Справа № 380/4645/21
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/4645/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Крутько О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області,

про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у якому просить визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 15.12.2020 року № 58, щодо перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про суддівську винагороду від 16.03.2020 року № 15 станом на 18.02.2020 року, виданої Львівським апеляційним адміністративним судом у розмірі 60% грошового утримання працюючого судді; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, здійснити з 19.02.2020 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про суддівську винагороду від 16.03.2020 року №15 станом на 18.02.2020 року, виданої Львівським апеляційним адміністративним судом з урахуванням виплачених сум у розмірі 68 % грошового утримання працюючого судді.

Відповідно до ухвали від 31 березня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

Позов мотивовано тим, що позивач ОСОБА_1 , з 15.06.2018 набув статусу судді у відставці, перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ у Львівській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання, як суддя у відставці. Згідно рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.08.2020 зобов`язано відповідача виплачувати позивачу грошове утримання у відповідності до довідки про суддівську винагороду від 16.03.2020 № 15 станом на 18.02.2020, виданої Львівським апеляційним адміністративним судом. Це рішення вступило в законну силу і виконано відповідачем частково. Згідно рішення відділу з перерахунку пенсій Управління з питань застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ у Львівській області № 58 від 15.12.2020 на виконання рішення суду проведено перерахунок щомісячного довічного утримання судді у відставці ОСОБА_1 за яким визначено довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 60% суддівської винагороди.

Позивач стверджує, що відповідач безпідставно не зарахував до стажу роботи судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання половини календарного періоду навчання у Львівському державному університеті ім. І.Франка з 25.08.1979 по 17.08.1984, що становить 2 роки 5 місяців 26 днів, а також два роки роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. Позивач вказує, що до призначення на посаду судді вперше він працював з жовтня 1984 року, юрисконсультом, адвокатом Львівської обласної колегії адвокатів за період з 01.12.1986 по 18.03.1992 та помічником голови Мостиського районного суду з квітня 1992 року по 19.05.1993 року. 19.05.1993 позивач обраний на посаду судді Городоцького районного суду Львівської області. Відповідно до наданого відповідачу розрахунку стажу судді від 26.06.2018 стаж судді становить 27 років 7 місяців та 2 дні. А з врахуванням двох років попередньої роботи при призначенні вперше на посаду судді в 1993 році цей стаж становить 29 років 7 місяців 2 дні.

Позивач стверджує, що не включення повних чотирьох років стажу в стаж судді, що дає право на відставку є безпідставним з огляду на вимоги статті 137 Закону України «Про судоустрій та статус суддів в Україні» від 02.06.2016 № 1402-VІІІ та ст.1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» № 594/95 від 10.07.1997. З врахуванням цих 4 років стажу відповідач повинен був призначити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 68% від суддівської винагороди, а не 60% від суддівської винагороди.

Відповідач заперечив проти задоволення позову, подав відзив на позовну заяву від 22.04.2021, у якому вказав, що до стажу роботи судді ОСОБА_1 зараховано періоди роботи на посаді судді Городоцького районного суду Львівської області (15 років 07 місяців 25 днів) з 19.05.1993 по 12.01.2009; на посаді судді Львівського апеляційного адміністративного суду (9 років 05 місяців 14 днів) з 13.01.2009 по 26.06.2018. Станом на 19.04.2021 позивач отримує 60% суддівської винагороди, яка враховувалася при перерахунку щомісячного грошового утримання суддям у відставці станом на 18.02.2020 згідно з довідкою від 16.03.2020 № 15 виданою Львівським апеляційним адміністративним судом.

Відповідач зазначає, що стаття 137 Закону України «Про судоустрій та статус суддів в Україні» від 02.06.2016 № 1402-VІІІ не передбачає зарахування до стажу роботи на посаді судді половини терміну навчання в юридичних вузах та роботу за юридичною спеціальністю адвоката. Позовні вимоги щодо зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області здійснити перерахунок грошового утримання судді у відставці виходячи з конкретних відсотків, на думку відповідача, є передчасними.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд виходив з наступного.

ОСОБА_1 є суддею Львівського апеляційного адміністративного суду у відставці з 15.06.2018 перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України. Позивачу призначено та виплачувалось довічне грошове утримання судді у відставці.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.08.2020 у справі № 380/5276/20, залишеним без змін Восьмим апеляційним адміністративним судом 12.11.2020, задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, викладену у формі рішення від 25.03.2020 № 19 щодо відмови в перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про суддівську винагороду від 16.03.2020 № 15 станом на 18.02.2020, виданої Львівським апеляційним адміністративним судом. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, здійснити з 19.02.2020 перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про суддівську винагороду від 16.03.2020 № 15 станом на 18.02.2020, виданої Львівським апеляційним адміністративним судом, з урахуванням виплачених сум.

