Справа № 826/14834/18
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2021-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2020 року (повний текст складено 08 грудня 2020 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Київській області про зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Держпраці у Київській області, в якому просив зобов`язати відповідача укласти із ним трудовий договір з 08.08.2018 та стягнути з відповідача на його користь заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що переведення здійснюється лише за згодою державного службовця і позивач був згодний на його переведення на вакантну рівнозначну посаду заступника начальника відділу розслідування, аналізу та обліку аварій і виробничого травматизму ГУ Держпраці у Київській області, при цьому ні відповідач, ні ГУ Держпраці у Харківській області не повідомляли позивача про те, що при переведенні його на роботу до відповідача йому може бути запропоновано нижчу вакантну посаду.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що заяви позивача від 02.07.2018 та від 08.08.2018 про його переведення та призначення на вакантну рівнозначну посаду заступника начальника відділу розслідування, аналізу та обліку аварій і виробничого травматизму ГУ Держпраці у Київській області до відповідача не надходили, при цьому між ГУ Держпраці у Харківській області та відповідачем було погоджено переведення позивача для подальшої роботи в ГУ Держпраці у Київській області без визначення посади та позивач відмовився від написання заяви на запропоновану йому вакантну посаду головного інспектора відділу розслідування, аналізу та обліку аварій і виробничого травматизму ГУ Держпраці у Київській області, яка була погоджена начальником Головного управління та позивач забрав свою трудову книжку, внаслідок чого трудовий договір не укладено.

Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантин на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, в період з 01.07.2016 по 06.08.2018 позивач працював на посаді начальника відділу бухгалтерського обліку та фінансово-господарського забезпечення ГУ Держпраці у Харківській області, що підтверджується копією трудової книжки позивача НОМЕР_1 (а.с.8-18).

Відповідно до листа Головного управління Держпраці у Київській області від 02.08.2018 №10/1/18/11102, начальнику ГУ Держпраці у Харківській області запропоновано у відповідності до ст.41 Закону України «Про державну службу» звільнити за переведенням позивача для подальшої роботи в ГУ Держпраці у Київській області (а.с.19).

06 серпня 2018 року позивача звільнено з посади начальника відділу бухгалтерського обліку та фінансово-господарського забезпечення ГУ Держпраці у Харківській області за переведенням до ГУ Держпраці у Київській області згідно з п. 5 ст. 36 КЗпП України, на підставі наказу від 06.08.2018 №11.-02/188, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці позивача (а.с.18).

08 серпня 2018 року об 11:40 год. позивач прибув до відділу персоналу ГУ Держпраці у Київській області, де йому запропонували написати заяву про призначення його на роботу на посаду головного державного інспектора відділу розслідування, аналізу та обліку аварій і виробничого травматизму, яка була погоджена з начальником Головного управління, від написання якої позивач відмовився та о 15:55 год., позивач забрав у відділі персоналу трудову книжку, про що було складено акт від 08.08.2018 (а.с. 62).

Позивач направив до ГУ Держпраці у Київській області засобами поштового зв`язку заяву від 08.08.2018 про призначення його на посаду заступника начальника відділу розслідування, аналізу та обліку аварій і виробничого травматизму ГУ Держпраці у Київській області, що підтверджується описом вкладення та квитанцією УДППЗ «Укрпошта» від 08.08.2018 (а.с.20-21).

Доказів отримання вказаного листа адресатом матеріали справи не містять.

Вважаючи наявними підстави для укладення відповідачем трудового договору, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що з матеріалів справи не вбачається, що відповідач висловив чітку згоду укласти трудовий договір з позивачем щодо призначення його саме на посаду заступника начальника відділу розслідування, аналізу та обліку аварій і виробничого травматизму ГУ Держпраці у Київській області, а пропозиція написати заяву на нижчу вакантну посаду не суперечить вимогам законодавства і не свідчить про відмову відповідача у працевлаштуванні позивача на роботу за переведенням.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначаються Законом України «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII).

Відповідно до ст.1 цього Закону (тут і далі в редакції, що була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Згідно з ч.2, 3 ст.5 Закону №889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Частиною 1 ст.41 Закону № 889-VIII передбачено, що державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійної компетентності може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу: 1) на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби; 2) на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець. Державний службовець, призначений на посаду без конкурсу, не може бути переведений на вищу посаду державної служби без проведення конкурсу.

Згідно з ч.2 наведеної статті переведення здійснюється лише за згодою державного службовця.

Відповідно до ч.1 ст.32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що за згодою державного службовця він може бути переведений на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі за рішенням керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

При цьому, надаючи згоду на переведення, державний службовець погоджується на своє переведення саме на роботу у іншому органі, при цьому посада, яку йому може бути запропоновано в іншому органі, має бути або рівнозначною, або нижчою.

Нормами чинного законодавства не передбачено призначення державного службовця за наслідками його переведення до іншого органу саме на рівнозначну посаду.

Статтею 24 ЗКпП України передбачено, що особі, запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками підприємств, установ, організацій, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

В той же час, після прибуття позивача до ГУ Держпраці у Київській області йому не було відмовлено в укладенні трудового договору та запропоновано написати заяву про призначення на посаду державного інспектора відділу розслідування, аналізу та обліку аварій і виробничого травматизму ГУ Держпраці у Київській області, однак позивач відмовився від написання заяви про призначення на вказану посаду та самостійно забрав свою трудову книжку.

При цьому, з матеріалів справи не вбачається, що керівник ГУ Держпраці у Київській області та керівник ГУ Держпраці у Харківський області погоджували переведення позивача на конкретну посаду, а саме на посаду заступника начальника відділу розслідування, аналізу та обліку аварій і виробничого травматизму ГУ Держпраці у Київській області.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності з боку відповідача відмови в укладенні трудового договору з позивачем за наслідком його переведення з посади начальника відділу бухгалтерського обліку та фінансово-господарського забезпечення ГУ Держпраці у Харківській області, а пропонування йому нижчої посади головного державного інспектора відділу розслідування, аналізу та обліку аварій і виробничого травматизму ГУ Держпраці у Київській області відповідає положенням ст.41 Закону № 889-VIII та ст.32 КЗпП України.

Щодо обґрунтувань апеляційної скарги стосовно відсутності згоди позивача на його переведення на нижчу посаду, то наведене може бути підставою для оскарження відповідного наказу про звільнення з посади за переведенням і не спростовує висновків суду про відсутність з боку відповідача відмови в укладанні трудового договору.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, беручи до уваги відсутність з боку відповідача відмови в укладанні трудового договору за результатами переведення позивача, внаслідок чого колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, при цьому колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Текст постанови виготовлено 01 червня 2021 року.

Суддя-доповідач Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма