Справа № 640/18472/19
Суддя: Мамедова Ю.Т.
Дата ухвалення: 2021-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 травня 2021 року №640/18472/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Мамедової Ю.Т., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовомПриватного акціонерного товариства «Київський річковий порт»
доГоловного управління ДПС у м. Києві
провизнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва, (також далі - суд), надійшов позов Приватного акціонерного товариства «Київський річковий порт», (далі - позивач, ПрАТ «Київський річковий порт»), до Головного управління ДПС у м. Києві, (далі - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо включення до податкового повідомлення-рішення від 11.09.2019 № боргу (понад 1095 днів), який має ознаки безнадійного податкового боргу, та податкового боргу, визнаного безнадійним згідно рішення суду від 07.03.2019 у справі №640/19950/18;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 11.09.2019 №, (далі - оскаржуване податкове повідомлення - рішення).

Підставами позову є порушення прав та інтересів позивача внаслідок протиправного прийняття відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.10.19 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ПАТ «Київський річковий порт» до ГУ ДПС у м. Києві про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що згідно спірного податкового повідомлення - рішення від 11 вересня 2019 року № за затримку сплати грошового зобов`язання в сумі 1 457 911, 70 грн. його зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20% в сумі 291 582, 34 грн. Відповідно до інформації, викладеної в акті перевірки, підставою нарахування позивачу штрафу слугували: 1) рішення суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу №К/800/28922/13 від 18.06.2013; 2) податкові декларації з податку на додану вартість № від 20.09.2016, № від 19.10.2016, № від 18.11.2016, № від 20.12.2016, № від 20.01.2017, № від 20.02.2017, № від 19.10.2018; 3) податкові повідомлення-рішення (форма «Н») №30491201 від 12.10.2016, № від 05.09.2017, №32821207 від 12.01.2018, №135221206 від 28.02.2018, №372451206 від 21.06.2018.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.03.2019 у справі №640/19950/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2019, зобов`язано ГУ ДФС у м. Києві вчинити дії щодо проведення списання податкового боргу ПрАТ «Київський річковий порт» по податку на додану вартість в сумі 4 680 070, 61 грн., який складається з боргу понад 1095 днів в сумі 1 518 043, 83 грн. та боргу по скасованих податкових повідомленнях-рішеннях в сумі 1 541 517, 07 грн., а також пені, нарахованої на борг понад 1095 днів, в сумі 984 605, 08 грн. та пені, нарахованої на борг понад 1095 днів, в сумі 635 904, 63 грн.

Проте, зазначене рішення суду, станом на час звернення до суду з даним позовом, не виконано відповідачем.

Крім того, оплата по податкових повідомленнях - рішеннях (форма «Н») № від 05.09.2017, №32821207 від 12.01.2018, №135221206 від 28.02.2018 та №372451206 від 21.06.2018 підтверджується платіжними дорученнями від 07.09.2017 №1777, від 24.01.2018 №199, від 06.03.2018 №540 та від 26.06.2018 №1838 відповідно.

Також, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.09.2019 у справі №640/22379/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.01.20, задоволено позов ГУ ДФС у м. Києві та стягнуто з ПрАТ «Київський річковий порт» суму податкового боргу в розмірі 6 496 622, 75 грн., шляхом стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих ПрАТ «Київський річковий порт». Вказаний податковий борг складався із самостійно узгоджених позивачем зобов`язань, визначених на підставі податкових декларацій з податку на додану вартість № від 20.09.2016, № від 19.10.2016, № від 18.11.2016, № від 20.12.2016, від 20.01.2017, № від 20.02.2017, № від 19.10.2018, а також визначених контролюючим органом податкових зобов`язань по податковим повідомленням - рішенням (форма «Н») №30491201 від 12.10.2016, № від 05.09.2017, №32821207 від 12.01.2018, №135221206 від 28.02.2018, №372451206 від 21.06.2018.

Таким чином, на думку позивача, має місце зловживання правом зі сторони відповідача, що полягає у подвійному стягненні грошових коштів з ПрАТ «Київський річковий порт».

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 04.11.2019 зазначив, що при проведенні камеральної перевірки дотримання податкового законодавства в частині своєчасності сплати податку на додану вартість, встановлено факти порушення платником ПрАТ «Київпорт» граничних строків сплати узгодженої суми грошового зобов`язання, що призвело до виникнення автоматично розрахованих штрафних (фінансових) санкцій у сумі 59 551, 81 грн.

В той же час, відповідно до ст. 102 Податкового кодексу України, у разі, якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Відповідно до п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України, у разі наявності у платника податків податкового боргу, контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напрямку сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Як встановлено п. 131.2 ст. 131 Податкового кодексу України, при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов`язання. У разі повного погашення суми податкового боргу, кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені.

У разі затримки сплати узгодженої суми грошового зобов`язання більше 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу, що і відбулось у даному випадку.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

ПрАТ «Київський річковий порт» є юридичною особою, основним видом діяльності якого є будування суден і плавучих конструкцій (КВЕД 30.11).

ГУ ДФС у м. Києві на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 та п. 75.1 ст. 75, в порядку п. 76.3 ст. 76 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати податку на прибуток ПрАТ «Київський річковий порт» ().

За результатами проведення камеральної перевірки ГУ ДПС у м. Києві складено акт від 22.08.2019 №20913/26-15-12-13-20 (далі по тексту - Акт перевірки), за висновками якого перевіркою встановлено порушення ПАТ «Київський річковий порт» граничних строків сплати узгодженої суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість, визначених п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, а саме:

1) рішення суду про розстрочення (відстрочення) податково боргу №К/800/28922/13 від 18.06.2013;

2) податкові декларації з податку на додану вартість № від 20.09.2016, № від 19.10.2016, № від 18.11.2016, № від 20.12.2016, № від 20.01.2017, № від 20.02.2017, № від 19.10.2018;

3) податкові повідомлення-рішення (форма «Н») №30491201 від 12.10.2016, № від 05.09.2017, №32821207 від 12.01.2018, №135221206 від 28.02.2018, №372451206 від 21.06.2018.

На підставі висновків вказаного Акту перевірки, ГУ ДПС у м. Києві прийнято податкове повідомлення - рішення від 11.09.2019 №, яким, на підставі статті 126 Податкового кодексу України за затримку на 2444, 2444, 2444, 2444, 2444, 2444, 2444, 2444, 2444, 2444, 2444, 2444, 2444, 2444, 2413, 2413, 2413, 2413, 2413, 2413, 2413, 2413, 2413, 2413, 2413, Ж13, 2413, 2413, 2413, 2413, 2413, 2413, 2413, 2381, 2381, 2381, 2381, 2381, 2381, 2381, 2381, 2381, 965, 935, 926, 904, 874, 843, 812, 646, 646, 510, 510, 465, 465, 303, 303, 268 календарних днів сплати грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 1 457 911, 70 грн, ПрАТ «Київський річковий порт» зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20 % в сумі 291 582, 34 грн.

Не погоджуючись із висновками акту перевірки та вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

У відповідності до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (тут і далі в редакції, чинній на момент проведення перевірки) контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

За змістом пункту 76.1 статті 76 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Отже, камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, та за своєю правовою сутністю та формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника.

Тобто, перевірка будь-яких інших відомостей, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюється.

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Водночас, суд зазначає, що пунктом 109.1 статті 109 Податкового кодексу України передбачено, що податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що законодавець передбачив можливість застосування до платника наслідків несвоєчасної сплати, зокрема узгодженої суми грошового зобов`язання, передбачених пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, лише за наявності його вини.

Матеріалами справи встановлено, що однією із підстав для прийняття відповідачем спірного податкового повідомлення - рішення від 11.09.2019 № слугувало несвоєчасне погашення позивачем узгодженої суми зобов`язань за рішенням суду про розстрочення (відстрочення) податково боргу №К/800/28922/13 від 18.06.2013.

Так, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.06.2013 у справі № К/800/28922/13 за результатами перегляду ухвал Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.04.2013 та Київського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2013 у справі №826/407/13-а, касаційну скаргу ПрАТ «Київський річковий порт» задоволено частково. Скасовано ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.04.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2013. Заяву Публічного акціонерного товариства «Київський річковий порт» про розстрочення виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.02.2013 року задоволено частково. Розстрочено виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.02.2013 строком на шістдесят сім календарних місяців з червня 2013 року по грудень 2018 року шляхом сплати суми податкового боргу рівними частинами по 163 198, 00 грн. протягом перших шістдесяти шістьох місяців, а в останній місяць - 163 216, 07 грн.

Відповідно до пп.14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Таким чином, виникнення податкового боргу є юридичним фактом, який пов`язаний із несплатою узгодженої суми грошового зобов`язання протягом установленого строку.

Відповідно до приписів п. 32.1 ст. 32 Податкового кодексу України зміна строку сплати податку та збору здійснюється шляхом перенесення встановленого податковим законодавством строку сплати податку та збору або його частини на більш пізній строк.

Згідно п. 32.2 ст. 32 Податкового кодексу України зміна строку сплати податку здійснюється у формі: відстрочки; розстрочки.

Зміна строку сплати податку не скасовує діючого і не створює нового податкового обов`язку (п. 32.3 ст. 32 Податкового кодексу України).

Статтею 87 Податкового кодексу України визначено джерела сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків.

Джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Сплата грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів (п. 87.1).

Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами (п. 87.2).

Зі змісту наведених законодавчих норм можна зробити висновок, що відстрочення застосовується як у процедурі примусового стягнення податкового боргу, так і під час добровільного погашення платником грошових зобов`язань. А тому відстрочення є лише законодавчо передбаченою формою розрахунків платника з бюджетом шляхом зміни строків платежу; відстрочення не можна розцінювати як окремий спосіб погашення податкового боргу, що виключає можливість застосування інших заходів з примусового стягнення податкового боргу; використання інституту розстрочення не виключається і на стадії виконання судового рішення про примусове стягнення податкового боргу.

Суд звертає увагу, що розстрочення є лише формою розрахунків платника з бюджетом шляхом зміни строків платежу, яка може застосовуватись в тому числі і у процедурі примусового стягнення податкового боргу. Рішення суду про розстрочення сплати податкового боргу є лише процесуальним рішенням, що визначає спосіб виконання судового рішення про стягнення податкового боргу.

Постановлення такого рішення не змінює статус такої заборгованості - податковий борг - несплачена сума узгодженого (самостійно задекларованого) грошового зобов`язання, та не спростовує того факту, що боржник вчинив податкове правопорушення у вигляді несплати такого і таке правопорушення триває до часу погашення боргу в добровільному чи примусовому порядку.

Підсумовуючи вищезазначене, суд зазначає, що судове рішення про стягнення податкового боргу, яким встановлено порядок його виконання шляхом розстрочення сплати боргу, не звільняє платника податків від відповідальності у вигляді штрафних санкцій та пені, передбачених 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26.12.2018 у справі №826/2697/16 (адміністративне провадження №К/9901/40945/18).

Згідно з п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У той же час, п. 102.4 ст. 102 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Таким чином, ст. 102 Податкового кодексу України встановлено строк давності нарахування контролюючим органом податкових зобов`язань тривалістю 1095 днів, зокрема, який розпочинається від дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань.

Разом з тим, відповідно п. 101.1 статті 101 Податкового кодексу України, списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.

За приписами пп. 101.2.3 п. 101.2 статті 101 Податкового кодексу України під терміном «безнадійний» розуміється, зокрема, податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом.

Згідно п. 101.5 ст. 101 Податкового кодексу України контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу. Порядок такого списання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Механізм списання безнадійного податкового боргу визначено Порядком списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженим наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 №577, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 31.10.2013 за №844/24376 (далі - Порядок №577).

Відповідно до положень пунктів 3.1, 3.2 Порядку №577 визначення суми безнадійного податкового боргу, що підлягає списанню контролюючим органом, здійснюється на підставі даних інформаційних систем органів доходів і зборів станом на день виникнення безнадійного податкового боргу. Днем виникнення безнадійного податкового боргу у випадку, визначеному в підпункті 3 пункту 2.1 розділу II цього Порядку (податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений статтею 102 Податкового кодексу України) є дата прийняття рішення керівника контролюючого органу.

Згідно з приписами пунктів 4.3-4.5 Порядку №577 випадках, передбачених підпунктами 1, 2, 3, 5 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, орган доходів і зборів здійснює процедури щодо проведення списання безнадійного податкового боргу відповідно до вимог пункту 4.2 цього розділу. Структурний підрозділ органу доходів і зборів, до функцій якого належить списання безнадійного податкового боргу, здійснює таке списання щокварталу протягом двадцяти календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку, передбаченого для подання податкової декларації (розрахунку) за звітний (податковий) квартал. Рішення про списання безнадійного податкового боргу вноситься до інформаційних систем не пізніше наступного робочого дня після підписання такого рішення.

Отже, списання безнадійного податкового боргу, в тому числі податкового боргу, стосовно якого минув строк давності у 1095 днів, здійснюється контролюючим органом самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.

При цьому звернення платника податків про списання безнадійного податкового боргу є обов`язковим лише у випадку, якщо такий податковий борг виник внаслідок непереборної сили (форс-мажорних обставин), як це встановлено нормою пункту 4.1 Порядку №577. В інших випадках, передбачених пунктом 101.2 статті 101 Податкового кодексу України, пунктом 2.1 розділу ІІ Порядку № 577, розгляд питання про списання безнадійного податкового боргу ініціюється контролюючими органами щоквартально та проводиться автоматично, без участі платника податків.

З розрахунку штрафних санкцій, застосованих до ПрАТ «Київський річковий порт» за порушення граничного строку сплати узгодженої суми зобов`язань за рішенням суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу №К/800/28922/13 від 18.06.2013 вбачається, що кількість календарних днів порушення строку сплати складає, зокрема, 2444, 2444, 2444, 2444, 2444, 2444, 2444, 2444, 2444, 2444, 2444, 2444, 2444, 2444, 2413, 2413, 2413, 2413, 2413, 2413, 2413, 2413, 2413, 2413, 2413, 2413, 2413, 2413, 2413, 2413, 2413, 2413, 2413, 2381, 2381, 2381, 2381, 2381, 2381, 2381, 2381 та 2381.

Таким чином, податковий борг, станом на час визначення контролюючим органом ПрАТ «Київський річковий порт» штрафних санкцій за порушення граничного строку його сплати, вважався «безнадійним» та підлягав автоматичному списанню, оскільки щодо нього минув строк давності, встановлений ст. 102 Податкового кодексу України.

З огляду на зазначене, штрафні санкції за порушення граничного строку сплати податкового боргу, який вважається «безнадійним» та підлягає списанню, контролюючим органом також нараховано ПрАТ «Київський річковий порт» неправомірно.

Крім того, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.03.2019 у справі №640/19950/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2019, зобов`язано ГУ ДФС у м. Києві вчинити дії щодо проведення списання податкового боргу ПрАТ «Київський річковий порт» по податку на додану вартість в сумі 4 680 070, 61 грн., який складається з боргу понад 1095 днів в сумі 1 518 043, 83 грн. та боргу по скасованих податкових повідомленнях-рішеннях в сумі 1 541 517, 07 грн., а також пені, нарахованої на борг понад 1095 днів, в сумі 984 605, 08 грн. та пені, нарахованої на борг понад 1095 днів, в сумі 635 904, 63 грн.

Позивач стверджує, що зазначене рішення суду відповідачем не виконано, а податковий борг, який підлягав списанню, слугував підставою для нарахування ПрАТ «Київський річковий порт» штрафних санкцій за порушення граничного строку сплати грошового зобов`язання, що, на його думку, є протиправним.

Вказана обставина відповідачем не спростована у відзиві на позовну заяву, за період з 27 вересня 2019 року по дату ухвалення рішення суду у даній справі відповідачем не подано жодних доказів на підтвердження виконання рішення суду та списання податкового боргу по податку на додану вартість в сумі 4 680 070, 61 грн., а також стосовно того, що за порушення сплати вказаного податкового боргу штрафні санкції не нараховувались.

З огляду на викладене, дії відповідача щодо включення до податкового повідомлення-рішення від 11.09.2019 № податкового боргу, визнаного безнадійним згідно рішення суду від 07.03.2019 у справі №640/19950/18 є неправомірними, а тому податкове повідомлення - рішення в цій частині також підлягає скасуванню.

Також, підставою для прийняття відповідачем спірного податкового повідомлення - рішення від 11.09.2019 № слугувало несвоєчасне погашення позивачем узгодженої суми зобов`язань за податковими повідомленнями - рішеннями (форма «Н») №30491201 від 12.10.2016, № від 05.09.2017, №32821207 від 12.01.2018, №135221206 від 28.02.2018, №372451206 від 21.06.2018, стосовно чого суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Матеріалами справи встановлено, що оплата по податкових повідомленнях - рішеннях (форма «Н») № від 05.09.2017, №32821207 від 12.01.2018, №135221206 від 28.02.2018 та №372451206 від 21.06.2018 підтверджується платіжними дорученнями від 07.09.2017 №1777, від 24.01.2018 №199, від 06.03.2018 №540 та від 26.06.2018 №1838 відповідно.

Таким чином, оплата нарахованих відповідачем грошових зобов`язань за податковими повідомленнями - рішеннями здійснена позивачем у визначений пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України строк, а тому підстави для нарахування штрафних санкцій за порушення строку їх сплати були відсутні.

При цьому, відповідачем не надано доказів стосовно правомірності зарахування коштів, сплачених ПрАТ «Київський річковий порт», в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків, як про це зазначено у відзиві на позовну заяву.

Ще однією підставою для прийняття відповідачем спірного податкового повідомлення - рішення від 11.09.2019 № слугувало несвоєчасне погашення позивачем узгодженої суми зобов`язань за податковими деклараціями з податку на додану вартість № від 20.09.2016, № від 19.10.2016, № від 18.11.2016, № від 20.12.2016, № від 20.01.2017, № від 20.02.2017, № від 19.10.2018, стосовно чого суд зазначає наступне.

За приписами пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як на підставу для скасування податкового повідомлення - рішення у цій частині позивач посилається на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.09.2019 у справі №640/22379/18.

Так, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.09.2019 у справі №640/22379/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.01.20, задоволено позов ГУ ДФС у м. Києві та стягнуто з ПрАТ «Київський річковий порт» суму податкового боргу в розмірі 6 496 622, 75 грн., шляхом стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих ПрАТ «Київський річковий порт».

Вказаний податковий борг складався із самостійно узгоджених позивачем зобов`язань, визначених на підставі податкових декларацій з податку на додану вартість № від 20.09.2016, № від 19.10.2016, № від 18.11.2016, № від 20.12.2016, від 20.01.2017, № від 20.02.2017, № від 19.10.2018, а також визначених контролюючим органом податкових зобов`язань по податковим повідомленням - рішенням (форма «Н») №30491201 від 12.10.2016, № від 05.09.2017, №32821207 від 12.01.2018, №135221206 від 28.02.2018, №372451206 від 21.06.2018.

Таким чином, позивач вважає, що у даному випадку має місце зловживання правом зі сторони відповідача, що полягає у подвійному стягненні грошових коштів з ПрАТ «Київський річковий порт».

Однак, суд не погоджується із зазначеними доводами позивача, оскільки рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.09.2019 у справі №640/22379/18 стягнуто з відповідача саме податковий борг, а не штрафні санкції за порушення граничного строку його сплати, які, як вбачається із розрахунку штрафних санкцій, доданого відповідачем до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, складають 34675,60 грн. Відтак, позовні вимоги у цій частині про застосування штрафу у розмірі 34 673, 60 грн. задоволенню не підлягають.

Одночасно, судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

Згідно з частини 1 статті 9, статті 72, частин 1, 2, 5 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи квитанцій, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 6 294, 74 грн. Відтак, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 5 774, 64 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Київський річковий порт» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління ДПС у м. Києві щодо включення до податкового повідомлення - рішення від 11.09.2019 № податкового боргу, визнаного безнадійним згідно рішення суду від 07.03.2019 у справі №640/19950/18.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 11.09.2019 № в частині нарахування Головним управлінням ДПС у м. Києві штрафу за порушення граничного строку сплати узгодженої суми зобов`язань за рішенням суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу №К/800/28922/13 від 18.06.2013 та за податковими повідомленнями - рішеннями (форма «Н») № від 05.09.2017, №32821207 від 12.01.2018, №135221206 від 28.02.2018 та №372451206 від 21.06.2018.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства «Київський річковий порт» (04071, м. Київ, вул. Верхній Вал, 70, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 774, 64 грн. (п`ять тисяч сімсот сімдесят чотири гривні шістдесят чотири копійки).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко