Справа № 420/720/20
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2021-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/720/20
Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурія О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними дії та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

31.01.2020 фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до ГУ ДПС в Одеській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо застосування наслідків анулювання реєстрації позивача платником єдиного податку з 01.07.2017 року без прийняття відповідного рішення, поза межами строків для застосування адміністративно-господарської санкції та поза межами строку дії відповідних повноважень ГУ ДФС в Одеській області,

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 05.07.2019 №№ , , , , , , якими позивачу визначені податкові зобов`язання з ПДВ та ПДФО, застосовані штрафні санкції за несвоєчасну реєстрацію ПН, донарахований військовий збір та єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Позовні вимоги обґрунтовані незгодою з висновками акту документальної позапланової виїзної перевірки від 14.06.2019 № 1147/15-32-13-05/ НОМЕР_1 . Позивач вважає, що контролюючий орган з 01.07.2017 неправомірно застосував наслідки порушення умов перебування ФОП ОСОБА_1 на спрощеній системі оподаткування без прийняття рішення про анулювання реєстрації платником єдиного податку, який він міг прийняти не раніше складання акту перевірки. Більш того, на думку позивача, строк прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку обмежно строками, визначеними ст.250 ГК України, які відповідач пропустив. Отже, застосовуючи до позивача наслідки порушення умов перебування на спрощеній системі оподаткування, відповідач вийшов за межі строку застосування адміністративно-господарських санкцій. Посилаючись на протиправність та незаконність прийнятих податкових повідомлень-рішень, позивач зазначав, що вони прийняті раніше часу розгляду його заперечень на акт перевірки, що суперечить п.86.8 ст.86, п.56.21 ст.56 ПК України.

Крім того, позивач посилається на підписання рішень за результатами розгляду його скарг на податкові повідомлення-рішення не уповноваженою особою, що має наслідком застосування абз.2,3 п.56.9 ст.56 ПК України, тобто скарги вважаються задоволеними на користь платника податків.

Відповідач заперечував проти позову. У відзиві на позовну заяву ГУ ДФС зазначає, що документальна позапланова перевірка ФОП ОСОБА_1 проведена із дотриманням з приписів ПК України та за наявності законних на то підстав. Встановлені в ході перевірки порушення вимог податкового законодавства здійснені на підставі частково наданих позивачем документів та податкової звітності, є обґрунтованими та доведеними. На підставі викладеного, просив у позові відмовити (т.4 а.с.60-66).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року у задоволенні адміністративного позову ФОП ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Апелянт вказує, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам позивача, обґрунтування скарги є аналогічною адміністративному позову.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін в зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ФОП ОСОБА_1 з 01.01.2016 по 31.12.2016 здійснював господарську діяльність на спрощеній системі оподаткування, являючись платником єдиного податку ІІІ групи, з 01.01.2017 - знаходився на спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного податку ІІ групи. Основним видом діяльності є оптова торгівля автозапчастинами та іграшками.

У період з 03.06.2019 по 07.06.2019 ГУ ДФС в Одеській області проведена документальна позапланова перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018.

За результатами перевірки 14.06.2019 складений акт № 114/15-32-13-05/ НОМЕР_1 , яким встановлені порушення:

- п.63.3 ст.63 ПК України , які виразились у неповідомленні контролюючий орган про усі об`єкти оподаткування, які використовувались при здійсненні підприємницької діяльності,

- п.16.1 ст.16, п.44.1 ст.44, п.85.2 ст.85, п.294.1 ст.294 ПК України, яке сталося внаслідок неподанні податкової декларації платника єдиного податку за 1кв. 2016 року до 09.05.2016,

- пп.296.1.1 п.296.1 ст.296, п.292.1 ст.292, п.293.3 ст.293 ПК України, Порядку ведення книги обліку доходів платників єдиного податку першої і другої груп та платників податку третьої групи, які не є платниками ПДВ, та Порядку ведення книги обліку доходів і витрат платників єдиного податку третьої групи, які є платниками ПДВ, затверджені наказом Мінфіну України від 19.06.2015 № 579, внаслідок чого занижений єдиний податок платника ІІІ групи на суму 6 554,47 грн,

