Справа № 400/1754/21
Суддя: Марич Є. В.
Дата ухвалення: 2021-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 травня 2021 р. справа № 400/1754/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Марича Є.В., розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2

про:визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулась до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі-відповідач), в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання грошової компенсації за невикористані дні щорічних додаткових соціальних відпусток за період з 2016 -2020 років як одинокій матері, що виховує неповнолітню дитину, при звільненні з військової служби; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористані дні додаткової щорічної відпустки за 2016, 2017 р, 2018 р., 2019 р., 2020 р., виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 18.03.2021 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що станом на день прийняття наказу про виключення її зі списків особового складу військової частини відповідач не провів розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як одинокій матері за період з 2016-2020 років.

Від відповідача надійшов відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позову, оскільки на думку відповідача, позивач не набула права на отримання грошової компенсації за неотриману додаткову відпустку, оскільки п. 19 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" припинено надання військовослужбовцям додаткових відпусток в особливий період. Крім того, відповідач зазначив, що позивач вже зверталась до суду з аналогічними позовними вимогами і постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду у справі №400/376/20 про відмову в задоволенні позову набрала законної сили.

Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечила доводи відповідача та підтримала позовні вимоги.

З приводу посилання відповідача на наявність рішення суду з аналогічним предметом позову, яке набрало законної сили, суд зазначає, що підстав для закриття провадження у даній справі не має, оскільки вимоги у справі №400/376/20 стосувались надання позивачу додаткової соціальної відпустки за період з 2016 -2020 років як одинокій матері, тоді як у даній справі предметом позову є невиплата позивачу компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за період з 2016 -2020 років як одинокій матері при звільненні.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

Позивач згідно командира військової частини НОМЕР_1 від 18.03.2021 р. №52 з 18.03.2021 р. виключена зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення

Матеріалами адміністративної справи підтверджується, що позивач має дитину ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є неповнолітнім у спірний період.

І з наказу, і з грошового атестату вбачається, що позивачу при звільнені не була виплачена грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як одинокій матері за період з 2016-2020р., що має неповнолітню дитину. Також, невиплата позивачу компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як одинокій матері за період з 2016-2020 р. не заперечується відповідачем.

Також 21.01.2021 р. позивач зверталась із рапортом до відповідача з вимогою про виплату їй компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як одинокій матері за період з 2016-2020 р., однак листом відповідача від 27.01.2021 р. їй було відмовлено.

Статтею 2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) закріплено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Згідно ст. 19 Закону України "Про відпустки" жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або яка усиновила дитину, матері особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).

Відповідно до ч. 7 ст. 20 Закону України "Про відпустки", додаткові відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи надаються понад щорічні відпустки, передбачені статтями 6, 7 і 8 цього Закону, а також понад щорічні відпустки, встановлені іншими законами та нормативно-правовими актами, і переносяться на інший період або продовжуються у порядку, визначеному статтею 11 цього Закону.

За приписами ст. 24 Закону України "Про відпустки", у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що чинним законодавством закріплені гарантії на отримання, окрім основної щорічної відпустки, за наявності передбачених законом підстав, додаткових відпусток, при цьому додаткові відпустки працівникам, які мають дітей надаються понад щорічні відпустки, передбачені статтями 6, 7 і 8 Закону України "Про відпустки", а також понад щорічні відпустки, встановлені іншими законами та нормативно-правовими актами.

Отже, оскільки позивач має неповнолітню дитину, вона, окрім основної щорічної відпустки, має право на додаткову відпустку як одинока матір на підставі ст. 19 Закону України "Про відпустки" (тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів).

Відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011), надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у Законах України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-XII та Про оборону України" від 06.12.1991 №1932-XII.

Так, за приписами статті 1 Закону №3543особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Стаття 1 Закону №1932 визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім того, в статті 1 Закону №3543 надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткових соціальних відпусток.

Поряд з цим, Законом №2011 не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Водночас, у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011 у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо.

Суд вважає, що доводи відповідача про відсутність у позивача права на отримання компенсації за невикористані відпустки як одинокій матері у зв`язку з особливим періодом, є необґрунтованими, оскільки наведені правові положення не стосуються питань компенсації невикористаних відпусток.

З огляду на те, що на законодавчому рівні визначено право позивача на компенсацію невикористаної додаткової відпустки під час звільнення, це право не обмежене жодними нормами закону, а відповідач свого обов`язку щодо забезпечення позивача соціальною гарантією не виконав. Суд дійшов висновку, що у позивача є право на отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як одинокій матері за період з 2016 по 2020 р.р.

В позовній заяві позивач, також просить застосувати судовий контроль за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання відповідача з дня набрання законної сили подати звіт про його виконання.

Відповідно ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З огляду на вищезазначену статтю, встановлення судового контролю є правом суду, а не обов`язком, суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю.

Позов задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 908 грн., що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 20.03.2021 р., який підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Доказів понесення інших судових витрат до суду не надано.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
1.Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 НОМЕР_3 ) задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) щодо ненадання грошової компенсації ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за невикористані дні щорічних додаткових соціальних відпусток за період з 2016 -2020 років як одинокій матері, що виховує неповнолітню дитину, при звільненні з військової служби.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) компенсацію за невикористані дні додаткової щорічної відпустки за 2016, 2017 р, 2018 р., 2019 р., 2020 р., виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 18.03.2021 р.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 908 грн.

5. Відмовити у встановленні судового контролю за виконанням рішення суду.

6. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Є. В. Марич