Справа № 159/2676/21
Суддя: Логвинюк І. М.
Дата ухвалення: 2021-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 рокум. КовельСправа № 159/2676/21

Провадження № 2-а/159/67/21

Ковельський міськрайсуд Волинської області в складі:

головуючого судді Логвинюк І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі Волинської області за правилами спрощеного позовного (письмового) провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти з обслуговування м. Ковеля Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції Кроля Юрія Івановича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції про визнання дії відповідача поліцейського - незаконними та протиправними; визнання протиправною та скасування постанови у справі про адмінправопорушення; закриття провадження у справі про адмінправопорушення за відсутністю у його діях складу адмінправопорушення,

В С Т А Н О В И В:

05.05.21 р. позивачем до суду поданий та надійшов до суду 12.05.21 р. вказаний вище адміністративний позов. Позивач просить визнати дії відповідача поліцейського, що полягають у притягненні його до адмінвідповідальності та складанні оскаржуваної постанови, незаконними та протиправними; визнати протиправною та скасувати постанову серії ДПО 18 № 674718 від 29.04.21 р. (далі оскаржувана постанова) про накладення на нього адмінстягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн; закрити провадження у справі про притягнення його до адмінвідповідальності за відсутністю у його діях складу адмінправопорушення. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29.04.21 р. він без порушення ПДР України їхав транспортним засобом (далі т/з) і був зупинений особою, схожою на поліцейського. Нею виявився поліцейський ОСОБА_2 .. Останній підійшов до його т/з та, не представившись, заявив, що у його автомобілі не працює лампочка підсвітки заднього номерного знака; почав вимагати пред`явити документи. він же зауважив, що спочатку слід представитись та пред`явити свої документи, пояснити причину зупинки і суть звернення і вимог. Після короткої суперечки поліцейський заявив, що щодо нього складе постанову про порушення ПДР України. Він заперечив порушення вимог ПДР України, так як перед початком руху на т/з усі світлові прилади працювали, тому у факті вичерпання свого ресурсу лампочкою підсвітки в ході руху його винуватості немає і він при першій же нагоді замінить її; зауважив про обов`язок повідомити йому з його правами і зазначив, що йому не пред`явлено жодних доказів умисного порушення ПДР України. Заявив усне клопотання про надання доказів вчинення ним правопорушення та надання можливості скористатись послугами захисника при розгляді справи. Однак поліцейський на його клопотання і заяви не відреагував і виніс оскаржувану постанову без обов`язкового складання протоколу та прийняття рішення за його клопотанням; без врахування його зауважень та усних пояснень. Оскаржувана постанова. Вважає, була винесена незаконно. Поліцейський незаконно розглянув справу на місці зупинення т/з та не надав йому можливості скористатись правами, передбаченими ст. 268 КУпАП. Покликаючись на ст. ст. 256, 258, 33, 278, 280, 247 КУпАП, ч. 2 ст. 19, ст. ст. 22, 92 Конституції України, судову практику, просить позов задовольнити.

За ухвалою судді від 14.05.21 р. відкрито провадження у справі.

Вказану вище ухвалу суду та копію позовної заяви з доданими до неї документами відповідачем - поліцейським отримано під розпис 20.05.21 р., а відповідачем юридичною особою 22.05.21 р..

26.05.21 р. представником відповідача юридичної особи подано до суду та 28.05.21 р. до суду надійшов відзив відповідача юридичної особи - на позовну заяву, обґрунтований тим, що позовні вимоги не визнаються у повному обсязі. У відзиві зазначено, що оскаржувана постанова винесена поліцейським законно. Покликаючись на ст. 283, ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст. 3, п. 11 ч. 1 ст. 23, ст. ст. 31, 32, 35 Закону України «Про Національну поліцію», зазначає, що о 23 год. 05 хв. 29.04.21 р. поліцейським роти з обслуговування м. Ковеля УПП у Волинській області ДПП Кроль Ю.І. при здійсненні патрулювання було виявлено факт вчинення адмінправопорушення та зупинено позивача як водія, який, керував т/з марки «Мерседес Бенц», н. з. НОМЕР_1 , номерний знак якого був неосвітлений (у темну пору доби), у порушення п. 2. 9 «в» ПДР України, відповідальність за що передбачена ч. 6 ст. 121 КУпАП. Покликаючись на ч. 6 ст. 121, ст. ст. 279, 251 КУпАП, ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», п. 1.1 ПДР України, зазначає, що позивача було проінформовано поліцейським про причину зупинки, що підтверджується відеозаписом реєстратора DM 4 208, закріпленого на форменому одязі поліцейського; оскільки було виявлено правопорушення. то було оголошено про початок розгляду справи. Оскаржувану постанову було правомірно винесена на місці зупинення та оголошено позивачеві невідкладно, вручено її копію. Покликаючись на ст. ст. 258, 283, ч. ч. 1, 2 ст. 276, ч. 2 ст. 122 КУпАП, ст. ст. 77, 286 КАС України, судову практику, просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

За станом на 02.06.21 р. відповідач поліцейський - відзиву на позовну заяву до суду не подав.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов безпідставний та не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

За вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно - правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Ст. 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Так відповідно до ст. 222 КУпАП, розгляд справ про правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП, покладено на органи Національної поліції.