- абз.2 п.291.4 ст.291 ПК України, в результаті чого встановлено порушення умов перебування на спрощеній системі оподаткування платника єдиного податку ІІ групи,

- п.292.1 ст.292 ПК України, які призвели до заниження валового доходу платника єдиного податку ІІ групи за 4 місяці 2017 року на суму 99 266 грн,

- пп.49.18.2, пп.49.18.5, п.49.18 ст.49, п.177.5.2 п.177.5 ст.177 ПК України, яке сталося внаслідок неподання декларації про майновий стан за 2 квартал 2017 року у строк до 09.08.2017, за 2017 та 2018 роки у строк відповідно до 09.02.2018 та до 09.02.2019,

- п.167.1 ст.167, п.177.2 ст.177 ПК України, що призвело до заниження загального оподатковуваного чистого доходу за перевіряємий період на суму 505 328,55 грн, а саме: за 2017 рік - на суму 354 043 грн, за 2018 рік - на суму 151 285,30 грн, в результаті чого донараховано ПДФО на суму 79 022,57 грн, а саме: за 2017 рік - 51 791,22 грн, за 2018 рік - 27 231,35 грн,

- пп."г" п.176.2 ст.176 ПК України, пп.2.1 п.2 ст.6, п.8 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", в результаті чого донараховано основний платіж по ЄСВ на загальну суму 82 52,43 грн, в т.ч. за 2017 рік - на суму 59 076,38 грн, за 2018 рік - на суму 23 454 грн,

- п.181.1 ст.181, п.183.2 ст.183 ПК України, що призвело до заниження ПДВ на загальну суму 388 550 грн за період липень-грудень 2017 року та за 2018 рік,

- п.203.1 ст.203 ПК України, яке сталося внаслідок неподання податкових декларацій з ПДВ за 17 податкових періодів,

- п.201.10 ст.201 ПК України, яке виразилось у не реєстрації податкових накладних на загальну суму ПДВ 388 550 грн,

- пп.1.2 п.16-11, п.1.4 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України, в результаті чого донараховано військового збору за 2017-2018 роки на загальну суму 7 185,21 грн,

- п.2.6 ст.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 № 637, що сталося внаслідок не оприбуткування готівкових коштів на суму 9 072,19 грн.

Не погоджуючись з висновками акту перевірки, позивач 21.06.2019 року подав до Головного управління ДФС в Одеській області заперечення. За результатами розгляду заперечень 02.07.2019 відповідачем направлена відповідь про залишення без змін висновки акту перевірки (т.1 а.с.87-93).

За наслідками перевірки ГУ ДФС в Одеській області 05.07.2019 прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № про визначення податку на доходи з фізичних осіб на суму 98 778,21 грн, у тому числі за основним платежем на суму 79 022,57 грн та штрафними санкціями 19 755,64 грн,

- № про визначення податку на додану вартість на суму 485 687,50 грн, в т.ч. за основним платежем на суму 388 550,00 грн та штрафними санкціями - 97 137,50 грн,

- № про застосування штрафних санкцій за не реєстрацію протягом граничного строку податкових накладних в розмірі 194 275,00 грн,

- № про застосування штрафних санкцій з ПДВ в розмірі 2 890,00 грн,

- № про збільшення військового збору на суму 8 981,51 грн, в т.ч. за основним платежем на суму 7 185,21 грн та штрафними санкціями в розмірі 1 796,30 грн.

05.07.2019 відповідачем також прийнято рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування єдиного внеску в розмірі 11 206,87 грн.

Позивач оскаржив зазначені податкові повідомлення-рішення та рішення в адміністративному порядку, направивши відповідні скарги до ДПС України (т.1 а.с.102-145).

