Справа № 420/603/20
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2021-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/603/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді ТанцюриК.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Президента України, Офісу Президента України про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Адміністрації Президента України, Офісу Президента України, в якому просив суд:

визнати протиправними дії та бездіяльність відповідачів, які полягають у неналежному, невірному та неповному наданні позивачу листами Департаменту доступу до публічної інформації ОПУ від 28 грудня 2019 року №12-09/6301 та від 30 січня 2020 року №12-09/470 публічної інформації на отримані цими органами запити про доступ до публічної інформації ОСОБА_1 від 20 грудня 2019 року, 28 грудня 2019 року та 10 січня 2020 року щодо питань, пов`язаних із звільненням з посади Представника ОСОБА_2 та пов`язаних із призначенням на цю посаду ОСОБА_1 та звільненням з цієї посади ОСОБА_1 ;

зобов`язати АПУ та ОПУ надати ОСОБА_1 витребувану в цих запитах про доступ до публічної інформації інформацію та відомості, а саме:

яка посадова (службова) особа (особи) АПУ була уповноважена на проведення дисциплінарного провадження щодо ОСОБА_2 , що призвело до встановлення факту одноразового грубого порушення трудових обов`язків ОСОБА_2 ;

чи виконувала АПУ функції роботодавця або правомірного представника роботодавця з будь-яких питань стосовно ОСОБА_2 та, відповідно, стосовно ОСОБА_1 як Представників;

чи перебували на території АПУ ( АДРЕСА_1 ) ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у період з 14 до 18 серпня 2017 року і якщо так, то коли саме; чи зустрічалися ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в період з 14 до 18 серпня 2017 року зі службовими особами АПУ в рамках виконання ними їх обов`язків і якщо так, то з ким саме, чи було забезпечено зустріч ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в АПУ в ці дати;

які посадові (службові) особи АПУ були відповідальні за виконання Указу Президента України №218 від 15 серпня 2017 року щодо звільнення ОСОБА_2 та яким чином вони забезпечили його виконання;

які посадові (службові) особи АПУ були відповідальні за виконання Указу Президента України №220 від 17 серпня 2017 року щодо призначення ОСОБА_1 та яким чином вони забезпечили його виконання;

чи зверталася ОСОБА_2 до Президента України, зокрема, через АПУ або до АПУ з питання власних відпусток у 2014-2017 роках, чи погоджувалися відпустки ОСОБА_2 за її зверненнями;

чи зверталася ОСОБА_2 , її законні представники чи представники до Президента України, зокрема, через АПУ або до АПУ у 2017-2019 роках із зверненнями та запитами (адвокатськими, на отримання публічної інформації) з будь-яких питань, і якщо зверталася, надати позивачу, ОСОБА_1 , копії усіх цих звернень та відповідей на них, зокрема, із забезпеченням збереження відповідних персональних даних (знеособлення);

які конкретно посадові (службові) особи АПУ виконували стосовно ОСОБА_1 повноваження АПУ із опрацювання пропозицій щодо звільнення ОСОБА_1 з посади Представника згідно з поданою ним заявою;

яка посадова (службова) особа (особи) АПУ була уповноважена на підготовку проєкту Указу №405, зокрема, у вимірі визначення дня підписання та оприлюднення цього Указу №405, звільнення та підстав звільнення ОСОБА_1 з посади Представника згідно з нормами Кодексу законів України про працю;

якими є точна дата та підстави звільнення ОСОБА_1 з посади Представника згідно з змістом Указу №405, нормами Кодексу законів України про працю зокрема, якою є конкретна норма цього Кодексу про звільнення, застосована щодо ОСОБА_1 в Указі №405;

які посадові (службові) особи АПУ були відповідальні за виконання Указу №405 щодо звільнення ОСОБА_1 та яким чином вони забезпечили його виконання;

