Справа № 638/3329/17
Суддя: Невеніцин Є. В.
Дата ухвалення: 2021-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 638/3329/17
Провадження № 2-а/638/42/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Невеніцина Є.В.,

за участю секретаря Суркової М.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Харкові у приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до оперуповноваженого Управління захисту економіки в Харківської області Департаменту захисту економіки Національної поліції України Самохвалова Максима Ігоровича, Управління захисту економіки в Харківської області Департамент захисту економіки Національної поліції України про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень, -

ВСТАНОВИВ:

02.03.2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними дії оперуповноваженого Управління захисту економіки в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України Самохвалова Максима Ігоровича зі складення протоколу про адміністративне правопорушення №37 від 28.10.2016 року та з внесення відомостей про ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 28.10.2016 року в Управлінні захисту економіки в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України Самохвалов М.І. пред`явив заздалегідь виготовлений проект протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.172-6 КУпАП, при цьому не надав можливості підготувати письмові пояснення з приводу складеного протоколу. Своїми діями відповідач виявив упереджене ставлення до позивача з порушенням презумпції невинуватості, чим порушив ч.1,2 ст.7 Закону України «Про національну поліцію». Відповідач, заздалегідь виготовляючи проект протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.172-6 КУпАП, виходив з того, що наявність наказу про звільнення особи з роботи, беззаперечно свідчить про виникнення у неї обов`язку подати електронну декларацію у відповідності до положень ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції». Крім того, відповідачем всупереч презумпції невинуватості внесено відносно позивача відомості до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м.Харкова Грищенко І.О. від 09.03.2017 року по справі відкрито провадження.

26.05.2017 року відповідачем подано заперечення на позовну заяву з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки протокол складено правомірно, постановою Апеляційного суду Харківської області від 29.03.2017 року у справі №640/16866/16-п постанова Київського районного суду м.Харкова від 07.12.2016 року в частині визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1726 КУпАП, залишено без змін; відповідач не суб`єктом, уповноваженим на внесення відомостей до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, оскільки ці повноваження належать Національному агентству з питань запобігання корупції.

23.02.2018 року позивач надав заяву про зміну предмету позову та просить визнати протиправними дії оперуповноваженого УЗЕ в Харківській області ДЗЕ НП Самохвалова Максима Ігоровича зі складення протоколу про адміністративне правопорушення №37 від 28.10.2016 року та внесення відомостей до Єдиного державного реєстру осіб, що вчинили корупційні правопорушення; встановити відсутність компетенції (повноважень) оперуповноваженого УЗЕ в Харківській області ДЗЕ НП ОСОБА_2 як суб`єкта владних повноважень на складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно позивача, як особи, яка не являлась суб`єктом адміністративного правопорушення згідно примітки до статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 13.04.2021 року справу розподілено судді Дзержинського районного суду м.Харкова Невеніцину Є.В.

Ухвалою суду від 30.04.2021 року по справі залучено у якості співвідповідача - Управління захисту економіки в Харківської області Департамент захисту економіки Національної поліції України.

У судове засідання відповідачі не з`явились, причин неявки не повідомили, клопотань про відкладення слухання справи не надходило.

Судом поставлено на обговорення питання про підсудність справи Дзержинському районному суду м. Харкова. Позивачвважав, що справа підсудна вказаному суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши думку позивача, дійшов наступних висновків.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 09.02.2017 року позовну заяву ОСОБА_1 до оперуповноваженого Управління захисту економіки в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України Самохвалова Максима Ігоровича про визнання дій незаконними повернуто позивачу. Згідно ухвали по вказаній справі позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до оперуповноваженого Управління захисту економіки в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України Самохвалова Максима Ігоровича, в якому просив суд визнати протиправними дії оперуповноваженого Управління захисту економіки в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України Самохвалова Максима Ігоровича зі складення протоколу про адміністративне правопорушення №37 від 28.10.2016 р. через порушення порядку складення та невідповідність суті обставинам правовідносин пред`явленого позивачу звинувачення за ст.172-6 КУпАП. Зі змісту позовної заяви судом встановлено, що позивачем оскаржуються дії посадової особи у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.172-6 КУпАП, а саме складення протоколу про адміністративне правопорушення №37 від 28.10.2016 р.

Постановою Київського районного суду м.Харкова від 07.12.2016 року позивача визнано винним в скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП. Згідно вказаної постанови в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, тобто несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, яке підтверджене зібраними по справі доказами, а саме: протоколом №37 про адміністративне правопорушення від 28.10.2016 року, листом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області № 44-5395 від 13.10.2016; листом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області № 44-5460 від 17.10.2016; наказом № 154 від 16.08.2004; наказом № 62 від 27.04.2016; наказом № 120 від 08.09.2016; повідомленням ОСОБА_1 № 37-4887 від 09.09.2016; рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення; копія присяги державного службовця; листом від 04.10.2016 року адресованим ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області щодо подання декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2016 р. по 08.09.2016 року з копією декларації та поштою відміткою щодо відправлення 02.11.2016 року.

Постановою апеляційного суду Харківської області від 29.03.2017 року постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 07.12.2016 року у відношенні ОСОБА_1 змінено. Виключено з мотивувальної частини вказаної постанови посилання на рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 11 серпня 2016 року № 3. В мотивувальній частині вказаної постанови після посилань на положення статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» доповнено посиланнями на ч. 2 розділу ХIII Прикінцевих положень цього Закону та абзац 2 частини 1 ст. 12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції». В решті вказану постанову залишено без змін.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким КАС України викладено в новій редакції. Згідно п.1.10, 1.12 розділу VII перехідних положень справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу; заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодекс.

Провадження по справі відкрито 09.03.2017 року та 23.02.2018 року позивачем подано заяву про зміну предмету позову, а відтак підлягають застосуванню положення КАС України в редакції чинній після 15.12.2017 року.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частини 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно із п.1 ч.1 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Підставами для визнання протиправним дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Разом з тим, складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Так, позивач вважає дії відповідача, як суб`єкта владних повноважень, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення протиправними.

Разом з тим, постановою Київського районного суду м.Харкова від 07.12.2016 року та постановою апеляційного суду Харківської області від 29.03.2017 року надано оцінку складеному відносно позивача протоколу про адміністративне правопорушення.

В даному випадку, вимоги позивача про визнання протиправними дій оперуповноваженого УЗЕ в Харківській області ДЗЕ НП Самохвалова Максима Ігоровича зі складення протоколу про адміністративне правопорушення №37 від 28.10.2016 року та встановлення відсутності компетенції (повноважень) оперуповноваженого УЗЕ в Харківській області ДЗЕ НП Самохвалова Максима Ігоровича як суб`єкта владних повноважень на складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно позивача, як особи, яка не являлась суб`єктом адміністративного правопорушення згідно примітки до статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, по суті означають вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі.

Обставини, на які вказує позивач в позовній заяві, були підставою та предметом судового спору та досліджувалися в судовому засіданні.

Крім того, преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню. Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

В рішенні ЄСПЛ від 19.02.2009 року по справі «Хистов проти України» зазначено, що принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Хоча позивач не просить переглянути рішення суду, проте обраний позивачем спосіб захисту фактично свідчить про спробу надати нову оцінку доказам вже дослідженим в іншій справі, що є порушенням принципу юридичної визначеності.

Суд звертає увагу, що метою судового захисту прав, свобод або інтересів особи є їх повне відновлення, а у випадку, якщо таке відновлення неможливе встановлення компенсації за їх порушення, основою легітимних очікувань може бути тільки безумовне право, яке має чітко визначену законну підставу.

Позивач вважає дії відповідача при складанні протоколу про адміністративне правопорушення незаконними, проте зазначений протокол в сукупності з іншими доказами досліджувався Київським районним судом м.Харкова та апеляційним судом Харківської області, при цьому визнання дії відповідача незаконними при складанні протоколу не матиме наслідком поновлення порушених, на думку позивача, прав.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22.01.2020 року по справі №2-а/489/7/2016 зазначила, що розгляд питання правомірності складання протоколу про адміністративне правопорушення в окремому позовному провадженні без аналізу матеріалів про притягнення особи до адміністративної відповідальності та рішення суб`єкта владних повноважень, винесеного за результатами їх розгляду, у сукупності з іншими доказами, не дозволить ефективно захистити та відновити (за наявності порушень) права особи, яка притягується до відповідальності, що не відповідає завданням адміністративного судочинства. При цьому сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а тому позовні вимоги, спрямовані на фактичне визнання його незаконним, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 13 березня 2019 року, прийнятій за наслідками розгляду справи № 712/7385/17 про визнання протиправними дій щодо незаконного складення протоколу про адміністративне правопорушення, вказала на те, що оскільки дії відповідачів щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення без ухвалення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не породжують правових наслідків для особи та не порушують його права, то вони окремо від постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності не оскаржуються. Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що цей спір не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки відповідач при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, здійснював не публічно-владні управлінські функції, а процесуальні дії, оцінка яким надається під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Окрім того слід зазначити, що оскарження дій відповідача щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення та й скасування його в судах взагалі не оскаржується окремо від постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності.