Згідно рішення відділу з перерахунку пенсій Управління з питань застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ у Львівській області № 58 від 15.12.2020 на виконання рішення суду проведено перерахунок щомісячного довічного утримання судді у відставці ОСОБА_1 за яким визначено довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 60% суддівської винагороди.

Не погодившись з зазначеним рішенням відповідача в частині визначення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 126 Основного Закону незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням (пунктом 4 частини п`ятої статті 126 Конституції України).

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон №1402-VIII) визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Згідно з пунктом 2 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI (далі Закон №2453-VI), крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Відповідно до частини першої статті 142 Закону №1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (частина друга статті 142 Закону №1402-VIII).

Згідно з частиною третьою статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Пунктом 25 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону №2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням №2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних» положень Закону №1402-VIII зі змінами.

Таким чином, з 19.02.2020 у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону №1402-VIII, оскільки фактично відбулась зміна, по відношенню до позивача, розміру окладу судді, який є складовою суддівської винагороди, що в свою чергу є підставою для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.08.2020 у справі № 380/5276/20, залишеного без змін Восьмим апеляційним адміністративним судом 12.11.2020, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області здійснено перерахунок та проводиться виплата ОСОБА_1 довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 60% відповідно до довідки № 15 від 16.03.2020 з 19.02.2020.

До стажу роботи судді ОСОБА_1 зараховано періоди роботи на посаді судді Городоцького районного суду Львівської області (15 років 07 місяців 25 днів) з 19.05.1993 по 12.01.2009; на посаді судді Львівського апеляційного адміністративного суду (9 років 05 місяців 14 днів) з 13.01.2009 по 26.06.2018.

Предметом спору у даній справі є оцінка правомірності дій відповідача щодо не зарахування позивачу до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половини календарного періоду навчання у Львівському державному університеті ім. І.Франка з 25.08.1979 по 17.08.1984, що становить 2 роки 5 місяців 26 днів, а також двох років роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Згідно абзацу 4 пункту 34 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Таким чином, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді.

За правилами частини 1 статті 120 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 за №2453-VI (надалі по тексту також Закон №2453-VI) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно із вимогами статті 135 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону №2453-VI, в редакції чинній до 28.03.2015, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України "Про статус суддів" від 15.12.1992 за №2862-ХІІ (надалі по тексту також - Закон №2862-ХІІ).

Кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень (частина 1 статті 43 Закону №2862-ХІІ).

Абзацом 2 частини 4 цієї статті Закону передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

В період дії положень статті 43 Закону №2862-ХІІ правове регулювання поняття стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, було додатково врегульовано і іншими нормативно-правовими актами.

Зокрема, за змістом статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року за №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" (стаття втратила чинність 20 березня 2008 року), чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Крім того, згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 за №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Тобто, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом №2453-VI, в тому числі в період правового регулювання спірних правовідносин Законом №2862-ХІІ, згідно якого позивача обрано суддею, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу.

Як встановлено судом із матеріалів справи позивач у період з 25.08.1979 по 17.08.1984 навчався у Львівському державному університеті ім. Івана Франка. Оскільки стаж роботи позивача на посаді судді становив більше 10 років, до стажу роботи, який дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, враховується також половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною, зокрема у постановах Верховного Суду від 24 березня 2020 року у справі № 559/512/17, від 29 квітня 2020 року у справі №426/12415/16-а, від 18 червня 2020 року у справі №498/337/17, від 07 вересня 2020 року у справі №426/14458/16.

Відповідно до статті 137 Закону № 1402-VIII у первісній редакції 2016 року до стажу роботи на посаді судді зараховувалась лише робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Однак Законом України від 12 липня 2018 року № 2509-VIII "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд" статтю 137 Закону № 1402-VIII доповнено частиною другою такого змісту:

"До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді".

Отже, з дати набрання чинності Законом № 2509-VIII, тобто з 05.08.2018, законодавець встановив нові правила обчислення стажу роботи на посаді судді, згідно з якими до суддівського стажу також зараховується період роботи у сфері права, вимога щодо якого була необхідною для призначення (обрання) особи на посаду судді вперше в силу вимог закону, який діяв на момент такого призначення (обрання).

19.05.1993 позивач обраний на посаду судді Городоцького районного суду Львівської області.

На той час вимоги до особи при обранні на посаду судді вперше визначалися Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-XII "Про статус суддів", які діяли з 10.02.1993 до 05.07.2001.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону № 2862-XII право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону мав громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, мав вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.