За змістом ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяли лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Як слідує із змісту ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобіганню правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

При розгляді даної справи суд перевіряє законність і обгрунтованість винесеної постанови на момент її винесення.

Як вбачається зі змісту копії оскаржуваної постанови, наданої суду позивачем, вона винесена відповідачем поліцейським 29.04.21 р. у м. Ковелі Волинської області, на 82 км + 500 м а/д М - 19 Доманово Ковель Чернівці Тереблече щодо позивача як водія. У ній зазначено, що останній о 23 год. 05 хв. 29.04.21 р. на 82 км а/д М 19 керував т/з марки «Мерседес Бенц 180 », н. з. НОМЕР_1 , у якого у темну пору доби не освітлювався державний номерний знак, чим порушив п. 2.9, пп. «в» ПДР України та вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП, та на нього було накладено адмінстягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн. До оскаржуваної постанови додано: відео з боді - камери DM 4 208 та із реєстратора. Копія оскаржуваної вручена позивачеві під розпис 29.04.21 р..

Ч. 6 ст. 121 КУпАП, дійсно, передбачає адміністративну відповідальність водіїв транспортних засобів за, зокрема, керування водієм транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком, у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає суму 850 грн.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою КМ України від 10.10.01 р. № 1 306 (тут і далі ПДР України). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За змістом пп. «в» п. 2.9 ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості).

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

П. п. 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожньою руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи. які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Та обставина, що позивач у вказаний у оскаржуваній постанові час, у вказаному у ній місці керував автомобілем, у якому у темну пору доби був неосвітлений номерний знак, стверджується доданими до неї доказами: аудіовідео- та відеозаписами із боді камери та реєстратора, на які покликається поліцейський у постанові та які надані відповідачем юридичною особою суду на носії цифрової інформації - диску.

При відтворенні у судовому засіданні даних із наданого відповідачем юридичною особою - суду носія цифрової інформації диску, слідує, що на ньому є аудіо- та відео записи, з яких вбачається однозначно, що у темну пору доби позивач як водій керував автомобілем, у якого номерний знак був неосвітлений.

Тому суд вважає, що факт вчинення позивачем як водієм адмінправопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП поліцейським зафіксований та задокументований, а відповідачем юридичною особою суду доведений належно.

З цього ж запису вбачається, що після зупинення автомобіля під керуванням позивача, поліцейський представився йому, пояснив причину зупинення, встановив його особу, довів до нього суть виявленого вчиненого ним як водієм адмінправопорушення, роз`яснив позивачеві належно обсяг його процесуальних прав та обов`язків при розгляді справи про адмінправопорушення, пложення ст. 63 Конституції України; заслухав його доводи і пояснення, у т. ч. - визнання факту того, що номерний знак його автомобіля, дійсно, неосвітлений, однак, не згідний із тим, що вчинив адмінправопорушення, та встановив, що інші клопотання, крім наміру якнайшвидше виправити технесправність авта, відсутні; і вирішив справу відповідно до вимог чинного законодавства. Після цього оголосив позивачеві як водію суть оскаржуваної постанови та вручив її копію невідкладно під розпис.

При цьому суд зауважує, що з аудіовідеозапису слідує, що у позивач не заперечував вчинення ним такого правопорушення, вказуючи лише на неумисність своїх дій. Заявляв лише одне клопотання про застосування у зв`язку з цим правопорушенням до нього усного попередження і надання можливості невідкладно усунути недолік щодо техстану свого авта.

Тому таким аудіовідеозаписом у повному обсязі спростовуються доводи позивача у тій їх частині, що він жодного правопорушення не вчиняв, був зупинений безпідставно та поліцейський не пояснив йому причини зупинки, суті виявленого правопорушення, не роз`яснив прав та обов`язків, виніс оскаржувану постанову без врахування та вирішення ряду його клопотань.

Суд також враховує, що відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно - владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Ст. 213 КУпАП передбачено, що справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Працівники органів і підрозділів Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення від імені органів Національної поліції і у цьому випадку не можуть виступати самостійними суб`єктами владних повноважень, тобто, окремо від державного органу, посадовою особою якого вони є, виносячи одноособові рішення.

Тому належним відповідачем як суб`єктом владних повноважень у адміністративній справі щодо оскарження рішень (дій чи бездіяльності) у справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, відповідач поліцейський бути не може.

За наведених вище обставин суд приходить до висновку, що слід відмовити у задоволенні позову, закладеного до поліцейського як відповідача, у повному обсязі.

Щодо позовних вимог, закладених до відповідача юридичної особи, то вирішуючи їх суд виходить і із такого.

П. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію " визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично - дорожній мережі.

Оскаржувана постанова винесена поліцейським, який діяв від імені органів Національної поліції.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається із змісту ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та винуватості особи у його вчиненні, що підтверджена належними доказами.

Відповідно до змісту ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Факт порушення водієм Правил дорожнього руху України фіксується відповідно до норм Кодексу України про адміністративні правопорушення та повинен бути достатньо обґрунтованим належними та допустимими доказами, які б усували будь - які сумніви щодо наявності такого порушення.

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Законом України "Про Національну поліцію" та "Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі" (надалі - Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, передбачена можливість застосовувати відеофіксацію обставин правопорушення, в тому числі використовувати відеореєстратори.

До оскаржуваної постанови додано відеозаписи із відеореєстратора з нагрудної камери поліцейського та з автореєстратора.

Як вбачається із відтвореного у судовому засіданні аудіовідео та відеозапису із носія цифрової інформації диска, наданого суду відповідачем юридичною особою, дійсно, стверджено факт вчинення порушення ПДР України позивачем як водієм та те, що оскаржувана постанова щодо нього була винесена за вчинення адмінправопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП, відповідно до вимог чинного законодавства.

Доводи позивача у тій їх частині, що відповідачем поліцейським протиправно не було складено протокол про адмінправопорушення, не грунтуються на вимогах чинного законодавства та на увагу суду не заслуговують.

З приводу твердження позивача щодо неправомірності складання поліцейським постанови на місці вчинення правопорушення, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.15 р. № 1 395, зареєстрована в МЮ України 10.11.15 р. за № 1 408/27 853 (далі - Інструкція № 1395), визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (п. 1 розд. І Інструкції № 1 395).

Згідно з п. 4 розд. І Інструкції № 1 395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Нацполіції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого, зокрема, ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Аналіз вище зазначених норм свідчить, що посадова особа Нацполіції наділена повноваженнями щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, зокрема, таким чином, що у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, порушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП, розглядати справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, без складення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові ВС від 08.11.18 р. у справі № 725/2 755/17 (№ К/9 901/5 670/17), від 11.04.18 р. у справі № 592/8 797/16 - а (№ К/9 901/10 822/18) .

Таким чином справа про адміністративне правопорушення правомірно розглянута поліцейським без складання протоколу про адмінправопорушення.

Зміст оскаржуваної постанови відповідає положенням ст. 283 КУпАП.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, перевіряється судом з урахуванням закріпленого ст. 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Таким чином матеріалами відзиву на позовну заяву повністю спростовано доводи позивача.

За таких обставин, аналізуючи зібрані докази у їх сукупності, суд вважає, що відповідачем юридичною особою - надано достатньо доказів, що вказують на наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП щодо порушення позивачем п. 2.9, пп «в» ПДР України, а, відтак, законність оскаржуваної постанови, винесеної поліцейським щодо позивача.

Крім того за змістом ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Тому у задоволенні позову, закладеного до відповідача юридичної особи - слід відмовити у повному обсязі. Інші вимоги позивача до задоволення не підлягають, так як не ґрунтуються на чинному законодавстві, зокрема, на нормі ст. 286 КАС України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 8, 55, ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. ч. 1, 2 ст. 2, п. 7 ч. 1 ст. 4, ст. ст. 9, 72, 77, 286, 257 263 КАС України, ст. ст. 7, 9, 222, 245, 247, 251, 252, 256, 268, 272, 278, 280, 283, 287, ч. 6 ст. 121 КУпАП, п. 11 ч. 1 ст. 23, ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію", п. п. 1.3, 1.9, 2. 9, пп. «в» ПДР України, затвердженими Постановою КМ України № 1 306 від 10.10.01 р., Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом МВС України від 07.11.15 р. № 1 395, зареєстрованою в МЮ України 10.11.15 р. за № 1 408/27 853, суд

вирішив:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі за його безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РКНОПП НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач: поліцейський роти з обслуговування м. Ковеля Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції Кроль Юрій Іванович, адреса місця служби 45008, м. Ковель Волинської області, вул. Драгоманова, 19 «г»; юридична адреса місця служби - 43025, м. Луцьк, вул. Залізнична, 15;

відповідач: Департамент патрульної поліції Національної поліції України, юридична адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3;

представник відповідача - юридичної особи - Департаменту патрульної поліції Національної поліції України - Моніч Тетяна Миколаївна, паспорт серії НОМЕР_4 , адреса місця служби 45008, м. Ковель Волинської області, вул. Драгоманова, 19 «г»; юридична адреса місця служби - 43025, м. Луцьк, вул. Залізнична, 15.

Головуючий:І. М. Логвинюк