якими актами законодавства та якими актами Глави АПУ та керівника апарату АПУ, які не оприлюднені офіційно та не перебувають у відкритому доступі, було визначено вищенаведені повноваження посадових (службових) осіб АПУ із опрацювання пропозицій щодо звільнення ОСОБА_1 ;

визнати протиправним застосування АПУ та ОПУ під час призначення на посаду Представника та звільнення з цієї посади, зокрема, стосовно ОСОБА_1 , норм Порядку 2012 року, зокрема, його пункту 15, як це визначено у листі Департаменту доступу до публічної інформації ОПУ від 28 грудня 2019 р. №12-09/6301;

визнати протиправним ухилення АПУ та ОПУ під час звільнення з посади Представника, зокрема, стосовно ОСОБА_1 , від визначення точної дати звільнення та точних підстав звільнення згідно з законодавством України;

стягнути за рахунок бюджетних асигнувань АПУ та ОПУ моральну шкоду, заподіяну ОСОБА_1 через незаконну бездіяльність суб`єктів владних повноважень, а саме: АПУ та ОПУ у розмірі 17000,00 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі 420/603/20 від 31 березня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду по справі 420/603/20 від 7 жовтня 2020 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено в справі нове рішення, яким позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність ОПУ щодо належного розгляду та надання відповіді на запити ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 20 грудня 2019 року, 28 грудня 2019 року та 10 січня 2020 року; зобов`язано ОПУ повторно розглянути запити ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 20 грудня 2019 року, 28 грудня 2019 року та 10 січня 2020 року; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 18 березня 2021 року по справі 420/603/20 частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 ; рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 7 жовтня 2020 року скасовано в частині позовних вимог про:

визнання протиправним застосування Адміністрацією Президента України та Офісом Президента України під час призначення на посаду Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим та звільнення з цієї посади, зокрема, стосовно ОСОБА_1 , норм Порядку розгляду питань, пов`язаних з підготовкою і внесенням подань щодо осіб, призначення на посаду та звільнення з посади яких здійснюється Верховною Радою України, Президентом України або Кабінетом Міністрів України чи погоджується з Кабінетом Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2012 року №298, зокрема, його пункту 15, як це визначено у листі Департаменту доступу до публічної інформації ОПУ від 28 грудня 2019 р. №12-09/6301;

стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Адміністрації Президента України та Офісу Президента України моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_1 через незаконну бездіяльність суб`єктів владних повноважень, а саме: Адміністрації Президента України та Офісу Президента України в розмірі 17 000,00 гривень.

Справу №420/603/20 в цій частині вимог направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 30.03.2021р. прийнято до провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Президента України, Офісу Президента України про визнання протиправним застосування Адміністрацією Президента України та Офісом Президента України під час призначення на посаду Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим та звільнення з цієї посади, зокрема, стосовно ОСОБА_1 , норм Порядку розгляду питань, пов`язаних з підготовкою і внесенням подань щодо осіб, призначення на посаду та звільнення з посади яких здійснюється Верховною Радою України, Президентом України або Кабінетом Міністрів України чи погоджується з Кабінетом Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2012 року №298, зокрема, його пункту 15, як це визначено у листі Департаменту доступу до публічної інформації ОПУ від 28 грудня 2019 р. №12-09/6301; стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Адміністрації Президента України та Офісу Президента України моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_1 через незаконну бездіяльність суб`єктів владних повноважень, а саме: Адміністрації Президента України та Офісу Президента України в розмірі 17000,00 гривень. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Ухвалою суду від 30.03.2021р. виділено у самостійне провадження зі справи №420/603/20 позовні вимоги ОСОБА_1 до Адміністрації Президента України, Офісу Президента України про визнання протиправним застосування АПУ та ОПУ під час призначення на посаду Представника та звільнення з цієї посади, зокрема, стосовно ОСОБА_1 , норм Порядку 2012 року, зокрема, його пункту 15, як це визначено у листі Департаменту доступу до публічної інформації ОПУ від 28 грудня 2019 р. №12-09/6301 та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань АПУ та ОПУ моральну шкоду, заподіяну ОСОБА_1 через незаконну бездіяльність суб`єктів владних повноважень, а саме: АПУ та ОПУ у розмірі 17000,00 грн. та передано до відділу надання судово-адміністративних послуг та аналітичної роботи Одеського окружного адміністративного суду для присвоєння номеру справи.

Ухвалою суду від 05.04.2021р. прийнято до свого провадження справу №420/4995/21 за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Президента України, Офісу Президента України про визнання протиправним застосування АПУ та ОПУ під час призначення на посаду Представника та звільнення з цієї посади, зокрема, стосовно ОСОБА_1 , норм Порядку 2012 року, зокрема, його пункту 15, як це визначено у листі Департаменту доступу до публічної інформації ОПУ від 28 грудня 2019 р. №12-09/6301 та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань АПУ та ОПУ моральну шкоду, заподіяну ОСОБА_1 через незаконну бездіяльність суб`єктів владних повноважень, а саме: АПУ та ОПУ у розмірі 17000,00 грн.

Поряд з цим,12.04.2021р. до суду від позивача надійшла заява від 12.04.2021р. у якій позивач просить суд прийняти до провадження заяву про уточнення позовних вимог, у прохальній частині якої викладено вимоги у наступній редакції

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Президента України моральну шкоду у розмірі 6800 (шість тисяч вісімсот) гривень, заподіяну ОСОБА_1 через протиправну бездіяльність суб`єктів владних повноважень, а саме Офісу Президента України щодо розгляду та надання відповіді на запити ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 20 грудня 2019 р., від 28 грудня 2019 р. та від 10 січня 2020 р.

Ухвалою суду від 23.04.2021р. прийнято до провадження заяву ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог від 12.04.2021р.

Ухвалою суду від 20.05.2021р. відмовлено у задоволенні клопотання позивача про передачу справи №420/603/20 на розгляд колегії суддів та розгляд справи у засіданні з викликом сторін.

В обґрунтування наявності підстав для задоволення адміністративного позову позивач у позовній заяві, з урахуванням заяви від 12.04.2021р. про уточнення позовних вимог, вказав, що саме на відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності її розміру, визначеного позивачем та відповідач не спростував ні факт ні розмір нанесеної ОСОБА_1 шкоди. Водночас, як вказав позивач, ОСОБА_1 є активістом, політиком, громадським діячем, займає активну політичну діяльність та постійно інформує громадскість про значущі події, зокрема й шляхом надання інтерв`ю, публікації статей та блогів у соціальній мережі «Фейсбук», а також на сайтах таких як «Цензор». Позивач вказав, що не отримав від ОПУ вказану у його запитах інформацію він не міг повідомити про неї своїм читачам, не зміг надати їм правдиві відомості про діяння ОПУ із призначенням та звільнення представників ( не лише його), що призвело до істотних моральних страждань. Так, як вказав позивач, саме неможливість використати цю інформацію ним, як учасником справи №320/5531/18 щодо обставин звільнення ОСОБА_2 до якого він був прямо залученим істотно негативно вплинуло на ділову репутацію, що призвело до додаткових моральних страждань. Крім того, позивач зазначив, що недостовірність наданої ОПУ інформації про його звільнення ускладнила можливість захисту своїх трудових прав, порушених, на думку позивача, під час звільнення з посади представника та постановою Великої Палати Верховного Суду у справі №9901/141/20 було залишено позовні вимоги позивача без розгляду. Усвідомлення неможливості захистити свої права у суді, зокрема, через відсутність належної інформації про звільнення призвело до додаткових страждань. Так само, як вказав позивач, через обставини справи та ступінь впливу цих обставин на честь, гідність та ділову репутацію впливає те, що позивач є науковцем (доктор юридичних наук, професор), громадським активістом (експерт Української незалежної морської профспілки, експерт Кримськотатарського ресурсного центру), блогером, популярним користувачем соціальних мереж. Крім того, як вказав позивач, завідомо для відповідача ОСОБА_3 займав посаду Представника, а отже є публічною особою, політиком у розумінні стандартів та практиці ЄСПЛ. Також, позивач вказав, що з 2019 року він став жертвою політичних переслідувань за попередню політичну діяльність та за опозиційні погляди. Також, позивач зазначив, що у розрахунку моральної шкоди він керується методикою професора ОСОБА_4

