Справа № 420/15156/20
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2021-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

за участю секретаря судового засідання Закуріної А.М.,

від позивача: Саінчин С.О.- за ордером

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 29 грудня 2020 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83), в якій позивач просив визнати протиправними дії щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті основної державної пенсії та зобов`язати провести перерахунок та виплату основної державної пенсії на підставі прямої дії ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус та соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати встановленої на 01 січня відповідного року.

Ухвалою від 04 січня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (викликом) сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 2014 році позивач став на облік як пенсіонер та на даний час отримує пенсійне забезпечення відповідно до пенсійного віку (2681 грн. 04 коп. на місяць грошового пенсійного забезпечення), 09.11.2020 року позивач звернувся до головного управління ПФУ в Одеській області із зверненням про перерахунок пенсії та 19.11.2020 року йому відмовлено з посиланням на те, що грошове пенсійне забезпечення враховано вірно.

Позивач вважає, що відмова в перерахунку пенсії з боку відповідача порушує його права на гідне пенсійне забезпечення, оскільки з 01.10.2017 року право на перерахунок пенсії по інвалідності на підставі ст. 59 Закону № 796-ХІІ з розрахунку п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року мають особи, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань та особи, які брали участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби.

Таким чином, позивач вважає, що враховуючи аналіз норм права, Законів України про пенсійне забезпечення особам, які були залученні до ліквідації наслідків авари на ЧАЄС, вимога про перерахунок пенсії законна.

До суду 21 січня 2021 року від ГУПФУ в Одеській області на виконання ухвали суду надійшли належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача.

Також, до суду 21 січня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позову заперечував, зазначивши, що розмір пенсії позивача обчислено при страховому стажі 21 рік 1 місяць, середньомісячній платі 11 906,35 грн. визначеної на період з 01.03.1985 року по 28.02.1990 року згідно довідки про заробітну плату із 01.09.2007 року по 30.09.2009 року згідно персоніфікованого обліку та становить 2681,04 грн., де основний розмір пенсії 2510,22 грн., додаткова пенсія особам віднесеним до 2 категорії ЧАЕС 170,82 грн., а отже розмір пенсії позивачу визначено вірно та відсутні підстави для перерахунку.

Відповідач також зазначив, що враховуючи те, що наявність інвалідності пов`язаної з участю у ліквідації наслідків ЧАЕС є обов`язковою умовою для призначення пенсії відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону №796 та те, що позивачем не було надано документів, які б підтверджували його інвалідність та встановлювали причино-наслідковий зв`язок між встановленням його інвалідності та участю у ліквідації наслідків ЧАЕС відсутні жодні підстави для призначення такої пенсії позивачу.

Позивач не надав відповідь на відзив та запропоновані судом документи.

Ухвалою від 04 березня 2021 року розгляд справи № 420/15156/20 продовжено за правилами загального позовного провадження та запропоновано позивачу надати суду відомості та належним чином засвідчені копії документів щодо встановлення інвалідності та підстав її встановлення.

Ухвалою, занесеною до протоколу підготовчого засідання 26 квітня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 24 травня 2021 року на 15 годину 00 хвилин.

На відкритому судовому засіданні представник позивача, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача на відкрите судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином та завчасно, про що розпис представника на розписці, до суду 20 квітня 2021 року надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши у вступному слові пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив таке.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 (а.с.8-9).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 позивач має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році (категорія2) (а.с.13) та отримує пенсію за віком відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_4 (а.с.12).

Відповідно до військового квітка НОМЕР_5 , ОСОБА_1 з 25.04.1987 року по 03.06.1987 року виконував обов`язку по ліквідації наслідків аварії в 30 км зоні ЧАЄС, що надає право на пільгову пенсію по списку № 1 (а.с. 11).

Суд встановив, що позивач подав заяву від 09 листопада 2020 року про те, що відповідно до наказу 665-195 від 05.06.1985 ВЦСПС він має право на отримання пенсії, яка дорівнює трьох кратному розміру мінімальної пенсії, однак при виході на пенсію вказана вище надбавка за участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС не була врахована (а.с. 64).

Листом від 19.11.2020 року вих. № 1969-10863/К-02/8-1500/20 ГУПФУ в Одеській області повідомило позивача про те, що з 13.06.2014 року позивачу призначено пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку згідно ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та розмір щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю особам, віднесеним до 2 категорії ЧАЕС встановлено на рівні 170, 82 грн.

Також, у листі зазначено, що розмір пенсії позивача обчислено при страховому стажі 21 рік 1 місяць (враховано по 07.09.2009), середньомісячній заробітній платі 11906,35 грн. визначеної на період з 01.03.1985 року по 28.02.1990 року згідно довідки про заробітну плату і з 01.09.2007 року по 30.09.2009 року згідно персоніфікованого обліку становить 2681,04 грн., де основний розмір пенсії - 2510,22 грн., додаткова пенсія особам, віднесеним до 2 категорії ЧАЕС -170,82 грн., а тому підстави для перерахунку пенсії відсутні (а.с.14).

