Справа № 420/13325/20
Суддя: Балан Я.В.
Дата ухвалення: 2021-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року м. Одеса

У залі судових засідань № 33

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Балан Я.В.,

при секретарі судового засідання - Галат В.І.,

за участю сторін:

представника позивача - Мартиненко М.С.,

представника відповідача - Кучеренко Г.А.,

третьої особи - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального позовного провадження, адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_2 про:

визнання протиправною та скасування постанови Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу №221788 від 16.11.2020 року.

Адміністративний позов мотивовано наступним.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 наголошував, що оскаржувана постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу винесена без факту правопорушення, при відсутності затвердженої методики зважування сипучих вантажів та з порушенням процедури габаритно-вагового контролю.

На думку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , враховуючи відсутність на час проведення габаритно-вагового контролю методики визначення параметрів фактичної маси та навантаження на вісь щодо сипучих вантажів, можна стверджувати про відсутність на час проведення габаритно-вагового контролю правових підстав визначення перевищення нормативних вагових параметрів транспортних засобів з сипучими вантажами та відповідно складання розрахунку плати за проїзд і застосування адміністративно-господарського штрафу за перевищення вагових параметрів.

Позивач вказував, що працівниками Укртрансбезпеки не було прийнято мір щодо заборони дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, габаритні параметри яких перевищуються та не надано довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження по справі без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року постановлено продовжити розгляд адміністративної справи №420/13325/20 за правилами загального позовного провадження.

Ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року та 18 лютого 2021 року, були надіслані на офіційну електронну адресу відповідача та отримані -26 грудня 2020 року та 19 лютого 2021 року (а.с.70-71, 82-85).

Однак, у встановлений судом строк (п`ятнадцятиденний) відповідачем відзиву на позовну заяву до суду не подано.

У відповідності до частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Проте, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин, може бути кваліфіковано судом, як визнання позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

15 квітня 2021 року, продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року, у задоволенні клопотання Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про продовження процесуального строку на надання відзиву по адміністративній справі №420/13325/20 - відмовлено.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року, у задоволенні клопотання Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про виклик та допит свідка по адміністративній справі №420/13325/20 - відмовлено.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року, заяву ОСОБА_3 про залучення до участі у справі в якості третьої особи та постановлення окремої ухвали по адміністративній справі №420/13325/20 - повернуто заявникові без розгляду.

13 травня 2021 року, закрито підготовче засідання по справі та призначено справу до судового розгляду суті.

У поясненнях Південне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки (вх.№ЕП/10352/21 від 15.04.2021 р.) вказувало, що перевіркою (габаритно-ваговим контролем) вантажного автомобіля фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 встановлено порушення вимог статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» №2344-III від 5 квітня 2001 року, зокрема, відсутність відповідного дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданого компетентними уповноваженими органами, або документу про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів.

Південне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки наголошувало, що при проведенні відповідних вимірів було встановлено перевищення допустимого навантаження на строєну вісь автомобіля на 1,60 тони при нормативно допустимій 24т., що є підставою для застосування штрафної санкції передбаченої абз. 14 ч.1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» №2344-III від 5 квітня 2001 року (а.с.99-101).

У поясненнях фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (вх.№ЕП/12077/21 від 29.04.2021р.) зазначив, що його транспортний засіб здійснював перевезення саме подільного вантажу, на який абз.3 п.22.5 Правил дорожнього руху не передбачено отримання дозволу, який би давав право на рух автомобільними дорогами України.

Чинним законодавством взагалі забороняється перевезення подільних вантажів з перевищенням вагових параметрів автомобільних дорогами, тому дозвіл на рух такого вантажу не видається, а може бути застосована відповідальність у вигляді плати за проїзд, якщо при зважуванні вантажу встановлено порушення вагових параметрів (а.с.117-119).

У поясненнях Південне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки (вх.№ЕП/14590/21 від 31.05.2021 р.) вказувало, що позивачем не надано доказів фактичного виконання умов договору позички транспортного засобу ОСОБА_2 . Крім того, наголошувалося, що вантаж, який перевозив автомобіль фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є подільним (а.с.139).

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_2 , жодних пояснень, клопотань по справі - не надходило. Витребуваних судом ухвалою про відкриття провадження по справі доказів: договору, за яким здійснювалось перевезення вантажу та копії ТТН №664706 - не надано.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зареєстрований 22.02.2019 року за номером 0150209 (а.с.77).

