Справа № 640/9047/21
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2021-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

01 червня 2021 року м. Київ№ 640/9047/21
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Татарченка Владислава Геннадійовича
проВизнання протиправною та скасування постанови про стягнення основної винагороди
Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

- Приватний виконавець виконавчого округу м. Київ Пилипчук Віталій Григорович;

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Татарченка Владислава Геннадійовича, третя особа Приватний виконавець виконавчого округу м. Київ Пилипчук Віталій Григорович, в якому просила суд:

-визнати протиправною та скасувати постанову ВП №56516411 від 24 вересня 2019 року приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Татарченка Владислава Геннадійовича (РНОКПП НОМЕР_1 ; м. Київ, вул. Дмитрівська, буд. 35 В) про стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) основної винагороди у сумі 447 765,32 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Татарченка Владислава Геннадійовича перебував виконавчий лист №2-104/11, виданий 21 жовтня 2011 року Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» заборгованості за кредитним договором №149-2007 від 23 жовтня 2007 року в сумі 4 477 653, 25 грн шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - дачний будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку № НОМЕР_3 кадастровий номер :78:335:0008, площею 0,0802 га, що знаходиться на 1 лінії в урочищі «Оболонь» (КДТ «Чорнобилець») в Оболонському районі міста Києва, шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши ціну початкового предмета іпотеки для його подальшої реалізації в розмірі 6 100 000 грн (реєстраційний номер виконавчого провадження: 56516411).

Під час виконавчого провадження 23 вересня 2019 року приватним виконавцем складено акт про реалізацію предмета іпотеки ВП №56516411 від 14 вересня 2019 року (реєстраційний номер лота: 367497, найменування майна: Іпотека - дачний будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку № НОМЕР_3 кадастровий номер :78:335:0008, площею 0,0802 га, що знаходиться на 1 лінії в урочищі «Оболонь» (КДТ «Чорнобилець») в Оболонському районі міста Києва; стартова ціна 4 270 000,00 грн). Підставою для складання акту слугувала заява іпотекодержателя про бажання придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна, відповідно до вимог статті 49 Закону України «Про іпотеку». Початкова ціна предмету: 4 270 000,00 грн. Ціна придбання іпотекодержателем предмета іпотеки шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна: 4 270 000,00 грн.

24 вересня 2019 року відповідачем винесена постанова ВП №56516411 про стягнення з боржника основної винагороди, відповідно до якої стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Татарченка Владислава Геннадійовича основної винагороди у сумі 447765,32 грн. Розрахунок основної винагороди становить: 4 477 653,25 грн х 10% = 447 765,32 грн.

При цьому позивач звернула увагу на те, що вказану постанову нею не отримано, а дізнався про цю постанову представник позивача 22 березня 2021 року на прийомі у приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Пилипчука Віталія Григоровича.

З огляду на положення статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року №643, постанова приватного виконавця від 24 вересня 2019 року про стягнення основної винагороди є протиправною та підлягає скасуванню.

Зважаючи на наведені норми чинного законодавства підставою для стягнення основної винагороди у межах виконавчого провадження є здійснення приватним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум та основна винагорода обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум (в даному випадку від суми 4 270 000,00 грн, за якою було передано майно іпотекодержателю за його заявою та сума основної винагороди повинна складати саме 427 000,00 грн.).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 18 травня 2021 року.

17 травня 2021 року електронною поштою від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позову.

Так відповідач зокрема зауважив, що відповідно до частини третьої статті 45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Частинами першою та другою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження встановлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості зі сплати аліментів.

Посилаючись на положення частин першої, третьої, четвертої статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», абзацу першого пункту 19 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року №643, відповідач вважав, що сума стягнення основної винагороди приватного виконавця майнового характеру становить 10 відсотків суми, що підлягає стягненню або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Приватним виконавцем у повному обсязі виконано рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 лютого 2011 року у справі №2-104/11 шляхом звернення стягнення на іпотечне майно, зазначене у цьому рішенні.

З огляду на це постанова про стягнення основної винагороди приватного виконавця від 24 вересня 2019 року №56516411 у розмірі 447 765,32 грн. є, на думку відповідача, абсолютно законною та обгрунтованою.