06.05.2021р. до суду від представника відповідачів надійшов відзив на заяву про уточнення позовних вимог, згідно якого представник вказав, що позовна вимога ОСОБА_1 є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Відповідач, посилаючись на практику Верховного Суду вказав, що ОСОБА_1 у своєму позові не довів наявність моральної шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Крім того, як вказав відповідач, аргументи позивача не доводять, що ненадання йому відповіді на запити створили негативні наслідки для захисту прав у справі №320/5531/18, негативно вплинули на гідність, престиж та ділову репутацію, на право оскаржувати судові рішення, винесені з питань інтересів останнього, а також на його трудові права, які він реалізував на публічній службі.

11.05.2021р. до суду від позивача надійшли відповідь (заперечення) у справі №420/603/21 на відзив відповідачів на заяву про уточнення позовних вимог у яких позивач вказав, що більшість тексту відзиву становлять загальні цитування нормативних актів з питань моральної шкоди. Поряд з цим позивач наголосив, що у відзиві відповідач не заперечує тези заяви щодо моральних страждань через дію ОПУ щодо ОСОБА_1 з прихованою метою; не заперечує той факт, що ОСОБА_1 є активістом, політиком, громадським діячем, займає активну політичну діяльність та постійно інформує громадскість про значущі події; не заперечує, що ОСОБА_1 з 2019 року став жертвою політичних переслідувань за попередню політичну діяльність та погляди; не заперечує та не спростовує застосовану у позовній заяві справи методику професора ОСОБА_4 для обрахунку моральної шкоди. Крім того, позивач вказав, що наразі суд має вирішувати у справі не факт нанесення чи не нанесення моральної шкоди , а її розмір. Позивач, посилаючись на практику Верховного Суду та те, що ненадання позивачу вчасної відповіді АПУ та ОПУ на запити обмежило позивача у наданні суду у справі №320/5531/18 аргументів і доказів на користь власної апеляційної скарги, що у свою чергу обмежило практичні можливості у спростуванні завідомо хибних тез відповідача під час розгляду справи №320/5531/18 ШААС.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду по справі 420/603/20 від 7 жовтня 2020 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено в справі нове рішення, яким позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність ОПУ щодо належного розгляду та надання відповіді на запити ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 20 грудня 2019 року, 28 грудня 2019 року та 10 січня 2020 року; зобов`язано ОПУ повторно розглянути запити ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 20 грудня 2019 року, 28 грудня 2019 року та 10 січня 2020 року; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 18 березня 2021 року по справі 420/603/20 частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 ; рішення постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 7 жовтня 2020 року в частині визнання протиправною бездіяльність ОПУ щодо належного розгляду та надання відповіді на запити ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 20 грудня 2019 року, 28 грудня 2019 року та 10 січня 2020 року та зобов`язання ОПУ повторно розглянути запити ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 20 грудня 2019 року, 28 грудня 2019 року та 10 січня 2020 року - залишено без змін.

Позивач, зазначивши, що вказана бездіяльність призвела до істотних моральних страждань просить суд стягнути 6800,00 грн.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначений Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI, згідно ст. 2 якого метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Статтею 56 Конституції України закріплено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з положеннями статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У відповідності до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89; від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

Сама лише констатація у судовому рішенні порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для стягнення моральної шкоди.

