Справа № 640/17706/20
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2021-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Земляної Г.В., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 лютого 2021 року адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги та рішень,

ВСТАНОВИВ

ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому просив визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення № від 28.11.2018 р. про збільшення суми грошового зобов`язання із сплати податку на доходи фізичних осіб на 1 054 834 грн. 83 коп.;

- податкове повідомлення-рішення № від 28.11.2018 р. про збільшення суми грошового зобов`язання із сплати військового збору на 87 902 грн. 90 коп.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-120 від 28.11.2018 р., якою позивача зобов`язано сплатити 242 399 грн. 08 коп.

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно нарахованого єдиного внеску № від 28.11.2018 р., яким застосовано штрафні санкції у розмірі 34 719 грн. 61 коп.;

- податкове повідомлення-рішення № від 28.11.2018 р. про збільшення суми грошового зобов`язання із сплати податку на додану вартість на 13 200 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 28.11.2018 р. про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість на 4 165 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 28.11.2018 р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 170 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 28.11.2018 р., яким застосовано штраф у розмірі 2 459 грн. 59 коп. та нараховано пеню в розмірі 1 125 грн. 42 коп.;

- податкове повідомлення-рішення № від 28.11.2018 р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 510 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 28.11.2018 р. про застосування штрафну за відсутність реєстрації податкових накладних у розмірі 27 315 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 30.03.2018 р. про застосування штрафну за відсутність реєстрації податкових накладних у розмірі 5 280 грн.

На обґрунтування своїх вимог позивач звертав увагу на те, що акт перевірки не підписаний посадовою особою контролюючого органу, а отже він не може підтверджувати факт проведення перевірки та слугувати підставою для прийняття податкових повідомлень-рішень.

Апелянт також стверджував, що ним правомірно сформовано як дохід, так і витрати за результатами господарської діяльності.

Зокрема, ФОП ОСОБА_1 зазначав, що витрати оплату: бухгалтерських послуг, користування цифровим підписом, ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, програмного забезпечення « ІНФОРМАЦІЯ_1 », комісії банку, придбання товарно-матеріальних цінностей у ТОВ «ТД «Шандрук», придбання та введення в експлуатацію РРО «Датекс», експлуатаційних витрат безпосередньо пов`язані з його господарською діяльністю.

Скаржник також стверджував, що договір про передачу у суборенду транспортного засобу ТОВ «Солді-Транс» є безоплатним, а тому не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 лютого 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення: № від 28 листопада 2019 р.; № від 28 листопада 2019 р.; № від 28 листопада 2019 р.; № від 28 листопада 2019 р.; № від 28 листопада 2019 р.; № від 28 листопада 2019 р.; № від 30 березня 2020 р., а також рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно нарахованого єдиного внеску № від 28 листопада 2019 р., рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 28 листопада 2019 р. та податкову вимогу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві № Ф-120 від 28 листопада 2019 р. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення і прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову, з огляду на висновки, викладені в акті перевірки.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Київський апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 13.09.2019 р. по 03.10.2019 р. посадовцями Головного управління ДПС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог та іншого законодавства за період з 09.06.2017 р. по 31.12.2018 р., дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 09.06.2017 р. по 31.12.2018 р.

Результати перевірки оформлено актом № 222/26-15-42-04-30/ НОМЕР_1 від 10.10.2019р.

Згідно цьому акту позивачем порушено вимоги ст.ст. 16, 44, 177, 187, 198, 200, 201, 203, п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України Податкового кодексу України (надалі за текстом - «ПК України»), ст.ст. 8, 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 р. № 2464-VI (надалі за текстом - «Закон № 2464-VI») наслідок чого: занижено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб на 843 867 грн. 86 коп.; занижено податкові зобов`язання по військовому збору на 70 322 грн. 22 коп.; нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 242 399 грн. 08 коп.; несвоєчасно сплачено податкові зобов`язання з єдиного внеску в розмірі 12 299 грн. 60 коп.; несвоєчасно подано податкові декларації з податку на додану вартість за квітень 2018 р. та жовтень 2018 р.; занижено податок на додану вартість на 10 560 грн. та завищено суму від`ємного значення за серпень 2017 р. на 833 грн., за вересень 2017 р. на 1 666 грн., за жовтень 2017 р. на 833 грн., за листопад 2017 р. на 1 666 грн., за грудень 2017 р. на 2 624 грн., за січень 2018 р. на 3 457 грн., за лютий 2018 р. на 4 290 грн., за березень 2018 р. на 5 123 грн., за квітень 2018 р. на 5 956 грн., за травень 2018 р. на 6 789 грн., за червень 2018 р. на 9 727 грн., за серпень 2018 р. на 833 грн., за вересень 2018 р. на 1 666 грн., за жовтень 2018 р. на 2 499 грн., за листопад 2018 р. на 3 332 грн., за грудень 2018 р. на 4 165 грн.; не складено та не зареєстровано у встановлені терміни податкові накладні; не подано до податкового органу повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою № 20-ОПП.

