Справа № 480/1942/21
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2021-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 травня 2021 р. Справа № 480/1942/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Опімах Л.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Сумського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовною заявою, в якій просять визнати протиправним та скасувати рішення Сумського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про відмову у встановленні їм статусу членів сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) під час проходження військової служби, видачі відповідних посвідчень, та зобов`язати Сумський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повторно розглянути їхні заяви, встановити відповідний статус та видати відповідні посвідчення про пільги як батькам загиблого військовослужбовця Збройних Сил України в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України № 379 від 28.05.1993 р. "Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби". Позовні вимоги мотивують тим, що їх син ОСОБА_3 , 1993 р.н., був мобілізований до лав Збройних Сил України 31.05.2016 р. Під час строкової служби у в/ч НОМЕР_1 з ним було укладено контракт про проходження військової служби і надалі він продовжував її як солдат контрактної служби. Брав участь у бойових діях на Сході України та мав статус ветерана війни учасника бойових дій. За своїм статусом, званням та посадою, умовами контракту солдат ОСОБА_3 мав право вільного пересування, проживання в орендованому житлі поблизу розташування підрозділу. З 24 травня 2017 року по день загибелі 15 серпня 2017 року на підставі наказу командира військової частини пп НОМЕР_2 № 126 від 24.05.2017 р. солдат ОСОБА_3 був відряджений для виконання службових (бойових) завдань та безпосередньо брав участь в АТО на території Донецької області, зокрема, Добропільського району в районі с. Золотий Колодязь, де був тимчасово розташований його підрозділ, у зв`язку з чим відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" вважався таким, що виконував обов`язки військової служби. Солдат ОСОБА_3 загинув у результаті протиправних дій особи командного складу частини прапорщика контрактної служби ОСОБА_4 , який у стані алкогольного сп`яніння, керуючи чужим транспортним засобом трактором "Фотон-ТФ200", 15 серпня 2017 року в нічний час, рухаючись територією села Золотий Колодязь, порушив правила дорожнього руху та безпеки експлуатації автотракторної техніки та скоїв наїзд на солдата ОСОБА_3 , який стояв на лівому узбіччі дороги. Від отриманих множинних травм ОСОБА_3 помер на місці ДТП. Відповідно до вироку Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16.02.2018 р. у справі № 227/3134/17 смерть ОСОБА_3 настала від злочинних дій іншого військовослужбовця.
На початку 2021 року позивачі звернулися до відповідача з заявою про встановлення їм статусу членів сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) під час проходження військової служби, та видачу посвідчень на право користування пільгами членів сім`ї військовослужбовця, який загинув під час виконання обов`язків військової служби, на що отримали відмову, мотивовану тим, що їх син солдат ОСОБА_3 залишив розташування військової частини без дозволу командування, вживав алкогольні напої та на час смерті перебував у стані алкогольного сп`яніння. При цьому вказані обставини спростовані судом під час розгляду справ № 480/1523/19, № 480/4200/19 та № 480/5249/19 та визнані такими, що не впливають на права батьків на соціальний захист, повторного доведення не потребують та не перешкоджають отриманню ними пільг та соціальної допомоги від держави, передбаченої чинним законодавством. Вважають, що відповідач безпідставно відмовив їм у наданні вказаного статусу та видачі відповідних посвідчень, чим порушив їх конституційні права та гарантії на належний соціальний захист. Просили позов задовольнити.
Відповідач позов не визнав, у наданому суду відзиві на позовну заяву зазначив, що відповідно до ст. 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" дія цього Закону поширюється на членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти і не поширюється на членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли під час проходження військової служби внаслідок вчинення ними злочину чи адміністративного правопорушення. Водночас, згідно зі статтею 18 батьки загиблого військовослужбовця, які перебували на його утриманні, мають право на пільги, передбачені цим Законом.
У даному випадку батьки військовослужбовця не надали на розгляд комісії жодного документа, який би свідчив про їх перебування на утриманні загиблого військовослужбовця. Вважає, що порушень чинного законодавства ним не допущено. Просив у задоволенні позову відмовити.
Представник позивачів подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що дії відповідача не грунтуються на вимогах закону, а тому є протиправними. Просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.
Вивчивши матеріали справи й оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що син позивачів ОСОБА_3 , 1993 р.н., був мобілізований до лав Збройних Сил України 31.05.2016 р. Під час строкової служби у в/ч НОМЕР_1 з ним було укладено контракт про проходження військової служби і надалі він продовжував її як солдат контрактної служби. Брав участь у бойових діях на Сході України та мав статус ветерана війни учасника бойових дій. За своїм статусом, званням та посадою, умовами контракту солдат ОСОБА_3 мав право вільного пересування, проживання в орендованому житлі поблизу розташування підрозділу. З 24 травня 2017 року по день загибелі 15 серпня 2017 року на підставі наказу командира військової частини пп НОМЕР_2 № 126 від 24.05.2017 р. солдат ОСОБА_3 був відряджений для виконання службових (бойових) завдань та безпосередньо брав участь в АТО, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення АТО-ООС на території Донецької області, зокрема, Добропільського району в районі с. Золотий Колодязь, де був тимчасово розташований його підрозділ, у зв`язку з чим відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" вважався таким, що виконував обов`язки військової служби.
Солдат ОСОБА_3 загинув у результаті протиправних дій особи командного складу частини прапорщика контрактної служби ОСОБА_4 , який у стані алкогольного сп`яніння, керуючи чужим транспортним засобом трактором "Фотон-ТФ200", 15 серпня 2017 року в нічний час, рухаючись територією села Золотий Колодязь, порушив правила дорожнього руху та безпеки експлуатації автотракторної техніки та скоїв наїзд на солдата ОСОБА_3 , який стояв на лівому узбіччі дороги. Від отриманих множинних травм ОСОБА_3 помер на місці ДТП. Відповідно до вироку Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16.02.2018 р. у справі № 227/3134/17 смерть ОСОБА_3 настала від злочинних дій іншого військовослужбовця та знаходиться в прямому причинному зв`язку з його злочинними діями. Відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України по встановленню причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) від 16.01.2021 р. № 20 травма та причина смерті солдата військової служби за контрактом ОСОБА_3 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби (а.с.8,9,10,11-12,13,15,16).
Позивачі звернулися до відповідача з заявою про встановлення їм статусу членів сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) під час проходження військової служби, та видачу посвідчень на право користування пільгами членів сім`ї військовослужбовця, який загинув під час виконання обов`язків військової служби.
Листом від 05.02.2021 р. № 11/331 відповідач відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.7).
Суд не погоджується з таким рішенням відповідача та вважає відмову Сумського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки у встановленні позивачам статусу членів сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) під час проходження військової служби, та видачі їм посвідчень про пільги як батькам загиблого військовослужбовця Збройних Сил України необгрунтованою з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей відповідно до Конституції України визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон), який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до ст. 2 Закону ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" дія цього Закону не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження, а також на іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу у Збройних Силах України.
Даною нормою визначено коло осіб, на яких не поширюється дія цього Закону, перелік таких осіб є вичерпним. У свою чергу, позивачі не належать до осіб, визначених у ч.ч. 2 та 3 ст. 3 Закону, тобто на них поширюється його дія та вони мають право на соціальний захист, встановлений Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу", який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби. Відповідно до ч. 3 ст. 1, ч. 3 ст. 24 цього Закону військовий обов`язок включає, зокрема, проходження військової служби. Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України. Загиблий (померлий) військовослужбовець виключається із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) з наступного після загибелі (смерті) дня, військовослужбовець, визнаний у встановленому законом порядку безвісно відсутнім або оголошений померлим, - з дня набрання законної сили рішенням суду.
Як вбачається з матеріалів справи, син позивачів ОСОБА_3 проходив військову службу за контрактом, на підставі наказу командира військової частини пп НОМЕР_2 № 126 від 24.05.2017 р. був відряджений для виконання службових (бойових) завдань та безпосередньо брав участь в АТО на території Донецької області, зокрема, Добропільського району в районі с. Золотий Колодязь, у зв`язку з чим відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" вважався таким, що виконував обов`язки військової служби.
Солдат ОСОБА_3 загинув у результаті протиправних дій особи командного складу частини прапорщика контрактної служби ОСОБА_4 , що встановлено вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16.02.2018 р. у справі № 227/3134/17. На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.09.2017 р. № 69 виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення (а.с.11-12,15,16,17).
Відповідно до вироку Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16.02.2018 р. у справі № 227/3134/17 загибель ОСОБА_3 знаходиться в прямому причинному зв`язку зі злочинними діями прапорщика ОСОБА_4 .
За змістом ч. 6 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Отже, ОСОБА_3 загинув при виконанні обов`язків військової служби під час проходження військової служби в Збройних Силах України за контрактом, перебуваючи у відрядженні в зоні АТО-ООС.
Вказані обставини також підтверджені судом під час розгляду справ № 480/1523/19, № 480/4200/19 та № 480/5249/19 (а.с.18-22,25-28,29).
На підставі ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, обставини загибелі сина позивачів саме при виконанні обов`язків військової служби не потребують повторного доведення, у свою чергу, з урахуванням встановлених судом під час розгляду вказаних справ обставин позивачі мають право на отримання ними пільг та соціальної допомоги від держави, передбаченої чинним законодавством.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" чинність цього Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.
За змістом ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" чинність цього Закону поширюється також на сім`ї військовослужбовців Збройних Сил України, які загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції.
До членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать, зокрема, батьки.
У даному випадку позивачі є батьками військовослужбовця, який загинув під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків). У зв`язку з цим посилання відповідача в обгрунтування відмови у встановленні позивачам статусу членів сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) під час проходження військової служби, та видачі відповідних посвідчень на те, що смерть ОСОБА_3 настала не за тих обставин, які передбачені нормами законодавства, а саме у зв`язку з залишенням розташування військової частини без дозволу командування, вживанням алкогольних напоїв, перебуванням на час смерті у стані алкогольного сп`яніння середнього ступеня є безпідставним, оскільки смерть ОСОБА_3 настала під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), що також передбачено ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Таким чином, позивачі як батьки загиблого під час виконання обов`язків військової служби військовослужбовця мають право на соціальний захист шляхом надання пільг, переваг та соціальних гарантій, передбачених чинним законодавством.
На підставі ч. 13 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Форма та порядок видачі посвідчень встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 р. N 379 "Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби" установлено, що посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, видаються батькам, дружині або чоловіку та дітям указаних військовослужбовців. Підставою для видачі посвідчення є документ, який підтверджує факт загибелі (смерті) чи пропажі безвісти військовослужбовця, виданий військовим комісаріатом.
Отже, оскільки позивачі як батьки загиблого під час виконання обов`язків військової служби військовослужбовця мають право на соціальний захист відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", суд вважає необхідним зобов`язати відповідача видати їм посвідчення про пільги як батькам загиблого військовослужбовця Збройних Сил України у встановленому порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Враховуючи, що відповідач, відмовивши позивачам у встановленні статусу членів сім`ї загиблого військовослужбовця, який загинув (помер) під час проходження військової служби, та видачі відповідних посвідчень про пільги, не дотримався вимог Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", таке рішення не може відповідати приписам ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому позовні вимоги про зобов`язання Сумського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про встановлення статусу членів сім`ї загиблого військовослужбовця, який загинув (помер) під час проходження військової служби, встановити їм такий статус та видати відповідні посвідчення про пільги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Визнати протиправним та скасувати рішення Сумського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про відмову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у встановленні статусу членів сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) під час проходження військової служби, та видачі відповідних посвідчень.
Зобов`язати Сумський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повторно розглянути заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , встановити статус членів сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) під час проходження військової служби, та видати посвідчення про пільги як батькам загиблого військовослужбовця Збройних Сил України в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України № 379 від 28.05.1993 р. "Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби".
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Опімах