Рішеннями ДПС України від 03.12.2019 № 11624/16/99-00-08-0505 та від 05.12.2019 № 11972/16/99-00-08-05-04 скарги ФОП ОСОБА_2 залишені без розгляду в зв`язку із подачею 03.10.2019, тобто з пропуском 10-денного строку (т.1 а.с.154-158).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з доведеності встановлених в ході перевірки порушень податкового законодавства, а відтак, з правомірності та обґрунтованості оскаржуваних рішень. Також суд зазначив, що оскільки рішення ДПС України, якими продовжено строк розгляду скарг ФОП ОСОБА_1 в адміністративному порядку, не є предметом даного судового оскарження, є непідтвердженими доводи позивача щодо незаконності рішень контролюючого органу про залишення скарг позивача без розгляду.

Судова колегія частково не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до абз.2 п.291.4 ст.291 ПК Україна суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на групи платників єдиного податку, в тому числі:

друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв:

- не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб;

- обсяг доходу не перевищує 1 500 000 гривень.

Дія цього підпункту не поширюється на фізичних осіб - підприємців, які надають посередницькі послуги з купівлі, продажу, оренди та оцінювання нерухомого майна (група 70.31 КВЕД ДК 009:2005), а також здійснюють діяльність з виробництва, постачання, продажу (реалізації) ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння. Такі фізичні особи - підприємці належать виключно до третьої групи платників єдиного податку, якщо відповідають вимогам, встановленим для такої групи.

Перевіркою встановлено та не заперечувалось позивачем використання ним у звітному періоді праці найманих працівників більше 10 осіб одночасно. Так, на запит контролюючого органу від 13.04.2018 № 2670/М/15-32-13-06 позивач 17.05.2018 надав письмові пояснення з додаванням трудових договорів та табелів обліку робочого часу, якими підтверджено одночасне використання праці найманих працівників у другому кварталі 2017 року - 11 осіб, у третьому кварталі 2017 року - 12 осіб, у четвертому кварталі 2017 року - 13 осіб (стор.16-17 акту перевірки, т.4 а.с.77-78).

Відповідно до абз.6 пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України платник єдиного податку зобов`язаний перейти на сплату інших податків і зборів у разі перевищення чисельності фізичних осіб, які перебувають у трудових відносинах з платником єдиного податку, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому допущено таке перевищення.

В силу п.294.1 ст.294 ПК України податковим (звітним) періодом для платника єдиного податку 2 групи є календарний рік.

Отже, ФОП ОСОБА_1 у разі перевищення чисельності фізичних осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, мав самостійно перейти на сплату інших податків і зборів, визначених Кодексом, з 01.01.2018 року. Однак, перехід на загальну систему оподаткування здійснене позивачем лише з 01.01.2020 року (т.1 а.с.160-162).

Порушення умов перебування на спрощеній системі оподаткування - платника єдиного податку 2 групи - мало наслідком нарахування сум ПДВ з періоду, в якому позивач мав бути на загальній системі оподаткування.

З розрахунку податкових зобов`язань та штрафних санкцій за актом перевірки ПДВ донараховано у загальній сумі 388 550 грн за липень-грудень 2017 року та за 2018 рік (стор.37 акту перевірки, т.4 а.с.74-75).

Судова колегія вважає, що контролюючим органом помилково нараховані ФОП ОСОБА_1 зобов`язання з ПДВ з липня по грудень 2017 року, оскільки обов`язок перейти на загальну систему оподаткування у позивача виник лише з січня 2018 року, що підтверджується і самим контролюючим органом в акті перевірки (стор.17).

Згідно додаткового розрахунку визначених позивачу зобов`язань, в т.ч. за ППР № , наданого ГУ ДПС в Одеській області на вимогу апеляційного суду (т.6 а.с.107-111), податок на додану вартість визначений за липень-грудень 2017 року у розмірі 143 130,82 грн, за 2018 рік - 245 419,18 грн.

Отже, правомірним є нарахування зобов`язань з ПДВ на суму 245 419,18 грн та штрафних санкцій (25%) в розмірі 61 354,80 грн, а тому ППР № підлягає скасуванню на суму нарахованого за 2017 рік податку на додану вартість - 178 913,52 грн, в т.ч. за основним платежем на суму 143 130,82 грн та штрафними санкціями - 35 782,7 грн.

