Справа № 500/1733/20
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2021-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 рокуЛьвівСправа № 500/1733/20 пров. № А/857/6228/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Улицького В.З., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря Мельничук Б.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Державної податкової служби України на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року (ухвалене головуючим суддею Баранюк А.З. у м. Тернопіль) у справі № 500/1733/20 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив визнати бездіяльність Державної податкової служби України протиправною та зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати податкові накладні №1 від 31.10.2018, №2 від 31.10.2018, №1 від 30.11.2018 в Єдиному реєстрі податкових накладних поданих фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що з метою реєстрації податкових накладних №1 від 31.10.2018, №2 від 31.10.2018, №1 від 30.11.2018 року в Єдиному реєстрі податкових накладних позивач звернувся до Державної податкової служби України, проте остання листом повідомила, що судом не визнано протиправними дії та не зобов`язано ДПС України до вчинення будь-яких дій та те, що ДПС України не була учасником судового процесу у справі № 500/641/19.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.10.2020 адміністративний позов задоволено частково. Зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати податкові накладні №1 від 31.10.2018, №2 від 31.10.2018, №1 від 30.11.2018 в Єдиному реєстрі податкових накладних поданих фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили, визнано протиправними та скасовано рішення комісії Головного управління ДФС у Тернопільській області рішень, що слугували відмовою реєстрації спірних податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання Державної податкової служби України зареєструвати їх в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що в резолютивній частині рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.06.2019 у справі № 500/641/19 відсутнє зобов`язання щодо реєстрації податкових накладних ФОП ОСОБА_1 в Єдиному реєстрі податкових накладних, що в свою чергу не підпадає під дію виконання вимог п. 20 Порядку.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.06.2019 у справі №500/641/19, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.10.2019, адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними та скасовано рішення комісії Головного управління ДФС України у Тернопільській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації:

№1003861/ від 27.11.2018 року про відмову в реєстрації податкової накладної №1 від 31.10.2018 року в Єдиному реєстрі податкових накладних;

№1003862/ від 27.11.2018 року про відмову в реєстрації податкової накладної №2 від 31.10.2018 року в Єдиному реєстрі податкових накладних;

№1030013/ від 19.12.2018 року про відмову в реєстрації податкової накладної №1 від 30.11.2018 року в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Як слідує із даного рішення, під час розгляду справи ГУ ДФС у Тернопільській області, як суб`єктом владних повноважень, не наведено обґрунтованих мотивів прийняття рішень №1003861/, №1003862/ від 27.11.2018 року та №1030013/ від 19.12.2018 року, якими фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 відмовлено у реєстрації податкових накладних №1 та №2 від 31.10.2018 року та №1 від 30.11.2018 року, так само, як не надано суду доказів, які спростовували б твердження позивача щодо наявності підстав для скасування оскаржуваних рішень.

Тому, суд дійшов висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог позивача шляхом визнання протиправними та скасування рішень Головного управління ДФС у Тернопільській області рішень №1003861/, №1003862/ від 27.11.2018 року та №1030013/ від 19.12.2018 року, про відмову у реєстрації податкових накладних №1 та №2 від 31.10.2018 року та №1 від 30.11.2018 року, відповідно.

З метою реєстрації податкових накладних №1 від 31.10.2018 року, №2 від 31.10.2018 року, №1 від 30.11.2018 року в Єдиному реєстрі податкових накладних позивач у грудні 2019 звернувся до Державної податкової служби України (а.с. 20).

Розглянувши вказане звернення, відповідач листом від 16.01.2020 №2062/6/99-00-08-04-01-06, повідомив позивачу про те, що судом не визнано протиправними дії та не зобов`язано ДПС України до вчинення будь-яких дій, тим самим відмовивши позивачу у проведенні такої реєстрації.

Позивач вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправно, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України (далі ПК України) на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з абзацами 1, 10 п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Відтак, відповідно до вимог п. 201.1, 201.10 ст. 201 ПК України реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних віднесено до обов`язків платника податків.

Разом з цим, наведені норми розраховані на відсутність спірних правовідносин, позаяк у випадку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування механізм її подальшої реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних є іншим.

Згідно з приписами пунктів 19, 20 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 № 1246, податкова накладна та/або розрахунок коригування, реєстрацію яких зупинено, реєструється у день настання однієї з таких подій: прийняття в установленому порядку та набрання чинності рішенням про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування; набрання рішенням суду законної сили про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування (у разі надходження до ДФС відповідного рішення); неприйняття та/або відсутність реєстрації в установленому порядку рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування.

У разі надходження до ДФС рішення суду про реєстрацію або скасування реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування, яке набрало законної сили, такі податкові накладні та/або розрахунки коригування реєструються після проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), або їх реєстрація скасовується. При цьому датою реєстрації або скасування реєстрації вважається день, зазначений в такому рішенні, або день набрання законної сили рішенням суду.

Відповідно до ч. 7 ст. 5 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» № 3166-V1 від 17.03.2011 (зі змінами), міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, щодо яких набрав чинності акт Кабінету Міністрів України про їх припинення, продовжують здійснювати повноваження та функції у визначених сферах компетенції до завершення здійснення заходів з утворення міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, до якого переходять повноваження та функції міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, що припиняється, та можливості забезпечення здійснення ним цих функцій і повноважень, про що видається відповідний акт Кабінету Міністрів України. Таким чином, реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних після набрання чинності розпорядження КМУ від 21.08.2019 № 682р здійснюється Державною податковою службою України.

Згідно з абз. 6 п. 2 Постанови КМУ № 1200, Державна фіскальна служба продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби, Державної митної служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 682-р установлена можливість забезпечення здійснення Державною податковою службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 року № 227 "Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України" функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Отже, реєстрація в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної/розрахунку коригування, реєстрацію якої попередньо було зупинено, є повноваженням Державної податкової служби України.

Проте, обставин, які б унеможливлювали реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, судом під час розгляду справи № 500/641/19 не встановлено.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваних рішень про відмову в реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних спірних податкових накладних, ознак щодо порушення позивачем вимог законодавства щодо складення податкових накладних немає, відтак належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати податкові накладні № 1 від 31.10.2018, № 2 від 31.10.2018, №1 від 30.11.2018 в Єдиному реєстрі податкових накладних поданих фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .

Щодо доводів апелянта про те, що в резолютивній частині рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.06.2019 у справі № 500/641/19 відсутнє зобов`язання щодо реєстрації податкових накладних ФОП ОСОБА_1 в Єдиному реєстрі податкових накладних, що в свою чергу не підпадає під дію виконання вимог п. 20 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 № 1246 то колегія суддів вважає, що такі не спростовують висновку суду першої інстанції, оскільки з набранням законної сили рішення у справі № 500/641/19 відпали обставини, які унеможливлювали зареєструвати податкові накладні № 1 від 31.10.2018, № 2 від 31.10.2018, №1 від 30.11.2018 в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової служби України залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 у справі № 500/1733/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді В. З. Улицький
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 01 червня 2021 року