Справа № 380/12633/20
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2021-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2021 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Карп`як О.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу № 380/12633/20 за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної військовослужбовцем під час проходження військової служби ,-

В С Т А Н О В И В:
На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) в якому просять суд:

стягнути з ОСОБА_1 суму не відшкодованої шкоди у розмірі 38 826, 35 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ТВО командира військової частини НОМЕР_1 полковник О.Рогов., зазначив, що старший лейтенант ОСОБА_1 під час проходження військової служби на посаді командира ремонтної роти військової частини НОМЕР_1 не вжив всіх заходів щодо, обліку, перевірки наявності майна, умов його зберігання) що призвели до втрати матеріальних засобів, за яке відповідав командир ремонтної роти старший лейтенант ОСОБА_1 , що призвело до нестачі майна військової частини НОМЕР_1 , на загальну суму 38826, 35 гривні.

04.01.2021 на виконання вимог частини 3 статті 171 КАС України до відповідного органу реєстрації місця проживання судом направлено запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 .

Відповідь вказаний запит надійшла до суду 03.02.2021 року.

Відносно процесуальних дій, вчинених у зв`язку із розглядом справи, слід зазначити, що ухвалою судді від 05.02.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі; справу вирішено розглядати без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами; роз`яснено відповідачу його право на подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

У встановлений судом строк представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного позову. Зокрема зазначає, що відповідачем не було вчинено жодних дій визначених Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі № 243/95-ВР. Вказують, що після виключення відповідача зі списків, стягнення з нього суми заподіяної шкоди мало б відбуватися за місцем його постійного проживання (роботи) на підставі виконавчих написів органів, що виконують нотаріальні дії та довідки про суму заборгованості, яка підлягає стягненню, а у разі подальшого проходження служби в інший військовій частині, шляхом утримання грошової суми за новим місцем служби на підставі запису у грошовому атестаті.

23 березня 2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив (вх.№ 3333), в якій просять задоволити позовні вимоги у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.

Старший лейтенант ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_3 , згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27 листопада 2017 року №76 на підставі наказу міністра оборони України від 29 вересня 2017 року №685 був призначений на посаду командира ремонтної роти військової частини НОМЕР_1 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на всі види забезпечення.

Як встановлено судом, між командиром військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_2 та військовослужбовцем (працівником) командиром ремонтної роби ст. лейтенантом ОСОБА_1 , було підписано договір про повну матеріальну відповідальність.

У відповідності до наказу Командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно господарської діяльності) від 16.11.2020 року за № 155-АД було призначено службове розслідування стосовно командира ремонтної роти старшого лейтенанта ОСОБА_1 .

З акту службового розслідування вбачається, що відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 (зі змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 року за № 1503/31371, наказу командира військової частини від 16.11.2020 року № 155-АД «Про призначення службового розслідування» було проведено службове розслідування, з метою уточнення причин і умов, що сприяли виявленню нестачі запасних інструментів та приладів на військовій техніці в ремонтній роті військової частини НОМЕР_1 , а також встановлення ступеня вини командира ремонтної роти старшого лейтенанта ОСОБА_1 , чиї дії чи бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

В ході розслідування стало відомо, що на посаду командира ремонтної роти військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_1 призначений наказом міністра оборони України від 29.09.2017 року №685 та наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 21.11.20(7 року №76 (додаток 1) справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових і обов`язків за посадою.

З метою забезпечення збереження матеріальних цінностей, у відповідності до наказу міністра оборони України від 12.11.2010] року №590 складено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (додаток 2), між командиром військової частини НОМЕР_1 та командиром ремонтної роти старшим лейтенантом ОСОБА_3 , який приймає на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження ввірених йому військовою частиною НОМЕР_1 матеріальних цінностей.

Під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 за старшим лейтенантом ОСОБА_3 , відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 10.06.2019 року №273-АД та від 07.08.2019 року №366-АД «Про введення в експлуатацію озброєння і військової техніки» (додаток 8,9) була закріплена техніка та військове майно за збереження якої він відповідав.

В ході проведення прийому передачі озброєння, військової техніки та інших матеріальних цінностей ремонтної роти комісія виявила факти втрати майна. Відповідно до відомості щодо визначення залишкової вартості військового майна станом на 01.11.2020 року від 19.11.2020 року та довідки розрахунку на недостачу майна РАО, що рахується за старшим лейтенантом ОСОБА_3 станом на 19.11.2020 року вартість майна становить 45044 (сорок п`ять тисяч сорок чотири) гривні 36 копійок.