Верховний Суд у постанові від 24.09.2020 року по справі №553/2145/16-а вказав, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. Таким чином, вимоги позивача не підлягають окремому розгляду як в порядку адміністративного судочинства, так і взагалі не підлягають судовому розгляду.

Вказане узгоджується з постановою Верховного Суду від 18.03.2021 року по справі №643/8023/20, за якою у спорах щодо оскарження дій при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та/або такого протоколу, такі спори не є адміністративними, оскільки відповідач при складанні протоколу здійснював не публічно-владні управлінські функції, а процесуальні дії, оцінка яким має бути надана під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, вимоги позивача про визнання протиправними дій оперуповноваженого УЗЕ в Харківській області ДЗЕ НП Самохвалова Максима Ігоровича зі складення протоколу про адміністративне правопорушення №37 від 28.10.2016 року та встановлення відсутності компетенції (повноважень) оперуповноваженого УЗЕ в Харківській області ДЗЕ НП Самохвалова Максима Ігоровича як суб`єкта владних повноважень на складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно позивача, як особи, яка не являлась суб`єктом адміністративного правопорушення згідно примітки до статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення не підлягають окремому розгляду, як в порядку адміністративного судочинства, так і взагалі не підлягають судовому розгляду в позовному провадженні.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Оскільки, за висновком Верховного Суду відповідні вимоги не підлягають розгляду в судах, суд не роз`яснює право звернення до іншого суду.

Щодо вимог позивача про визнання протиправними дій оперуповноваженого УЗЕ в Харківській області ДЗЕ НП Самохвалова Максима Ігоровича щодо внесення відомостей до Єдиного державного реєстру осіб, що вчинили корупційні правопорушення, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктами 1, 2, 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - передана на вирішення адміністративного суду є публічно-правовим спором.

Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень".

При цьому розмежування предметної юрисдикції адміністративних судів зазначено в статті 20 КАС України.

Частиною 1 ст. 20 КАС України, визначено розмежування предметної юрисдикції адміністративних судів, в переліку справ, які розглядаються місцевими загальними судами, як адміністративними судами.

Відповідно ч.2 ст. 20 КАС України, окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

Так, позивач просить визнати протиправними дії відповідача щодо внесення відомостей до Єдиного державного реєстру осіб, що вчинили корупційні правопорушення.

При цьому, Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику (частина 1статті 4 Закону України "Про запобігання корупції". Предмет спору в заявленій позовній заяві не охоплюється приписами частини 1 статті 20 КАС України.

У разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування (частина 6статті 7 КАС України).

Загальними положеннями КАС України не передбачено вирішення питання про повернення позовної заяви позивачеві для звернення до належного суду чи передачу справи до належного адміністративного суду у разі встановлення, що справа належить до предметної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до частини 1статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На виконання вимог частини 1 статті 2 та статті 7 КАС України необхідно застосувати аналогію закону, а саме пункт 3 частини 1 статті 29 КАС України, відповідно якому суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо після відкриття провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

При цьому суд звертає увагу, що під час звернення до Харківського окружного адміністративного суду у лютому 2017 року позивачем вказана вимога не заявлялась, а відтак відсутній спір щодо підсудності.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про визнання протиправними дій оперуповноваженого УЗЕ в Харківській області ДЗЕ НП Самохвалова Максима Ігоровича щодо внесення відомостей до Єдиного державного реєстру осіб, що вчинили корупційні правопорушення підсудні Харківському окружному адміністративному суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 238, п.3 ч.1 ст.29 КАС України,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до оперуповноваженого Управління захисту економіки в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України Самохвалова Максима Ігоровича, Управління захисту економіки в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України про визнання протиправними дій оперуповноваженого УЗЕ в Харківській області ДЗЕ НП Самохвалова Максима Ігоровича зі складення протоколу про адміністративне правопорушення №37 від 28.10.2016 року та встановлення відсутності компетенції (повноважень) оперуповноваженого УЗЕ в Харківській області ДЗЕ НП Самохвалова Максима Ігоровича як суб`єкта владних повноважень на складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно позивача, як особи, яка не являлась суб`єктом адміністративного правопорушення згідно примітки до статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

Адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до оперуповноваженого Управління захисту економіки в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України Самохвалова Максима Ігоровича, Управління захисту економіки в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України про визнання протиправними дій оперуповноваженого УЗЕ в Харківській області ДЗЕ НП Самохвалова Максима Ігоровича щодо внесення відомостей до Єдиного державного реєстру осіб, що вчинили корупційні правопорушення - направити за підсудністю до Харківського окружного адміністративного суду.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 01.06.2021 року.

Головуючий Є.В.Невеніцин