Такий висновок контролюючого органу вмотивовано наступним.

ФОП ОСОБА_2 перебуває на загальній системі оподаткування та є платником податку на додану вартість.

Книгу обліку доходів та витрат позивач до перевірки не надав.

У зв`язку з цим, правильність визначення загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження підприємницької діяльності, проведено на підставі банківських виписок по поточному рахунку платника податків.

Перевіркою повноти декларування оподаткованого доходу встановлено, що у 2018 р. ФОП ОСОБА_1 задекларував дохід в розмірі 3 258 988 грн. 42 коп.

Водночас, у цьому році позивач отримав; на свій поточний рахунок 3 848 951 грн. 08 коп. від оптової торгівлі кабелями КГ, кабелями КВВГ 4х1, автозапчастинами та від надання послуг; а також через реєстратор розрахункових операцій 219 843 грн. 24 коп. від роздрібної торгівлі підакцизною групою товарів.

Із наведеного позивач дійшов висновку про те, що позивачем занижено загальний оподаткований дохід за 2018 р. на 809 843 грн. 24 коп.

Також, у поданій декларації за 2017 р. ФОП ОСОБА_1 відобразив витрати у 2 114 027 грн., а у декларації за 2018 р. - у розмірі 3 230 663 грн. 30 коп.

Разом з тим, пояснень щодо структури витрат та їх документальне підтвердження позивач не надав.

На період перевірки документально підтверджено лише витрати із сплати: єдиного соціального внеску в розмірі 4 928 грн.; придбання РРО - 6 138 грн. 52 коп. та обслуговування РРО - 2 352 грн, що на думку відповідача свідчить про завищення розміру витрат на 5 331 271 грн. 78 коп.

За висновками Головного управління ДПС у м. Києві зазначене призвело до: заниження податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб на 843 867 грн. 86 коп.; заниження податкових зобов`язань по військовому збору на 70 322 грн. 22 коп.; не нарахування та не сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 242 399 грн. 08 коп.

Крім того, перевіркою встановлено несвоєчасну сплату податкових зобов`язань з єдиного внеску у загальному розмірі 12 299 грн. 60 коп., утому числі: 2 457 грн. 20 коп. із затримкою на 242 дні; 2 457 грн. 20 коп. із затримкою на 151 день; 2 457 грн. 20 коп. із затримкою на 59 днів; 4 928 грн. із затримкою на 3 дні.

Перевіркою встановлено, що у порушення вимог ст. 203 ПК України податкові декларації з податку на додану вартість за квітень 2018 р. та за жовтень 2018 р. ФОП ОСОБА_1 подано із порушенням граничних строків їх подання.

Згідно наданому до перевірки договору суборенди автомобіля № 02-10/17 від 02.10.2017 р. позивач передав ТОВ «Солді-Транс» у безоплатне користування вантажний фургон Mitsubishi canter 7C14, 2005 року випуску.

Пунктом 1.4 цього договору передбачено, що вартість оренди складає 5 000 грн. на місяць.

Автомобіль передано у суборенду на підставі приймання-передачі від 02.10.2017 р.

Таким чином, на думку відповідача, у ФОП ОСОБА_1 виникли податкові зобов`язання з податку на додану на вартість у розмірі 833 грн. щомісячно.

Разом з тим, позивач не відобразив їх податкових деклараціях, що призвело до заниження податкових зобов`язань на загальну суму 12 495 грн.

Крім того, позивачем не складено та не зареєстровано податкові накладні за результатами господарської операції з передачі транспортного засобу в суборенду.

