989/21 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, за наявності яких постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 01.06.2021 року.

Головуючий суддя Домусчі С.Д.
Судді Семенюк Г.В. Шляхтицький О.І.