До основного виду діяльності ФОП ОСОБА_1 згідно коду КВЕД відноситься 49.41 - вантажний автомобільний транспорт (основний).

Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 на праві приватної власності належить спеціалізований вантажний сідловий тягач - Е марки RENAULT модель MAGNUM 480, з реєстраційним номером НОМЕР_1 та спеціалізований напівпричіп - контейнеровоз - Е марки RENDERS моделі YA 5В, з реєстраційним номером НОМЕР_2 (а.с.39-40).

23 вересня 2020 року, посадовими особами Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, на підставі направлення №026444 від 18.09.2020 року (а.с.102), проведена рейдова перевірка транспортного засобу марки RENAULT з реєстраційним номером НОМЕР_1 та транспортного засобу марки RENDERS з реєстраційним номером НОМЕР_2 з питань додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, за результатами якої складений Акт перевірки №242019 від 23.09.2020 року (а.с.35).

Перевіркою зафіксовано, що 23.09.2020 року, на ділянці 452 км. + 811 автомобільної дороги М-05 Київ - Одеса, транспортним засобом, що належить ОСОБА_1 (водій - ОСОБА_2 ) порушено п.22.5 Правил дорожнього руху України, а саме: під час перевезення вантажу за ТТН №664706 (пшениця), перевищено вагову норму - на строєну вісь вага склала 25600 кг при допустимій вазі 24000 кг.

16.11.2020 року, повідомленням-запрошенням на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та/або порушення Кодексу України про адміністративні правопорушення, фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 було запропоновано прибути до Південного міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки для участі у розгляді справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та/або порушення Кодексу про адміністративні правопорушення (а.с.34, 106).

Згідно Довідки №0005214 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 23.09.2020 року, повна маса транспортного засобу становила 42260 тонн (а.с.103 зворотній бік).

Розрахунком плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту №037554 від 23.09.2020 року, ФОП ОСОБА_1 визначено до сплати 13,60 євро (а.с.104).

Не погоджуючись з Актом перевірки №242019 від 23.09.2020 року, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 надіслав на адресу Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті заперечення (а.с.36-38).

16 листопада 2020 року, на підставі акту перевірки №242019 від 23.09.2020 року Південним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки винесено постанову №221788 про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у сумі 8500,00 гривень на підставі ч. 1 абз. 14 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (а.с.33).

Не погоджуючись з постановою про накладення штрафу, вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Частиною 2 статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» №2344-III від 5 квітня 2001 року (далі Закон - №2344-III).

Відповідно до ч. 12 ст. 6 Закону № 2344-III, державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Згідно частин 1, 4 статті 48 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Згідно з пунктом 4 Правил № 30 рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Дозвіл оформлюється уповноваженим підрозділом Національної поліції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично-дорожньої мережі, залізничних переїздів, мостового господарства, служб міського електротранспорту, електромереж, електрифікації, електрозв`язку, в яких визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Відповідно до пункту 28 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27 червня 2007 року (далі Порядок - №879) плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Пунктом 3 Порядку №879 визначено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

За змістом пункту 2 Порядку №879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року (Офіційний вісник України, 2001 р., № 41, ст. 1852). При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Вимірювальне і зважувальне обладнання - технічні засоби, які застосовуються під час визначення габаритно-вагових параметрів транспортних засобів і мають нормовані метрологічні характеристики.

Місце здійснення габаритно-вагового контролю - спеціально облаштоване місце розташування стаціонарних або пересувних пунктів габаритно-вагового контролю.

Згідно п.18 Порядку №879, за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

У свою чергу, Постановою Кабінету Міністрів України №671 від 30 серпня 2017 року, були внесені зміни до Порядку №879 та скасовано п.19 Порядку №879, щодо регламенту проведення вимірювання і зважування та технічних параметрів вимірювального і зважувального обладнання, які визначалися Укравтодором згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що адміністративно-господарські санкції до позивача були застосовані у зв`язку із встановленням факту перевищення належним йому транспортним засобом нормативних вагових параметрів на 7,27 % без відповідного дозволу, зокрема, встановлено перевищення допустимого навантаження на строєну вісь транспортного засобу 1,60 тони, при нормативно допустимій 24 тини.

У зв`язку з виявленням вказаного порушення ФОП ОСОБА_1 , було притягнуто до відповідальності згідно абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» №2344-III від 5 квітня 2001 року.