Порушення позивачем умов перебування на спрощеній системі оподаткування вплинуло також на визначення йому штрафних санкцій за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних.

Так, ППР № нараховано штрафні санкції у розмірі 50% від загальної суми податкових зобов`язань з ПДВ 388 550 грн, що складає 194 275 грн.

Судова колегія вже зазначала про помилковість нарахування ФОП ОСОБА_1 сум ПДВ за 2017 рік. За 2018 рік сума ПДВ, яка не сплачена позивачем та суму якої мали бути складені та зареєстровані податкові накладні, складає 245 419,18 грн.

Отже, у разі нереєстрації позивачем податкових накладних на вказану суму ПДВ штрафні санкції мають бути застосовані до нього у розмірі, встановленому п.120-1.1 ст.120-1 ПК України:

- 40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів;

- 50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.

Контролюючим органом вказане порушення встановлено у червні 2019 року, тому за не складання та нереєстрацію податкових накладних на суму ПДВ за період с січня по травень 2018 року (128 894,85 грн) мають бути застосовані штрафні санкції у розмірі 50%, а на суми ПДВ за період з червня по грудень 2019 (116 524,33 грн) - 40%.

Загальна сума штрафних санкцій за не реєстрацію податкових накладних повинна складати 64 447,43 + 46 609,73 = 111 057,16 грн. Тому ППР № має бути скасовано на суму невірно нарахованих штрафних санкцій - на 83 217,84 грн (194 275 - 111 057,16).

Несвоєчасний перехід позивача на загальну систему оподаткування мало наслідком порушення п.203.1 ст.203 ПК України, яке виразилось у неподанні податкових декларацій з ПДВ за кожен календарний місяць.

Відповідно до п.120.1 ст.120 ПК України (в редакції, яка діяла на час виявлення порушення) неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Враховуючи, що позивач мав перейти за загальну систему оподаткування з січня 2018 року, то саме з січня 2018 року зобов`язаний був щомісяця подавати податкову декларацію з ПДВ. Отже, позивачем не подано таких декларацій за 12 податкових періодів, у зв`язку з чим штрафна санкція за вказане порушення складає 2040 грн (12х170). На підставі викладеного ППР № підлягає скасуванню на 850 грн (2890 - 2040).

Наступне порушення полягає у заниженні позивачем загального оподаткованого чистого доходу за період перевірки на суму 505 328,55 грн, в т.ч. за 2017 рік на суму 354 043 грн, за 2018 рік - на 151 285,30, в результаті чого донараховано ПДФО у розмірі 79 022,57 грн, а саме: за 2017 рік - 51 791,22 грн, за 2018 рік - 27 231,35 грн.

Як вже зазначалось раніше, контролюючим органом помилково нараховані ФОП ОСОБА_1 податкові зобов`язання з липня по грудень 2017 року, оскільки обов`язок перейти на загальну систему оподаткування у позивача виник лише з січня 2018 року. Тому аналізу підлягають лише обставини, які мали місце у 2018 році.

Заниження чистого доходу у 2018 році, на думку контролюючого органу, мало внаслідок завищення витрат по придбанню товару, які не підтверджені належними доказами. Так, в акті перевірки зазначено, що придбання товару у ФОП ОСОБА_3 на підставі накладної № 1-1-18 від 16.01.2018 на суму 191 646,52 грн (автозапчастини), на підставі накладної № 7 від 14.02.2018 на суму 55 882 грн (стрічка липка) не підтверджено актами приймання-передачі товару, документами оплати товару (стор.26 акту).

Судова колегія погоджується з доводами відповідача щодо не підтвердження ФОП ОСОБА_1 понесених витрат за рахунок придбання товару у ФОП ОСОБА_3 . Надані позивачем до суду першої інстанції банківські виписки по рахунку за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 не підтверджують здійснення оплати на рахунок ФОП ОСОБА_3 за придбаний товар (т.4 а.с.185-209).

