Справа № 560/7900/20
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2021-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/7900/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Петричкович А.І.

Суддя-доповідач - Курко О. П.

02 червня 2021 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Іваненко Т.В. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення коштів та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
в грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення коштів та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року позов задоволено, а саме:

- стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.11.2020 по 17.12.2020 в сумі 15553,35 гривень, з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Відповідач зазначив, що обсяги бюджетних призначень займають тривалий час, по причинам, незалежним від військової частини НОМЕР_1 тому остання вплинути на процес погодження обсягів бюджетних призначень позбавлена можливості, адже вона згідно Бюджетного кодексу України є розпорядником бюджетних коштів 3 ступеня і погодження обсягів кошторисних призначень не входить до її компетенції. Станом на час звільнення зі служби позивача з військової частини НОМЕР_1 остання не мала належних бюджетних призначень на виплату грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій військовослужбовцям, які звільняються з військової служби. У зв`язку з чим військова частина НОМЕР_1 вимушена подавати заявку до вищестоящого органу для замовлення коштів необхідних для виплати при звільненні військовослужбовцю додаткової відпустки як учаснику бойових дій. органу для замовлення коштів необхідних для виплати при звільненні військовослужбовцю додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що відповідно до Витягу із Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 03.11.2020 №233 позивача з 03.11.2020 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с. 8).

Довідкою-розрахунком відповідача без реєстраційного номера та дати, за підписом командира частини ОСОБА_2 , наданої на виконання вимог ухвали Хмельницького окружного адміністративного суду, стверджено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №233 від 03.11.2020 ОСОБА_1 нараховано та виплачено 27.11.2020 на картковий рахунок грошове забезпечення за листопад у сумі 10140,96, що підтверджується платіжним дорученням №3113 від 26.11.2020. Також позивачу було виплачено Винагороду за участь в ООС та Винагороду за забезпечення миру в зоні проведення ООС: За жовтень відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №423-АД від 03.11.2020 - 17000,00 грн, платіжне доручення №3037 від 20.11.2020. За жовтень відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №424-АД від 03.11.2020 - 5000,00 грн, платіжне доручення №3113 від 26.11.2020. За листопад відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 1395-АД від 02.12.2020 - 433,33 грн, платіжне доручення №3438 від 17.12.2020. За листопад відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 1396-АД від 02.12.2020 - 333,00 грн, платіжне доручення №3438 від 17.12.2020.

Позивач, вважаючи, що відповідач провів з ним остаточний розрахунок при звільненні з порушенням строку, передбаченого законодавством, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Cпеціальним законодавством, яке регулює грошове забезпечення військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, тому суд приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.10.2019 по справі № 2340/4192/18 (адміністративне провадження № К/9901/24531/19).

Згідно з ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

При цьому суд зазначає, що під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, непроведення з вини уповноваженого органу розрахунку з працівником у строк передбачений ст.116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Оскільки остаточний розрахунок з позивачем здійснений відповідачем тільки 17.12.2020, суд дійшов висновку про те, що періодом, протягом якого відповідач не виконував свій обов`язок щодо виплати належних позивачеві сум, є проміжок часу з 03.11.2020 по 17.12.2020. (45 днів)

Оскільки остаточний розрахунок з позивачем здійснений відповідачем тільки 17.12.2020, суд дійшов висновку про те, що періодом, протягом якого відповідач не виконував свій обов`язок щодо виплати належних позивачеві сум, є проміжок часу з 03.11.2020 по 17.12.2020 (45 днів), а не 27.11.2020 як помилково вважає позивач.

Відтак, оскільки в день звільнення позивача відповідачем не було здійснено остаточного розрахунку всіх виплат, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач має право на застосування статті 117 КЗпП України в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З врахуванням Довідки відповідача №5434 від 28.12.2020 судом встановлено, що середньоденний розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 складає 345,63 гривень ( (10541,7 + 10541,7) / 61 ).

А тому, сума, яка підлягає відшкодуванню становить: 345,63 грн (середньоденний заробіток позивача) х 45 (днів затримки розрахунку) = 15553,35 гривень.

Також, суд враховує, що стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити про відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів.

Аналогічна правова позиція зазначена в п. 39-41 постанови Верховного Суду від 08 листопада 2018 у справі №805/1008/16-а.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає.

Головуючий Курко О. П.

Судді Іваненко Т.В. Гонтарук В. М.