Тобто, службовим розслідуванням встановлено, що за порушення вимог статті 11 та 111 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України старшому лейтенанту ОСОБА_1 , притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено «Сувору Догану»; за неналежне виконання службових обов`язків, що призвело до втрати військово технічного майна ремонтної роти військової частини НОМЕР_1 , притягнуто старшого лейтенанта ОСОБА_1 , до повної матеріальної відповідальності, відповідно до договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

Довідка-розрахунок майна зв`язку, що рахується за старшим лейтенантом ОСОБА_1 , станом 19.11.2020 року, підтверджує суму нанесеної відповідачем шкоди в розмірі 45 044, 36 гривень.

В подальшому, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.11.2020 року старшого лейтенанта ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення «Сувора догана» за неналежне виконання своїх посадових обов`язків стосовно збереження ввірених матеріальних засобів та порушення вимог ст. 11, 16,111 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року.

Зокрема, згідно п.6 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.11.2020 №158АД, серед іншого, було вказано, що у випадку непогашення старшим лейтенантом ОСОБА_4 нестачі майна у добровільному порядку, на підставі ст. 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», притягнути старшого лейтенанта ОСОБА_4 до повної матеріальної відповідальності у зв`язку з виявленням нестачі майна переданого під звіт для зберігання та використання у сумі 45 044, 34 грн., та стягнути з винної особи в дохід держави суму недостачі в повному обсязі та здійснювати утримування з грошового забезпечення старшого лейтенанта ОСОБА_4 , в розмірі 20% щомісячно до повного погашення нестачі.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.11.2020 року старшого лейтенанта ОСОБА_1 , командира ремонтної роти звільненого наказом командира командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 11 листопада 2020 року № 414 у запас за підпунктом «а» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту).

Вказуючи, що станом на день звернення до суду, завдана державі шкода у розмірі 38826, 35 грн., не відшкодовані відповідачем, В/ч НОМЕР_1 звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. За необхідності виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, у відношенні військовослужбовців.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 №548-XІV (далі - Статут).

Згідно статті 9 Розділу 1. "Обов`язки, права та відповідальність військовослужбовців" Статуту, військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Статтею 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно приписів статей 26 та 27 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

Зокрема, як встановлено судом, ОСОБА_1 проходив військову службу у В/ч НОМЕР_1 на посаді командира ремонтної роти військової частини НОМЕР_1 .

За результатами проведення службового розслідування щодо виникнення нестачі військового майна у ремонтній роті військової частини НОМЕР_1 , було вирішено притягнути винного до дисциплінарної відповідальності, про що видано наказ від 19.11.2020 №158-АД "Про результати проведення службового розслідування за фактом нестачі військового майна у ремонтній роті військової частини НОМЕР_1 ".

Зокрема, згідно п.6 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.11.2020 №158АД, серед іншого, було вказано, що у випадку непогашення старшим лейтенантом ОСОБА_4 нестачі майна у добровільному порядку, на підставі ст. 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», притягнути старшого лейтенанта ОСОБА_4 до повної матеріальної відповідальності у зв`язку з виявленням нестачі майна переданого під звіт для зберігання та використання у сумі 45 044, 34 грн., та стягнути з винної особи в дохід держави суму недостачі в повному обсязі та здійснювати утримування з грошового забезпечення старшого лейтенанта ОСОБА_4 , в розмірі 20% щомісячно до повного погашення нестачі.

Статтею 1166 ЦК України визначено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду.

Так, згідно з частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 28 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних суді» визначено, що у разі умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі.

У разі якщо до прийняття рішення про стягнення матеріальної шкоди винну в її заподіянні особу було звільнено в запас чи у відставку або така особа вибула з військової частини, командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди.

Отже, спір з приводу відшкодування матеріальної шкоди, завданої особою державі під час проходження військової служби, є публічно - правовим, а тому підлягає розгляду в порядку, передбаченому КАС України.

Наведене узгоджується з правовими висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного суду від 22.01.2020 у справі №813/1045/18.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №636/93/14-ц (провадження № 14-524цс18) зроблено висновок, що "у разі якщо до прийняття рішення про стягнення матеріальної шкоди винну в її заподіянні особу було звільнено в запас чи у відставку або така особа вибула з військової частини, командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди. У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом постає питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи. Водночас встановлення правомірності дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця передбачене в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення. Цей спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби. Аналогічні висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05.12.2018 року у справі № 11-892апп18 та від 1212.2018 року в справі № 14-481цс18 і підстав для відступу від вказаної правової позиції не вбачається".

Проходження військової служби в Збройних Силах України врегульовано Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232), Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі Положення №1153), Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах, затвердженого наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170.

Відповідно до статей 1, 3 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України.

До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо. З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням.

Як зазначалось вище згідно зі статтею 26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначено Законом України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 3 жовтня 2019 року № 160-IX (далі - ЗУ № 160-IX).

Відповідно до п.4 частини 1 статті 1 ЗУ № 160-IX матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Термін "військове майно", що застосовується в цьому Законі, вживається у значенні, наведеному в Законі України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" (частина 2 статті 1 ЗУ № 160-IX).

Приписами частини 1-4 статті 3 ЗУ № 160-IX визначено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.

Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЗУ № 160-IX особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.

В силу п.1 частини 1 статті 6 ЗУ № 160-IX особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.

Статтею 8 вказаного Закону визначено підстави та порядок проведення службового розслідування за фактом виявлення завданої шкоди.

Відповідно до частини 6-7 статті 8 ЗУ № 160-IX за результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.

Відповідно до статті 12 ЗУ № 160-IX у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Системний аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що для вирішення питання про відшкодування завданої шкоди у судовому порядку необхідним є факт відмови винної особи від її добровільного відшкодування.

Як встановлено судом, згідно п. 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.11.2020 №158АД, було надано старшому лейтенанту ОСОБА_1 , термін для погашення нестачі у повному обсязі в добровільному порядку до 21.11.2020 року.

Пунктом наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.11.2020 №158АД, серед іншого, було вказано, що у випадку непогашення старшим лейтенантом ОСОБА_4 нестачі майна у добровільному порядку, на підставі ст. 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», притягнути старшого лейтенанта ОСОБА_4 до повної матеріальної відповідальності у зв`язку з виявленням нестачі майна переданого під звіт для зберігання та використання у сумі 45 044, 34 грн., та стягнути з винної особи в дохід держави суму недостачі в повному обсязі та здійснювати утримування з грошового забезпечення старшого лейтенанта ОСОБА_4 , в розмірі 20% щомісячно до повного погашення нестачі.

Як вбачається з матеріалів справи, за даним наказом відповідач був ознайомлений 20.11.2020 року, що підтверджується аркушем доведення наявним у матеріалах справи. Згідно ст. 14 ЗУ № 160-IX, передбачено оскарження рішення про притягнення до матеріальної відповідальності.

Наказ командира (начальника) про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності може бути оскаржено старшому за службовим становищем командиру (начальнику) та/або до суду в порядку, передбаченому законодавством. Старший за службовим становищем командир (начальник) не рідше одного разу на квартал перевіряє законність і обґрунтованість притягнення осіб до матеріальної відповідальності та розмір сум, які підлягають стягненню. У разі скасування наказу про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності стягнені з особи кошти та/або добровільно передане нею рівноцінне майно чи внесені кошти повертаються цій особі, про що видається відповідний наказ. (Частина 1-3 ст. 14 ЗУ № 160-IX).

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується представником відповідача у відзиві на позовну заяву, наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 19.11.2020 року відповідачем не було оскаржено у відповідності до ст. 14 ЗУ № 160-IX.

В наказі від 19.11.2020 №158АД було вказано, що здійснено відрахуванням з утримування з грошового забезпечення старшого лейтенанта ОСОБА_4 , в розмірі 20% щомісячно до повного погашення нестачі, та момент подання позову дана сума становила 38 826, 35 грн.

За таких обставин, суд вважає, що відповідач був ознайомлений із фактом притягнення його до матеріальної відповідальності, однак добровільно не відшкодував суму завданої шкоди у повному обсязі.

Щодо покликань представника відповідача у відзиві на позовну заяву стосовно того, що відповідачем не було вчинено жодних дій визначених Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі № 243/95-ВР., то суд зазначає наступне.

Так, підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами визначає Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затверджене Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року №243/95-ВР (далі - Положення №243/95-ВР).

Однак приписи Положення №243/95-ВР втратили чинність у зв`язку із набранням чинності нормами Закону України від 03 жовтня 2019 року №160-IX «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі - Закон №160-IX), тобто з 31 жовтня 2019 року.

Щодо інших посилань учасників справи, суд зазначає, що вони не впливають на правильність вирішення спору по суті.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 38 826, 35 грн. - підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Оскільки доказів понесення таких витрат суду не надано, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 72-77, 90, 139, 243-246, 255, 293, 295 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) завдану майнову шкоду у розмірі 38 826 грн. (тридцять вісім тисяч вісімсот двадцять шість) гривень 35 коп.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 31 травня 2021 року.

Суддя Карп`як Оксана Орестівна