Справа № 280/7662/20
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2021-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

31 травня 2021 року м. Дніпросправа № 280/7662/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.
суддів: Білак С.В., Олефіренко Н.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11.02.2021 р. (суддя Лазаренко М.С., повне судове рішення складено 11.02.2021 р.) в справі № 280/7662/20 за позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області (далі УСЗН) про визнання протиправними та скасування відмов у встановленні статусу вдови інваліда війни 2 групи з видачею відповідного посвідчення із врахуванням статей 7 та 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оформлені листами від 25.05.2020 р. № с-66/з та від 11.08.2020 р. № С-112/з; зобов`язання з дати звернення (23.04.2020 р.) встановити статус члена сім`ї померлого інваліда війни 2 групи ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до вимог статей 7 та 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та видати посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого».

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11.02.2021 р. позов задоволено, визнано протиправними та скасовані відмови Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області у встановленні ОСОБА_1 статусу вдови інваліда війни ІІ групи з видачею відповідного посвідчення із врахуванням вимог ст. 7, ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оформлені листами від 25.05.2020 року за № с-66/з та від 11.08.2020 за № С-112/з; зобов`язано Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області, починаючи з дати звернення, тобто з 23.04.2020 року, встановити ОСОБА_1 статус члена сім`ї померлого інваліда війни ІІ групи ( ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ) відповідно до вимог ст. 7, ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видати відповідне посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого».

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вважає, що для встановлення статусу члена сім`ї загиблого відповідно до статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» необхідно, щоб особа або померла внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаного під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або померла внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби.

Якщо б у чоловіка позивача була б постанова ВЛК з формулюванням відповідно до пп. «г» п. 21.6 глави 21 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 р. № 402, із формулюванням «захворювання, ТАК, пов`язане з наслідками Чорнобильської катастрофи в період проходження військової служби», то не було б підстав для відмови, але у довідці акту огляду МСЕК № 674565 зазначена причина інвалідності «захворювання, зв`язано з виконанням обов`язків військової служби по ЛНА на ЧАЕС», а експертний висновок від 06.07.2020 р. № 696 містить висновок «захворювання, що призвело до смерті, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби».

Довідка військового комісаріату, на яку посилається суд першої інстанції, на думку апелянта, лише підтверджує наявність у чоловіка позивача статусів, які він мав.

Також судом першої інстанції порушено норми процесуального права в частині строку розгляду справи. Так, провадження у справі відкрите 02.11.2020 р., рішення прийнято 11.02.2021 р., тобто із порушенням приписів статей 262, 263 КАС України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.04.2015 ОСОБА_1 уклала шлюб із ОСОБА_2

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 за життя був інвалідом II групи у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із виконанням обов`язків військової служби при ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ № 674565 від 01.01.2020.

ОСОБА_2 03.09.2003 видано посвідчення серії НОМЕР_2 , пред`явник якого має право на пільги, установлені законодавством України для ветеранів військової служби, а 27.03.2019 ОСОБА_2 видано посвідчення учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році категорії 1.

ОСОБА_2 10.01.2020 видано посвідчення серії НОМЕР_3 , пред`явник якого є особою з інвалідністю 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни.

28.01.2020 на засіданні військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України по встановленню причинного зв`язку захворювань встановлено, що захворювання полковника у відставці ОСОБА_2 , 1950 року народження, «нейроендокринна пухлина лівої легені IV ст., II кл. група, Т4, N3, МІ, G3 з масивною компресією органів середостіння, з «М» в паренхиму лівої легені, правий наднирник, внутрішньочеревні лімфатичні вузли, головний мозок. Стар після двох курсів ПХТ, променевої терапії (12.2019. сумарна доза 30 Гр)» підтверджені медичними документами Захворювання, ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується витягом, з протоколу засідання комісії.

Відповідно до довідки № 1188/с від 09.06.2020, яка видана військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлий чоловік ОСОБА_1 полковник ОСОБА_2 , 1950 року народження, отримував пенсію за вислугу років, є ветераном військової служби, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії, особою з інвалідністю 2 групи по захворюванню, пов`язаному з виконанням обов`язків військової служби на ЧАЕС.

23.04.2020 ОСОБА_1 звернулась до УСЗН Мелітопольської міської ради із заявою про встановлення їй статусу вдови інваліда II групи з видачею відповідного посвідчення із врахуванням вимог статей 7, 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

05.05.2020 позивач отримала лист УСЗН Мелітопольської міської ради, в якому зазначено, що з метою надання відповіді на її заяву управлінням направлено запит до Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації щодо правомірності застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

25.05.2020 позивач отримала лист-відповідь, в якому зазначено, що встановити позивачу статус дружини померлого чоловіка, який мав статус особи з інвалідністю внаслідок війни, застосувавши норми статті 10 Закону, відповідно до чинного законодавства не є можливим. Відповідь мотивована тим, що згідно з пунктом 1 статті 10 Закону та враховуючи роз`яснення Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної адміністрації від 20.05.2020 за № 2388/03.2-29 дія Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного із перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів. На сім`ї військовослужбовців з числа військовозобов`язаних, призваних на військові збори, осіб вільнонайманого складу, осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів комітету державної безпеки колишнього Союзу PCP, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, одержаного під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, дія Закону не поширюється.