Не погоджуючись із зазначеною відмовою, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Проаналізувавши положення чинного законодавства, обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не належать задоволенню повністю, з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).

Основний Закон також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (стаття 46).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державою і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII (Далі Закон України № № 796-XII), відповідно до якого Чорнобильська катастрофа торкнулася долі мільйонів людей. У багатьох регіонах, на величезних територіях виникли нові соціальні та економічні умови. Україну оголошено зоною екологічного лиха. Створення системи надійного захисту людей від наслідків Чорнобильської катастрофи потребує залучення значних фінансових, матеріальних та наукових ресурсів.

Цей Закон визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Відповідно до ст. 1 цього Закону, Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Відповідно до ст. 10 цього Закону України, учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Частиною першою статті 49 Закону № 796 визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно ч. 3 статті 59 Закону №796 (у редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 05.10.2006 № 231-V) особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням цих осіб з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, що був встановлений на час їхнього перебування в зоні відчуження.

В редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", чинній з 01.10.2017, наведеною вище статтею визначено, що особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 23.11.2011 № 1210 затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (надалі - Порядок №1210).

Згідно з п. 1 Порядку №1210 (у редакції, чинній до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2017 року № 851) цей Порядок визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України №796.

Пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, для осіб з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і пенсії у зв`язку з втратою годувальника з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС визначаються за формулою П = Зс х Кзс х Кв/100% (пункт 9 Порядку №1210).

15.11.2017 року (після внесення змін до статті 59 Закону №796) постановою Кабінету Міністрів України за № 851 "Про внесення змін до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" внесено зміни до Порядку №1210, а саме: у першому реченні пункту 1 слова і цифри "статей 54 і 57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" замінено словами і цифрами "статей 54, 57 і 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та доповнено Порядок №1210 пунктом 9-1 такого змісту: "За бажанням осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби та внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року".

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до довідки Районного військового комісаріату міста Одеси від 11.03.2013 року №553 ОСОБА_1 приймав участь у ліквідації наслідків ЧАЕС в період з 25.04.1987 року по 03.06.1987 року та має право на пільгову пенсію (а.с.35). Так само це записано в військовому квітку позивача.

Відповідно до ст. 55 Закону, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, - які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів 10 років; які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів 08 років, - які працювали з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році 5 років.

Також, матеріалами справи підтверджено, що відповідно до розпорядження № 827502 від 01.09.2014 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком з урахуванням страхового стажу 21 рік 1 місяць (враховано по 07.09.2020 року) (а.с.67).

З аналізу ст. 59 Закону України №796 вбачається, що пенсії визначаються в порядку, визначених законодавством для осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), або відповідно до статті 54 цього Закону.

Так, суд встановив, що позивач отримує щомісячну додаткову пенсію осіб, віднесених до 2 категорії ЧАЕС.

Суд встановив, що відповідач відмовив позивачу у проведенні перерахунку пенсії на підставі ч. 3 ст. 59 Закону України з підстав того, що позивачем не надано доказів того, що внаслідок прийняття участі у ліквідації наслідків на ЧАЕС став особою з інвалідністю.

В ході розгляду справи позивачем також не надано доказів того, що позивачу встановлено інвалідність за наслідками участі у ліквідації наслідків на ЧАЕС.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем не доведено, що ним отримано інвалідність за наслідками участі у ліквідації наслідків на ЧАЕС, суд вважає, що відповідачем правомірно відмовлено ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті основної державної пенсії, а тому відсутні правові підстави для зобов`язання провести перерахунок та виплату основної державної пенсії на підставі прямої дії ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус та соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок ЧАЕС» у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати встановленої на 01 січня відповідного року.

Посилання позивача на те, що для призначення пенсії відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус та соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок ЧАЕС» достатньо факту прийняття участі в ліквідації наслідків ЧАЕС мобілізований до військової служби, відхиляються судом, оскільки за змістом ст. 59 цього Закону вбачається, що вказана стаття належить застосуванню за умови дотримання двох умов одночасно: проходження військової служби, в тому числі через мобілізацію, та набуття інвалідності за наслідками участі у ліквідації наслідків на ЧАЕС.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що відповідач, заперечуючи проти позову довів, з посиланням на відповідні докази правомірності своїх дій, а тому позовні вимоги не належать задоволенню повністю.

З огляду на те, що відсутні витрати пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз, жодні судові витрати не належать компенсації за рахунок Державного бюджету.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,293,295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України, п. 3 Розділу IV Прикінцеві положення КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний « 01» червня 2021 року.

Суддя Л.Р. Юхтенко

.