При цьому відповідач послався на практику Верховного Суду у постанові від 04 серпня 2020 року №У200/13920/19-а, в якій зазначено, що сума основної винагороди у розмірі 10 відсотків визначається та стягується виходячи з сум коштів, що підлягають примусовому стягненню за виконавчим документом, і це не залежить від вчинених виконавчих дій після відкриття виконавчого провадження.

Крім того відповідач наголосив на пропуску позивачем строку звернення до суду, в зв`язку з чим просив позов залишити без розгляду.

Відповідач звернув увагу суду на те, що ОСОБА_1 була ознайомлена з матеріалами виконавчого провадження №56516411, в тому числі з постановою про стягнення основної винагороди та приховала цей факт перед судом.

Так постанова приватного виконавця про відкриття провадження №56515411 направлялась позивачу рекомендованим поштовим відправленням. Постанова про стягнення з боржника основної винагороди також направлялась за адресою позивача, що підтверджується журналом вихідної кореспонденції автоматизованої системи виконавчого провадження.

Окрім цього, позивач вже зверталась в суди інших інстанцій з приводу оскарження постанов приватного виконавця у виконавчому провадженні №56515411, що підтверджує її обізнаність (інформація зокрема міститься у тексті постанови Київського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року).

Також відповідач зауважив, що у верхньому лівому кутку постанови про відкриття виконавчого провадження від 04 червня 2018 року №56516411 зазначено ідентифікатор доступу сторони виконавчого провадження до автоматизованої системи виконавчого провадження, де остання може слідкувати за усіма діями у виконавчому провадженні, переглядати сканкопії документів та інше.

Третя особа також проти позову заперечувала та вказувала на пропуск позивачем строку звернення до суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, наявні в ній докази дійшов наступних висновків.

За змістом частин першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Так, відповідно до частини другої цієї статті позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Постанова приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Татарченка Владислава Геннадійовича ВП №56516411 про стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди у розмірі 447 765,32 грн винесена 24 вересня 2019 року.

Звертаючись 01 квітня 2021 року до суду з позовом про скасування вказаної постанови позивач вказувала на те, що про наявність оскаржуваної постанови вона дізналась від свого представника, який 22 березня 2021 року ознайомився із оскаржуваною постановою на прийомі у приватного виконавця ОСОБА_2 .

Відтак позивач вважала, що нею не пропущено строк звернення до суду.

Однак наведені твердження позивача спростовуються матеріалами справи.

Як вірно зауважив відповідач, Київським апеляційним судом у постанові від 20 лютого 2020 року у справі №756/7612/19 зазначено, що: «…Доводи боржниці щодо неповідомлення її про відкриття провадження необгрунтовані та спростовуються наданими приватним виконавцем матеріалами виконавчого провадження, з якого вбачається, що останній після винесення постанови від 01 червня 2018 року про відкриття виконавчого провадження у встановленому законом порядку рекомендованою кореспонденцією направив 04 червня 2018 року боржниці ОСОБА_1 копію постанови, що стверджується списком згрупованих відправлень та фіскальним чеком».

Частиною четвертою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 3 резолютивної частини постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №56516411 від 01 червня 2018 року з примусового виконання виконавчого листа №2-104/11, виданого 21 жовтня 2011 року Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» заборгованості за кредитним договором №149-2007 від 23 жовтня 2007 року в сумі 4 477 653, 25 грн шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - дачний будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку № НОМЕР_3 кадастровий номер :78:335:0008, площею 0,0802 га, що знаходиться на 1 лінії в урочищі «Оболонь» (КДТ «Чорнобилець») в Оболонському районі міста Києва, шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши ціну початкового предмета іпотеки для його подальшої реалізації в розмірі 6 100 000 грн, - постановлено стягнути з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 447765,32 грн.

Також з наведеної вище постанови Київського апеляційного суду у справі №756/7612/19 вбачається, що позивачкою були ініційовані судові процеси з приводу оскарження дій приватного виконавця Татарченка В.Г. у виконавчому провадженні ВП №56516411, що слугує підтвердженням обізнаності позивачки з наявним виконавчим провадженням (зокрема з постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №56516411, а відтак і вимогою про стягнення основної винагороди приватного виконавця) та діями і рішеннями виконавця щодо проведення виконавчих дій.