Системний аналіз статті 137 Закону №1402-VIII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у її взаємозв`язку з абзацом 4 пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402-VIII дає підстави вважати, що у зв`язку з набранням чинності Законом №2447-VIII, яким унесено зміни до статті 137 Закону №1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі №9901/537/19.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 вересня 2020 року у справі №9901/302/19 (провадження № 11-882заі19). Зокрема, у цій постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді. Водночас при обчисленні стажу, який дає право на відставку окремо слід застосовувати положення частин першої та другої статті 137 Закону №1402-VIII як стаж, який зараховується додатково. У випадку зайняття посади судді без проведення конкурсних процедур стаж роботи (професійної діяльності), передбачений частиною другою статті 137 цього Закону, визначається на момент призначення на посаду судді вперше, а у випадку призначення на посаду судді за результатами конкурсу - зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом для участі у конкурсі та надає право для призначення на цю посаду за його результатами.

Частина 2 статті 137 Закону № 1402-VIII прийнята на покращення соціального захисту суддів як висококваліфікованих фахівців та підвищення їх соціального захисту і передбачає додаткову можливість зарахування до стажу роботи на посаді судді стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, а не альтернативну можливість вибору стажу, адже в абзаці 4 пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).

До призначення на посаду судді вперше ОСОБА_1 працював з жовтня 1984 року, юрисконсультом, адвокатом Львівської обласної колегії адвокатів у період з 01.12.1986 по 18.03.1992 та помічником голови Мостиського районного суду з квітня 1992 року по 19.05.1993 року. Отже, позивач має право на зарахування двох років з вищезазначеного періоду роботи (професійної діяльності), до стажу на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2005 за №8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

У мотивувальній частині Рішення від 14.12.2011 за №18-рп/2011 Конституційний Суд України вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 за №3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Пунктом 6.1 Європейської хартії про закон "Про статус суддів" від 10.07.1998 передбаченого, що рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість.

Пунктом 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12 від 17.11.2010 Комітету Міністрів Ради Європи передбачено, що оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці.

З огляду на викладене, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 у справах №713/1064/17, №686/24597/16-а, №686/1938/17, №766/7021/17, №686/24597/16-а, від 11.12.2018 у справі №522/5168/17, №426/14458/16 від 07.09.2020.

На підставі вказаного та згідно матеріалів справи, пояснень сторін, зазначених у заявах по суті справи, зокрема розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 № 02-15/1970 від 26.06.2018, сформованого Львівським апеляційним адміністративним судом, копії трудової книжки позивача, ОСОБА_1 має право на зарахування наступних періодів роботи, який дає право на встановлення щомісячного (довічного) грошового утримання судді: навчання в ЛДУ ім. Івана Франка 25.08.1979 р. (зарах Ѕ) по 17.08.1984 стр.навч 2 р.5 м.26 дн.; судді Городоцького районного суду Львівської області з 19.05.1993 по 12.01.2009- 15 р.7 м.23 дн.; судді Львівського апеляційного адміністративного суду з 13.01.2009 по 26.06.2018 09 р.05 м 13 дн., що загалом складає 27р.07м.02 дн., а також двох років стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді (періоду роботи юрисконсультом, адвокатом Львівської обласної колегії адвокатів та помічником голови Мостиського районного суду).

Отже, стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 29р. 07м.02дн.

Згідно з частиною третьою статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

З врахуванням наявного у позивача стажу роботи, який дає право на відставку та отримання щомісячного (довічного) грошового утримання, ОСОБА_1 має право на отримання довічного грошового утримання у розмірі 68% заробітку діючого на відповідній посаді судді, починаючи з 19.02.2020.

У зв`язку з наведеним, дії відповідача щодо визначення ОСОБА_1 довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 60% заробітку діючого судді є неправомірними.

З врахуванням наведених доводів та обґрунтувань, позовні вимоги слід задоволити у повному обсязі.

Враховуючи задоволення позову та приписи ст. 139 КАС України, на користь позивача належить стягнути понесені ним судові витрати судовий збір в сумі 908 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись т.ст.2, 6, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задоволити повністю.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 15.12.2020 року № 58, щодо перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про суддівську винагороду від 16.03.2020 року № 15 станом на 18.02.2020 року, виданої Львівським апеляційним адміністративним судом у розмірі 60% грошового утримання працюючого судді.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, здійснити з 19.02.2020 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про суддівську винагороду від 16.03.2020 року №15 станом на 18.02.2020 року, виданої Львівським апеляційним адміністративним судом з урахуванням виплачених сум у розмірі 68 % грошового утримання працюючого судді.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області сплачений судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У випадку розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Крутько О.В.