04.08.2020 позивач повторно звернулась до УСЗН Мелітопольської міської ради із заявою, в якій просила додатково розглянути заяву від 23.04.2020 в зв`язку з отриманням нею нових документів, а саме: експертного висновку ЦМЕК від 06.07.2020 за № 696 та довідки ІНФОРМАЦІЯ_3 від 09.06.2020 за № 1188/с, просила прийняти позитивне рішення про встановлення статусу вдови інваліда війни II групи з видачею відповідного посвідчення із врахуванням вимог статей 7, 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідачем надано відповідь 11.08.2020, в якій зазначено, що встановити заявнику статус дружини померлого чоловіка, який мав статус особи з інвалідністю внаслідок війни, застосувавши норми статті 10 Закону відповідно до чинного законодавства, не є можливим.

Враховуючи, що чоловік позивача помер внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби, суд першої інстанції вважав, що позивач є членом сім`ї військовослужбовця у розумінні пункту 1 частини першої статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і на неї поширюється чинність цього Закону, тому задовольнив позовні вимоги.

Суд визнає приведений висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 22.04.2015 р.

ОСОБА_2 встановлено 2 група інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із виконанням обов`язків військової служби при ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджено довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ № 674565 від 01.01.2020 р.

ОСОБА_2 мав статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році 1 категорії, мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів військової служби, особи з інвалідністю 2 групи, яка має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни, що підтверджено відповідними посвідченнями.

Витягом з протоколу засідання військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України по встановленню причинного зв`язку захворювань від 28.01.2020 р. доведено, що захворювання полковника у відставці ОСОБА_2 , 1950 року народження, підтверджені медичними документами, «захворювання. ТАК. пов`язані з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС».

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки № 1188/с від 09.06.2020 р., виданої Запорізьким обласним військовим комісаріатом, померлий чоловік ОСОБА_1 полковник ОСОБА_2 , 1950 року народження, отримував пенсію за вислугу років, є ветераном військової служби, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії, особою з інвалідністю 2 групи за захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби на ЧАЕС.

ОСОБА_1 двічі, 23.04.2020 р. та 04.08.2020 р., зверталась до УСЗН Мелітопольської міської ради з питання встановлення їй статусу вдови інваліда II групи з видачею відповідного посвідчення із врахуванням вимог статей 7, 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», проте листами від 25.05.2020 р. та 11.08.2020 р. позивачу відмовлено у встановленні відповідного статусу з тих підстав, що на сім`ї військовослужбовців з числа військовозобов`язаних, призваних на військові збори, осіб вільнонайманого складу, осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів комітету державної безпеки колишнього Союзу PCP, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, одержаного під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, дія цього Закону не поширюється.

Спірним в цій справі є питання права позивача на отримання статусу вдови інваліда війни II групи відповідно до статей 7, 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 р. № 3551-XII (далі Закон № 3551-ХІІ), який застосовується судом в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Статтею 4 Закону № 3551-XIІ встановлено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 7 Закону № 3551-XIІ до інвалідів війни належать також інваліди з числа: військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Конституційним Судом Україні у пункті 6 Рішення у справі за конституційним поданням 54 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 44, 47, 78, 80 Закону України "Про Державний бюджет України на 2004 рік" та конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин другої, третьої, четвертої статті 78 Закону України "Про Державний бюджет України на 2004 рік" (справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій)

від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004 (справа N 1-27/2004) зроблено наступний висновок:

«За Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав (частина перша статті 4).

Розділ II цього Закону визначає поняття і зміст статусу ветеранів війни (учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни) та осіб, на яких поширюється дія його положень. Це колишні військовослужбовці та особи вільнонайманого складу

військових формувань, працівники правоохоронних органів, які безпосередньо брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань усіх видів і родів військ діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і в мирний час, виконували інші обов`язки військової служби та тилового забезпечення, пов`язані з необхідністю захисту Батьківщини, у тому числі з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами. В окремих випадках дія зазначеного Закону поширюється на членів сімей перелічених осіб.».

За приписами частини першої статті 10 Закону № 3551-XIІ чинність цього Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Таким чином, суд зазначає, що дія Закону № 3551-ХІІ поширюється також і на членів сім`ї військовослужбовців, які померли внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби.

За змістом абзаців 4, 7 пункту 1 частини першої статті 10 Закону № 3551-ХІІ до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать, зокрема, один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні.

Відтак, суд погоджує висновок суду першої інстанції про те, що оскільки чоловік позивача помер внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби, позивач є членом сім`ї військовослужбовця, то позивач відповідно до пункту 1 частини першої статті 10 Закону № 3551-ХІІ має право на встановлення статусу члена сім`ї померлого інваліда війни 2 групи.

Крім того, позивач як особа, на яку поширюється чинність Закону № 3551-ХІІ, на підставі статті 18 цього Закону має право на отримання відповідного посвідчення, яке засвідчує її статус.

Посилання апелянта на те, що для встановлення статусу члена сім`ї загиблого відповідно до статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» необхідно, щоб особа або померла внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаного під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або померла внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби, не спростовують висновки суду першої інстанції. Суд зазначає, що чоловік позивача помер внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби, що дає позивачу як члену його сім`ї (дружині) право на отримання відповідного статусу.

Доводи апелянта про те, що формулювання причини смерті у рішенні ВЛК не дає підстав для надання позивачу відповідного статусу є незмістовними та спростовані нормами права та висновками Конституційного Суду України, приведеними вище.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині строку розгляду справи, на які звернув увагу апелянт, не призвели до неправильного вирішення справи та не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду у розумінні частини третьої статті 317 КАС України.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини 6 статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11.02.2021 р. в справі № 280/7662/20 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11.02.2021 р. в справі № 280/7662/20 за позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття 31.05.2021 р. та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 31.05.2021 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко