Справа № 640/1805/21
Суддя: Мамедова Ю.Т.
Дата ухвалення: 2021-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 травня 2021 року №640/1805/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Мамедової Ю.Т., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" до Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (далі - суд) надійшов позов Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" (далі - позивач, ПАТ "Банк "Київська Русь") до Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (також далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невчинення дій (виключення запису з Єдиного реєстру боржників по виконавчому провадженню №54040288), передбачених частиною 1 статті 40 Закону України "Про виконавче провадження";

- зобов`язати відповідача невідкладно виключити відомості про боржника ПАТ "Банк "Київська Русь" з Єдиного реєстру боржників по виконавчому провадженню №54040288, на підставі частини 1 статті 40 Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвалою суду від 22.02.2021 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснювати в порядку ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачем в порушення вимог ч. 1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" не виключено відомості про боржника ПАТ "Банк "Київська Русь" з Єдиного реєстру боржників по виконавчому провадженню №54040288.

Відповідач позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки оскаржувані дії (бездіяльність) вчинені (допущена) ним на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 17 липня 2015 року № 138 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 13 липня 2020 року №1335 «Про деякі питання ліквідації ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ», а саме пунктом 1, відкликано повноваження ліквідатора ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ», які були делеговані Стрюковій Ірині Олександрівні рішенням виконавчої дирекції Фонду від 17 грудня 2018 року №3382 «Про зміну уповноваженої особи Фонду на ПАТ «УКРБІЗНЕСБАНК» та ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ». Відповідно до пункту 2 зазначеного рішення передбачено, що ліквідація ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» здійснюватиметься з урахуванням вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності» та відповідно до частини п`ятої статті 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» безпосередньо Фондом.

Позивачем було встановлено, що у Подільському районному відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження №54040288 про стягнення з ПАТ «Банк Київська Русь» на користь Подільського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві 3400,00 грн.

Згідно інформації з Автоматизованої системи виконавчих проваджень виконавче провадження №54040288 станом на 15 січня 2021 року має статус «Завершено».

За таких обставин, керуючись приписами частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», позивач вважав, що з Єдиного реєстру боржників має бути виключена інформація про боржника.

Оскільки на звернення позивача до відповідача, останній не вчинив дій щодо виключення інформації про боржника з Єдиного реєстру боржників, позивач звернувся до суду із заявленими позовними вимогами.

Вирішуючи спір по суті суд дійшов наступних висновків.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

На виконанні у Подільському районному відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження №54040288 про стягнення з ПАТ «Банк «Київська Русь» на користь держави штрафу у розмірі 3400,00 грн.

10 грудня 2018 року головним державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кравцовою Оленою Сергіївною прийнято постанову ВП №54040288 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Так у вказаній постанові державним виконавцем зокрема зауважено, що відповідно до пункту 7 частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку: втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається. Відповідно до частини третьої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

У зв`язку з наявною законодавчою забороною на проведення виконавчих дій в частині стягнення за виконавчими документами, боржником за яким є Банк, виконавче провадження може бути розпочате та державним виконавцем видається постанова про відкриття виконавчого провадження та (відповідно до обов`язку державного виконавця, якщо виконавчий документ та заява подана стягувачем відповідають та подані з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження») відповідно до вищенаведених норм законодавства повинно бути закінчене, арешти не накладаються, виконавчий документ спрямовується до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб для прийняття рішення про виконання.

З урахуванням викладеного та керуючись пунктом 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець постановив виконавчий документ - постанову №50811039, видану 06 квітня 2017 року Подільським РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві про стягнення 3400,00 грн. повернути стягувачу.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

При цьому, відповідно до частини п`ятої цієї статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає щодо необхідності виключення інформації про боржника з Єдиного реєстру боржників, посилається на частину першу статті 40 вказаного Закону, якою визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Зі змісту статті 9 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що Єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.

Відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження (частина п`ята статті 9).

Відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів (частина сьома статті 9).

Аналогічні норми визначені і у пункті 6 розділу X Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 року №2432/5, за якими система виключає відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови:

-про закінчення виконавчого провадження згідно зі статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження»;

-про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»;

-про скасування заходів примусового виконання за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Як вірно зауважив представник відповідача, стаття 40 Закону України «Про виконавче провадження» та Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження не передбачають виключення з Єдиного реєстру боржників відомостей про боржника у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Окрім того, представник відповідача наголосив, що відповідно до постанови Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі №826/22323/15 в частині визнання протиправною та скасування постанови Правління Національного банку України від 19 березня 2015 року №190 «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних» та визнання протиправною та скасування постанови Правління Національного банку України від 16 липня 2015 року №460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь», постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 липня 2016 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2019 року залишено без змін, а відтак, ПАТ «Банк «Київська Русь» не перебуває в процесі ліквідації, у зв`язку з чим відсутні підстави для закінчення відкритих виконавчих проваджень відносно боржника на підставі пункту 4 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Звертаючись до суду позивач просив, зокрема, визнати протиправною бездіяльність Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо невчинення дій, передбачених частиною першою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка такого суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був вчинити і міг, але не вчинив.

За наслідками розгляду даного спору судом встановлено, що відповідач діяв у відповідності з положеннями Закону України «Про виконавче провадження», частиною першою статті 40 якого не встановлено обов`язку щодо виключення з Єдиного реєстру боржників відомостей про боржника у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Більше того, як вже було зауважено вище, у відповідності до пункту 6 розділу X Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, з Єдиного реєстру боржників відомості про боржника виключаються одночасно з настанням обставин, зазначених у цьому пункті.

Таким чином відповідачем не допущено протиправної бездіяльності щодо невчинення дій, передбачених частиною першою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», а відтак позовні вимоги є такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно не підлягає задоволенню і похідна вимога зобов`язати Подільський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) невідкладно виключити відомості з Єдиного реєстру боржників, а саме запис за виконавчим провадженням №54040288, боржник - ПАТ «Банк «Київська Русь».

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з`ясованих судом обставин вбачається, що позов Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" до Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 72-77, 90, 139, 192, 241-246, 250, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" (місцезнаходження: 04071, м. Київ, вул. Хорива, 11-А; ) до Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (місцезнаходження: 04208, м. Київ, пр-т Гонгадзе, 5-Б; ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених ст. 287 КАС України, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Мамедова