Заперечуючи проти виявленого порушення, позивач серед іншого посилався на той факт, що при вирішенні питання про притягнення його до відповідальності, відповідачем не було враховано, що вантаж, який перевозився є сипучим та подільним (пшениця), тобто не було враховано властивостей вказаного вантажу та можливість його переміщення по всім осям транспортного засобу під час руху.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За приписами ч. 2 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» №3353 - ХІІ від 30.06.1993 року (далі - Закон - №3353-ХІІ), з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Аналогічно, частиною 3 статті 48 Закону №2344-III встановлено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Відповідно до п. 22.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постанововю Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року (далі - ПДР) маса вантажу, що перевозиться і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.

Згідно ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги» №2862-IV від 08.09.2005 року (далі - Закон №2862-IV) рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно з п. 22.5 ПДР за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною 22 м (для маршрутних транспортних засобів 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах до 46 т), навантаження на одиночну вісь 11 т (для автобусів, тролейбусів 11,5 т), здвоєні осі 16 т, строєні 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь 11 т, здвоєні осі 18 т, строєні 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Таким чином, правила перевезення неподільного та подільного вантажів у випадку перевищення вагових або габаритних параметрів є різними:

- перевезення неподільного вантажу допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі;

- перевезення подільного вантажу не допускається взагалі.

У свою чергу, абз. 14 ч.1 ст. 60 Закону №2344-IIІ встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно, при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз вказаної норми абз. 14 частини 1 статті 60 Закону №2344-IIІ дає підстави для висновку, що для настання відповідальності за вказаною нормою необхідним є встановлення факту перевезення вантажу без відповідного дозволу.

Сторонами по справі не заперечується, що автомобільний транспорт позивача перевозив пшеницю, тобто вантаж, який за своїми характеристиками є подільним (може при завантаженні бути поділений на окремі частки без втрати або пошкодження його властивостей), а тому, перевезення такого вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм, відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху - заборонено.

Суд наголошує, що головна мета такої заборони - збереження автомобільних доріг та попередження їх передчасного руйнування. Перевезення подільних вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм, без будь-яких винятків - заборонено.

Отже, чинним законодавством встановлена імперативна заборона на перевезення подільних вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм, що виключає можливість отримання перевізником відповідного дозволу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заборона руху транспортних засобів з перевищенням вагових параметрів при перевезенні подільного вантажу унеможливлює отримання перевізником дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.

Таким чином, враховуючи, що на законодавчому рівні не передбачена можливість отримання особою дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, які перевозять подільні вантажі з перевищенням габаритно-вагових параметрів, на особу не може бути накладений штраф відповідно до абзацу 14 частини 1 статті 60 Закону №2344-IIІ за відсутність такого дозволу.

Суд зазначає, що у такому випадку до перевізника має бути застосована відповідальність у вигляді нарахування посадовою особою Укртрансбезпеки плати за проїзд, відповідно до п.31-1 Порядку №879.

За приписами частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права вже була висловлена у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 року по справі №814/1460/16.

Враховуючи вищевикладене, оскільки отримання дозволу на перевезення подільного вантажу з перевищенням габаритно-вагових параметрів законодавством не передбачено, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки №221788 від 16.11.2020 року про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у розмірі 8500,00 гривень, за вчинення правопорушення передбаченого абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» №2344-III від 5 квітня 2001 року, є протиправною та підлягає скасуванню.

Серед іншого, суд звертає увагу, що судом не досліджується питання визначення у даному випадку автомобільного перевізника та правомірності передачі ФОП ОСОБА_1 , транспортного засобу ФОП ОСОБА_2 , за договором позички №21-09/20 від 21 вересня 2020 року, оскільки дане питання не є предметом спору адміністративної справи №420/13325/20.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року (справа «РуїзТоріха проти Іспанії») Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що під час подання позовної заяви ФОП ОСОБА_1 , було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 гривень, який підлягає відшкодуванню.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 173-183, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (03135, м. Київ, проспект Перемоги 14, ) в особі Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (65014, м. Одеса, вул. Успенська 4), третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про визнання протиправною та скасування постанови Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу №221788 від 16.11.2020 року - задовольнити.

Постанову Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу №221788 від 16.11.2020 року - визнати протиправною та скасувати.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті () на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) понесені судові витрати у розмірі 840,80 (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) гривень.

Рішення набирає законної сили згідно статті 255 КАС України - після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду згідно статті 295 КАС України подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 02 червня 2021 року.

Суддя Балан Я.В.