Суд зазначає, що необхідною умовою виникнення відповідальності у вигляді обов`язку відшкодувати заподіяну майнову і немайнову шкоду є неправомірність дій або бездіяльність особи, яка заподіяла шкоду, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою, вини особи у заподіянні шкоди.

Як вже зазначав суд, в межах цієї справи (420/603/20) постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду по справі 420/603/20 від 7 жовтня 2020 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено в справі нове рішення, яким позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність ОПУ щодо належного розгляду та надання відповіді на запити ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 20 грудня 2019 року, 28 грудня 2019 року та 10 січня 2020 року; зобов`язано ОПУ повторно розглянути запити ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 20 грудня 2019 року, 28 грудня 2019 року та 10 січня 2020 року.

При визначені наявності причинного зв`язку між бездіяльністю відповідача і завданою шкодою, суд зазначає, що активна політична та громадська діяльність позивача і його публікації в соціальних мережах не свідчать про понесення ним моральних страждань через незмогу поділитись зі своїми читачами запитуваною інформацією.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що з 2019 року він став жертвою політичних переслідувань, оскільки зазначене не відноситься до предмету позову та ґрунтується лише на припущеннях, без надання доказів зазначеного.

Щодо посилання позивача те, що неотримання запитуваної інформації призвело до неможливості використати цю інформацію у справі №320/5531/18 щодо внесення змін до трудової книжки ОСОБА_2 та призвело до моральних страждань, суд зазначає, що в межах цієї справи оскаржується бездіяльність відповідача щодо ненадання публічної інформації на запити ОСОБА_1 .

При цьому, позивач, посилаючись на неможливість використати цю інформацію у справі №320/5531/18, зазначив, що під час виникнення спірних правовідносин щодо звільнення ОСОБА_5 , він займав посаду Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим.

Однак, участь запитувача публічної інформації в інших судових процесах не свідчить про наявність причинного зв`язку між бездіяльністю відповідача і завданою шкодою. Більш того, ОСОБА_1 не доведено, що отримання/не отримання тої чи іншої інформації спричинило страждання чи приниження.

Щодо посилання позивача на те, що несвоєчасне надання публічної інформації ускладнило можливість захисту трудових прав позивача під час звільнення з посади представника, суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду від 24.02.2020р. по справі № 9901/141/20, згідно яких суд вказав: «Той факт, що П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 07 жовтня 2020 року у справі № 420/603/20 установив факт протиправної бездіяльності ОПУ щодо відповіді на запити позивача, що серед іншого стосувалися обставин його звільнення, жодним чином не свідчить на користь висновку про неможливість ОСОБА_6 звернутися до АПУ із запитами щодо уточнення інформації про своє звільнення та правових підстав видання оскаржуваного Указу ще в грудні 2018 року, а не в січні 2020 року. Крім того, Велика Палата Верховного Суду враховує, що позивач, якому присуджений науковий ступінь доктора юридичних наук та присвоєне вчене звання професора, мав достатній життєвий і професійний досвід, значну юридичну обізнаність, досвід правотлумачення та правозастосування. З цього приводу слід звернути увагу на те, що ОСОБА_1 обіймав керівну посаду у державному органі обласного рівня, а отже, мав вирішувати кадрові питання, питання державної служби, приймати рішення у трудових правовідносинах, у тому числі й рішення щодо прийняття та звільнення з роботи підлеглих державних службовців. Також за своїми повноваженнями позивач мав представляти інтереси органу, який він очолював, у суді, зокрема і в трудових спорах, керувати претензійно-позовною роботою державного органу.».

Враховуючи вищевикладене та те, що у межах цієї справи оскаржувалась бездіяльність відповідача щодо ненадання публічної інформації на запити ОСОБА_1 , а перебування позивача у 2017-2018 роках на посаді Представника Президента України в Автономній Республіці Крим не свідчить про понесення ним моральної шкоди у зв`язку з неотримання запитуваної інформації, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов є таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра

.