Окрім того, в підтвердження направлення позивачу постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця від 24 вересня 2019 року відповідачем наданий витяг з журналу вихідної кореспонденції за період з 24 вересня 2019 року по 24 вересня 2019 року, де під вих. №2558 вказана кореспонденція (а саме постанова про стягнення з боржника основної винагороди), у тому числі, на адресу ОСОБА_1 .

Також, як вірно наголосив відповідач, у верхньому лівому кутку постанови про відкриття виконавчого провадження №56516411 зазначено ідентифікатор доступу сторони виконавчого провадження до автоматизованої системи виконавчого провадження, завдяки якому остання може слідкувати за усіма діями у виконавчому провадженні, переглядати сканкопії документів та інше.

У позовній заяві позивач стверджувала, що приватним виконавцем Пилипчуком Віталієм Григоровичем у ВП №62813432 з примусового виконання постанови приватного виконавця №56516411 від 24 вересня 2019 року кореспонденція направлялась позивачу на правильну адресу помешкання: АДРЕСА_2 , в той час як усі документи виконавчого провадження направлялись на попередню адресу місця мешкання позивача: АДРЕСА_3 .

З цього приводу слід зазначити, що, як вбачається із матеріалів справи, адреса ОСОБА_1 АДРЕСА_3 зазначена у виконавчому документі, який виданий Оболонським районним судом міста Києва.

Статтею 77 ЦПК України (в редакції до 15.12.2017 та статтею 131 ЦПК в редакції після 15.12.2017) визначений обов`язок сторін та інших осіб, які беруть участь у справі повідомляти суд про зміну свого місця проживання, знаходження, перебування.

В свою чергу, у відповідності до вимог статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Таким чином, направлення приватним виконавцем Татарченко В.Г. постанов та інших документів у ВП №56516411 на адресу боржника, яка зазначена у виконавчому документі, повністю узгоджується з положеннями Закону України «Про виконавче провадження»

В той же час, неотримання позивачем кореспонденції за адресою, зазначеною у виконавчому документі, не свідчить про те, що позивачка не могла бути обізнаною щодо рішень приватного виконавця під час вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП №56516411 з огляду на судові процеси, зокрема у справі №756/7612/19, в якій останньою оскаржувались певні дії відповідача у виконавчому провадженні ВП №56516411.

При вирішенні питання щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду суд враховує приписи практики Європейського суду з прав людини, а саме правову позицію Європейського суду з прав людини у справі KARAKUTSYA v. UKRAINE (заява №18986/06) від 16 лютого 2017 року (набуло статусу остаточного 16 травня 2017 року), де Суд неодноразово визначав, що це є обов`язок зацікавленої сторони виявляти особливу уважність, дбаючи про свої інтереси, та вживати необхідних заходів для отримання інформації про рух своєї справи (див. між іншого, Teuschler v. Germany (dec.), no. 47636/99, 4 жовтня 2001; Sukhorubchenko v. Russia, no. 69315/01, § 48, 10 February 2005; Gurzhyy v. Ukraine (dec.), no. 326/03, 1 квітня 2008; and Muscat, цит.вище, § 44) (п. 53).

Строк звернення до адміністративного суду це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно-правих відносинах або для реалізації владних повноважень.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Частиною третьою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на все вище викладене, суд не вважає поважними зазначені позивачкою обставини пропуску строку звернення до суду, а тому адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись статтями 2, 122, 123, 240, 248 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Татарченка Владислава Геннадійовича, третя особа Приватний виконавець виконавчого округу м. Київ Пилипчук Віталій Григорович, про визнання протиправною та скасування постанови ВП №56516411 від 24 вересня 2019 року приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Татарченка Владислава Геннадійовича (РНОКПП НОМЕР_1 ; м. Київ, вул. Дмитрівська, буд. 35 В) про стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) основної винагороди у сумі 447 765,32 грн - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 287, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Шейко Т.І.