Чистий дохід контролюючим органом розрахований як різниця між загальним оподаткованим доходом, який за 2018 рік складає 1 227 099 грн (стор.20 акту перевірки), і понесеними витратами, які складають 1 075 813,70 (стор.22 акту перевірки), та дорівнює 151 285,3 грн.

ПДФО з суми 151 285,3 грн дорівнює 27 231,35 грн (18%), що підтверджено даними акту перевірки (стор.26-27). Тому податкове повідомлення-рішення № про визначення ФОП ОСОБА_1 податку з доходів фізичних осіб є правомірним на суму 27 231,35 грн та має бути скасоване на суму грошового зобов`язання, що розрахована за друге півріччя 2017 року, тобто основного платежу на 51 791,22 грн та штрафних санкцій 12 947,81 грн.

Заниження чистого доходу вплинуло на донарахування контролюючим органом єдиного внеску, зокрема: за 2018 рік на 23 454,05 грн (стор.32 акту перевірки), та в подальшому мало наслідком прийняття 05.07.2019 рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування єдиного внеску на загальну суму 11 206,87 грн. Як вже зазначалось раніше, судова колегія погоджується із визначення ФОП ОСОБА_1 податків і зборів за порушення умов перебування на спрощеній системі оподаткування лише за 2018 рік. Тому рішення № правомірним є на суму 2 345,40 грн (10% від 23 454 грн) та підлягає скасуванню на 8 861,47 грн.

Останнє порушення також вплинуло на нарахування військового збору (1,5%). Так, ППР № визначено ФОП ОСОБА_1 військового збору на суму 8 981,51, в т.ч. за основним платежем на суму 7 185,21 та штрафними санкціями - 1 796,30 грн. Нарахування військового збору здійснено на суму заниженого чистого доходу та за 2018 рік становить 2 269,27 грн (стор.39 акту перевірки). Отже, ППР № підлягає скасуванню на суму 6 144,93, в т.ч. за основним платежем на суму 4 915,94 (7 185,21 - 2 269,27) грн та штрафними санкціями 1 228,99 грн.

Інші порушення податкового законодавства не вплинули на визначення грошових зобов`язань на підставі оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, тобто не стосуються предмету спору, тому судова колегія не надає їм правової оцінки.

Суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув, розглянув справу з порушенням положень абз.6 пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 та п.294.1 ст.294 ПК України, в зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову в повному обсязі.

Крім того, вірними є доводи апелянта про те, що суд надав правову оцінку порушенням податкового законодавства, які встановлені в ході перевірки, але не вплинули на визначення зобов`язань на підставі податкових повідомлень-рішень, які оскаржуються позивачем у даній справі, зокрема, що стосується застосування позивачем реєстратора розрахункових операцій за 2016 рік та свідчить про неповне дослідження судом обставин справи.

Судова колегія відхиляє доводи апелянта, що відповідач протиправно застосував до нього наслідки порушення умов перебування на спрощеній системі оподаткування у вигляді нарахування йому податків і зборів за 2017 та 2018 роки без прийняття відповідного рішення про анулювання реєстрації платником єдиного податку та без виключення його з реєстру платників єдиного податку, оскільки наявність реєстрації платником податків за спрощеною системою не виключає настання для нього відповідальності у разі порушення вимог податкового законодавства. Аналогічні доводи позивача вірно відхилені судом першої інстанції з врахуванням правової позиції касаційного суду.

Посилання апелянта, що судом першої інстанції не з`ясовано та залишено поза увагою наслідки порушення порядку розгляду ДПС України скарг ФОП ОСОБА_1 на прийняті за результатами перевірки податкові повідомлення-рішення, судова колегія вважає такими, що не відповідають дійсності.

Так, судом надана оцінка доводам позивача, які є ідентичними доводам апелянта, що ДПС України в порушення п.56.8 та п.56.9 ст.56 ПК України залишила без розгляду скарги, які прийняті до розгляду та по яким продовжений строк розгляду. Отже, на думку позивача, ДПС України не прийняла вмотивоване рішення по суті скарг в межах 20-денного строку, тому вони вважаються повністю задоволеними. Суд критично оцінив такі доводи позивача, вважаючи, що рішення ДПС України не є предметом оскарження.