Також, у порушення вимог ст.ст. 187, 200, 201 ПК України позивачем занижено податкові зобов`язання з податку додану вартість за липень на 10 560 грн. та завищено суму від`ємного значення за серпень 2017 р. на 833 грн., за вересень 2017 р. на 1 666 грн., за жовтень 2017 р. на 833 грн., за листопад 2017 р. на 1 666 грн., за грудень 2017 р. на 2 624 грн., за січень 2018 р. на 3 457 грн., за лютий 2018 р. на 4 290 грн., за березень 2018 р. на 5 123 грн., за квітень 2018 р. на 5 956 грн., за травень 2018 р. на 6 789 грн., за червень 2018 р. на 9 727 грн., за серпень 2018 р. на 833 грн., за вересень 2018 р. на 1 666 грн., за жовтень 2018 р. на 2 499 грн., за листопад 2018 р. на 3 332 грн., за грудень 2018 р. на 4 165 грн.

Відповідно до наданих до перевірки документів у періоді, що підлягав перевірці, ФОП ОСОБА_1 використовував транспортний засіб - автомобіль Mitsubishi canter 7C14, 2005 року випуску, однак у порушення вимог ст. 16 ПК України не подав до контролюючого органу інформацію про об`єкти оподаткування - рухоме майно, що використовується для здійснення підприємницької діяльності.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки, Головним управлінням ДПС у Київській області прийнято:

- податкове повідомлення-рішення № від 28.11.2018 р. про збільшення суми грошового зобов`язання із сплати податку на доходи фізичних осіб на 1 054 834 грн. 83 коп., у тому числі 843 867 грн. 86 коп. за основним платежем та 210 966 грн. 97 коп. за штрафними санкціями;

- податкове повідомлення-рішення № від 28.11.2018 р. про збільшення суми грошового зобов`язання із сплати військового збору на 87 902 грн. 90 коп., у тому числі 70 322 грн. 32 коп. за основним платежем та 17 580 грн. 58 коп. за штрафними санкціями;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-120 від 28.11.2018 р., якою позивача зобов`язано сплатити 242 399 грн. 08 коп.

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно нарахованого єдиного внеску № від 28.11.2018 р., яким застосовано штрафні санкції у розмірі 34 719 грн. 61 коп.;

- податкове повідомлення-рішення № від 28.11.2018 р. про збільшення суми грошового зобов`язання із сплати податку на додану вартість на 13 200 грн., у тому числі 10 560 грн. за основним платежем та 2 640 грн. за штрафними санкціями;

- податкове повідомлення-рішення № від 28.11.2018 р. про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість на 4 165 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 28.11.2018 р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 170 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 28.11.2018 р., яким застосовано штраф у розмірі 2 459 грн. 59 коп. та нараховано пеню в розмірі 1 125 грн. 42 коп.;

- податкове повідомлення-рішення № від 28.11.2018 р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 510 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 28.11.2018 р. про застосування штрафну за відсутність реєстрації податкових накладних у розмірі 27 315 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 30.03.2018 р. про застосування штрафну за відсутність реєстрації податкових накладних у розмірі 5 280 грн.

Висновки суду попередньої інстанції щодо правомірності податкового повідомлення-рішення № від 28.11.2018 р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 510 грн. про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 510 грн. за незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю сторонами не оспорюються.

Також, сторонами не заперечується висновок суду першої інстанції про те, що відсутність у акті перевірки підпису однієї з посадових осіб контролюючого органу, яка її проводила, стосується оформлення результатів перевірки та не може бути самостійною підставою для визнання недійсними рішень контролюючого органу, прийнятих на підставі такого акта, при відсутності порушень правил проведення перевірки.

Такий висновок грунтується на правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 19.06.2020 р. у справі №140/388/19.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Підпунктом 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 ПК України установлено, що платником податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи (тут та надалі норми наведені у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

В силу вимог підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування визначено статтею 177 ПК України.

Так, згідно пунктів 177.2, 177.3 названої статті ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

За змістом пункту 177.4 статті 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Підпунктом 177.4.5 пункту 177.4 статті 1767 ПК України установлено, що не включаються до складу витрат підприємця:

витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;

витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;

витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;

документально не підтверджені витрати.

За змістом п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI на платника єдиного внеску покладено обов`язок щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць..

Пункт 6 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI визначає недоїмку, як суму єдиного внеску, своєчасно не нараховану та/або не сплачену у строки, встановлені цим Законом, обчислену органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон), нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів. визначена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказ Міністерства фінансів України 20 квітня 2015 року № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04 травня 2018 року № 469) та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 р. за № 508/26953 (надалі за текстом - «Інструкція»).

Згідно пункту 2 розділу VI Інструкції у разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити у звітності, що подається платником до органів доходів і зборів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції. У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

За змістом пункту 3 розділу VI Інструкції органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини 11 статті 25 Закону № 2464-VI податковий орган застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум; за донарахування податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 установлено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

За змістом наведених правових норм контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, обчислити суму єдиного внеску та направити вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків беззаперечно свідчать про заниження суми його податкових зобов`язань, донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів.

Звертаючись до фактів цієї справи, колегія суддів враховує, що підпунктом 16.1.5 пункту 16.1 статті 16 ПК України на платника податків покладено обов`язок подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів.

Із матеріалів справи вбачається, що 27.09.2019 р. представником ФОП ОСОБА_1 було отримано запит ГУ ДФС у м. Києві № 4124/ФОП/26-15-42-04-27 від 26.09.2019 р.

Цим запитом позивачеві пропонувалось надати пояснення та документальне підтвердження даних річної податкової декларації за 2017-2018 роки в частині формування доходу та витрат.

Водночас, із акту перевірки вбачається, що позивач первинних документів контролюючому органу не надав, у зв`язку з чим перевірку було проведено на підставі поданої звітності, відомостей про рух коштів на поточному рахунку та даних реєстратора розрахункових операцій.

Матеріали справи також не містять відомостей про те, що такі документи подавались позивачем разом із запереченням на акт перевірки.

Згідно пункту 44.6 статті 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу, платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Ухвалюючи рішення у справі, суд помилково взяв до уваги подані позивачем копії видаткових накладних та платіжних доручень на постачання від ТОВ «ТД «Шандрук» спиртних і безалкогольних напоїв.

За змістом статті 94 КАС України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Водночас, в порушення наведених законодавчих приписів надані ФОП ОСОБА_1 до суду копії видаткових накладних та платіжних доручень не засвідчені в установленому порядку.

Крім того, позивачем не надано будь-яких прийнятних та переконливих пояснень з приводу того, чому ці документи не були надані під час перевірки.

Відповідно до пункту 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно пункту 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Згідно пункту 203.1 статті 203 ПК України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Пунктом 120-1.1 статті 120-1ПК України передбачено, що порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:

10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів;

20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів;

30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів;

40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів;

50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.

Відповідно до пункту 117.1 статті 117 ПК України неподання у строки та у випадках, передбачених цим Кодексом, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог встановлених цим Кодексом, -

тягнуть за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 170 гривень, на юридичних осіб, відокремлені підрозділи юридичної особи чи юридичну особу, відповідальну за нарахування та сплату податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність, - 510 гривень.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, за договором суборенди автомобіля № 02-10/17 від 02.10.2017 р. позивач передав ТОВ «Солді-Транс» у користування вантажний фургон Mitsubishi canter 7C14, 2005 року випуску.

При цьому, пунктом 1.4 цього договору передбачено, що вартість оренди складає 5 000 грн. на місяць.

Таким чином, за результатом господарської операції із надання майна в суборенду у позивача виникли податкові зобов`язання з ПДВ та обов`язок скласти, зареєструвати та видати податкові накладні.

Той факт, що у вступній частині договору сторони зазначили про те, що транспортний засіб передається не має правового значення, оскільки у пункті 1.4 договору ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Солді-транс» визначили щомісячну вартість користування майном.

Так само, з огляду на приписи статті 187 ПК України, не має значення отримував позивач кошти від орендаря чи ні, так як датою виникнення податкових зобов`язань є одна з перших подій: дата зарахування коштів від покупця/замовника або дата відвантаження товарів.

Насамкінець, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

У цій справі ані у позовній заяві, ані у відповіді на відзив позивач не навів жодних аргументів та жодним чином не заперечив проти виявлених перевіркою порушень щодо: несвоєчасної сплати податкових зобов`язань з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне у загальному розмірі 12 299 грн. 60 коп.; порушення строків подання податкових декларацій з податку на додану вартість за квітень 2018 р. та за жовтень 2018 р.; не подання до контролюючого органу інформації про об`єкти оподаткування - рухоме майно, що використовується для здійснення підприємницької діяльності.

За таких обставин, у окружного адміністративного суду були відсутні підстави для самостійного формування підстав позову та скасування податкових повідомлень-рішень.

З огляду на викладене, ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову.

За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 01 червня 2021 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя Г.В.Земляна

суддя О.М.Оксененко