Судова колегія вказує, що рішення ДПС України від 0.11.2019 № 8329/6/99-00-08-06-01, від 03.12.2019 № 11624/6/99-00-08-05-05, від 05.12.2019 № 11972/6/99-00-08-05-04, якими залишені без розгляду скарги ФОП ОСОБА_1 в зв`язку із пропуском строку подання (т1 а.с.150-158), прийняті у відповідності до п.56.7 ст.56 ПК України. Ухвалення контролюючим органом вищого рівня 23.10.2019, 25.10.2019 та 28.10.2019 рішень про продовження строків розгляду скарг позивача не виключає можливість в подальшому прийняття рішень про залишення скарг без розгляду.

Посилання апелянта на правову позицію ВС КАС, яка викладена у постанові від 01.07.2020 у справі № 640/8980/19, судова колегія вважає недоречним, оскільки правовідносини, що складалися у даному спорі, та у спорі по справі № 640/8980/19 не є ідентичними. Касаційним судом зроблений висновок про неможливість залишення без розгляду скарги платника податків з підстав, не передбачених п.56.7 ст.56 ПК України. У зв`язку із прийняттям рішення про залишення скарги без розгляду з підстав, не передбачених законом, ВС КАС дійшов висновку, що контролюючий орган мав прийняти вмотивоване рішення по суті скарги платника податків. У даній справі рішення про залишення скарги без розгляду прийнято з підстав, передбачених п.56.7 ст.56 ПК України, тобто з підстав, визначених законом, в зв`язку з чим доводи апелянта про необхідність застосування до спірних правовідносин правової позиції, викладеної ВС КАС у справі № 640/8980/19, є неприйнятними.

Відповідно до п.3, п.4 ч.1 ст.317 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з ч.3 ст.139 КАС України, приймаючи судове рішення про часткове задоволення позову, судова колегія вирішує питання щодо стягнення з відповідача на користь ФОП ОСОБА_1 понесені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки сума задоволеної частини позовних вимог (342 726,9 грн) становить 42,74% від загальної суми позовних вимог (801 819,09 грн), то судові витрати, понесені у зв`язку із сплатою судового збору на загальну суму 24 210,75 грн (9 684,30 + 14 526,45) підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача також у розмірі 42,74%, що складає 10 347,67 грн.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 320, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року - скасувати та ухвалити постанову про часткове задоволення позову ФОП ОСОБА_1 .

Визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС в Одеській області № від 05.07.2019 на суму невірно нарахованого за 2017 рік податку на додану вартість - всього на суму 178 913,52 (сто сімдесят вісім тисяч дев`ятсот тринадцять) грн, в т.ч. за основним платежем на суму 143 130,82 грн та штрафними санкціями - 35 782,7 грн;

- податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС в Одеській області № від 05.07.2019 на суму невірно нарахованих штрафних санкцій за не реєстрацію податкових накладних, всього на суму 83 217,84 (вісімдесят три тисячі двісті сімнадцять) грн;

- податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС в Одеській області № від 05.07.2019 на суму невірно нарахованих штрафних санкцій 850 (вісімсот п`ятдесят) грн;

- податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС в Одеській області № від 05.07.2019 на суму невірно нарахованого податку з доходів фізичних осіб за 2017 рік - всього на суму 64 739,03 (шістдесят чотири тисячі сімсот тридцять дев`ять) грн, у тому числі за основним платежем на 51 791,22 грн та штрафними санкціями 12 947,81 грн;

- податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС в Одеській області № від 05.07.2019 на суму невірно нарахованого військового збору за 2017 рік - на суму 6 144,93 (шість тисяч сто сорок чотири) грн, в т.ч. за основним платежем на суму 4 915,94 грн та штрафними санкціями 1 228,99 грн;

- рішення ГУ ДФС в Одеській області від 05.07.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування органом доходів і збрів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску - на суму 8 861,47 (вісім тисяч вісімсот шістдесят одна) грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко