Справа № 160/1748/21
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2021-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 травня 2021 року Справа № 160/1748/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Акціонерний комерційний інноваційний банк "УкрСиббанк" про визнання протиправними та скасування податкових повідомленнь-рішень,-
04.02.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області в якій позивач просить суд:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.02.2021 року було залишено позовну заяву без руху, через невідповідність вимогам ст.ст.160, 161 КАС України та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.
04.03.2021 року позивачем усунуто недоліки адміністративного позову в строк, визначений Кодексом адміністративного судочинства України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2021 року було поновлено позивачу строк звернення до адміністративного суду, залучено до участі у розгляді даної справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову, Акціонерний комерційний інноваційний банк "УкрСиббанк" та відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 12.04.2021 року, відповідно до ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачу та третій особі було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву та пояснень протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Зі змісту вказаного повідомлення, також вбачається, що ОСОБА_1 було повідомлено, що відповідно до пп. «д» 164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України анульована сума заборгованості за основним боргом (кредитом) є доходом позивача, отриманим як додаткове благо, а тому у ОСОБА_1 виникає зобов`язання самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб з такого доходу та відобразити його у річній декларації з податку на доходи фізичних осіб, а також сплатити військовий збір відповідно до п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України (а.с.88). Позивач дане повідомлення отримав особисто 29.02.2016 року, що підтверджується його підписом на копії повідомлення (а.с.88).
Судом встановлено, що відповідно до наказу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 20.09.2018 року №5460-п на підставі п.п.19-1.1.1 п.19-1.1 ст.19-1, п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п78.1.4 п.78.1 ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI зі змінами та доповненнями та у зв`язку з отриманням інформації від ПАТ «УкрСиббанк» щодо нарахування доходу у вигляді анулювання (прощення) заборгованості за кредитом було призначено проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 року (а.с.62).
- абз. д пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (зі змінами і доповненнями) у зв`язку з отриманням додаткового блага у вигляді основної суми анульованої (прощеної) заборгованості за кредитом, у результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2016 рік в розмірі 185498,16 грн.;
На підставі наведеного акту перевірки, контролюючим органом 02.05.2019р. були прийняті наступні податкові повідомлення-рішення, а саме:
Позивач оспорює вищенаведені податкові повідомлення-рішення у судовому порядку, просить визнати їх протиправними та скасувати, оскільки сума кредиту, прощена (анульована) банком, не є додатковим благом, а отже і відсутні підстави для включення такої суми до оподатковуваного доходу.
Позивач просить суд визнати протиправним та скасувати дане податкове-повідомлення рішення з тих підстав, що споживчий кредит ним оформлювався як фізичною особою, а податкове повідомлення-рішення з єдиного податку з фізичних осіб виписано на фізичну особу-підприємця, що свідчить про незаконність вказаного рішення.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Статтею 16 Податкового кодексу України (далі ПК України) визначено, що платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.
Підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що додатковим благом є кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку.
Відповідно до підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 ПК України платником податку є, зокрема, фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
Пунктом 163.1 ст.163 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
Згідно п.164.1 ст.164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Відповідно до підпункту д підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, зокрема, дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року; сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності (пп.165.1.55 п.165.1 ст.165).
Підпунктом а п.176.1 ст.176 ПК України встановлено, що платники податку зобов`язані, зокрема, подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов`язковим.
У відповідності до п.179.1, п.179.7 ст.179 ПК України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.
Фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації. Сума податкових зобов`язань, донарахована контролюючим органом, сплачується до відповідного бюджету у строки, встановлені цим Кодексом.
Згідно до п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України встановлено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пп.162.1 ст.162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені ст.163 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року та не включаються суми процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.
При цьому, у разі отримання такого оподатковуваного доходу у вигляді наведеного додаткового блага (прощення кредитором основної суми боргу (кредиту), платник податку зобов`язаний подати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію), сплатити суму податкового зобов`язання, яка зазначена у такій декларації, а також і нарахувати та сплатити з такого доходу військовий збір.
На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку, що додатковим благом є тільки основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, яка підлягає оподаткуванню та декларуванню, і в цю суму боргу (кредиту) не включаються проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.
Після анулювання боргу Банком до контролюючого органу був поданий податковий розрахунок за формою 1-ДФ, у якому відображено, що позивачем у 2016 році був отриманий дохід як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту), встановлений пп. д пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України у сумі 1031234,31 грн. прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, та на виконання вимог, встановлених пп. д пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, Банк, шляхом вручення повідомлення про анулювання боргу, повідомляв позивача про обов`язок сплатити податки та збори з доходу сум прощеного боргу, що підтверджується копією повідомлення, яке містить відповідну інформацію (а.с.88).
Аналіз наведених норм податкового законодавства та встановлених в ході судового розгляду обставин у справі, у їх сукупності свідчить про те, що анульована (прощена) Банком позивачеві сума основного боргу (тіло кредиту) за кредитним договором є доходом, який отриманий позивачем як додаткове благо, а відповідно, такий дохід підлягає включенню до річного оподатковуваного доходу шляхом відповідного декларування позивачем такого доходу та з такого доходу позивач був зобов`язаний нарахувати податок з доходів фізичних осіб (далі - ПДФО) та військовий збір у встановленому податковим законодавством розмірі, про що позивач був проінформований Банком у повідомленні від 29.02.2016 року за №31-1-61/32, з яким був позивач ознайомлений (а.с.88).
Отже, доводи представника позивача про неповідомлення Банком позивачу наслідків анулювання (прощення) суми боргу відповідно до норм Податкового кодексу України щодо зобов`язання про декларування та сплати податку на доходи з фізичних осіб та військового збору є безпідставними та такими, що спростовані письмовими доказами наявними в матеріалах справи.
Проте, у ході судового розгляду справи із пояснень представника позивача та аналізу доданих до позову документів, судом було встановлено, що позивач свого обов`язку щодо декларування доходу як додаткового блага за анульованим (прощеним) основним боргом (тілом кредиту) у сумі 1031234,31 грн. не виконав, суми податку на доходи фізичних осіб і військового збору не сплатив.
Відповідна правова позиція також узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у його постановах від 23.09.2019р. у справі №825/599/17 та від 01.10.2019р. у справі №819/2619/14-а, яка є обов`язковою для застосування судом першої інстанції згідно до вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, при цьому, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, і ч.1 ст.77 вказаного Кодексу, на позивача покладено обов`язок довести ті обставини на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.
Однак, позивачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про протиправність прийняття контролюючим органом оспорюваних податкових повідомлень-рішень з урахуванням встановлених судом обставин щодо того, що сума прощеного (анульованого) боргу у розмірі 1031324,31 грн. є сумою основного боргу (тілом кредиту) за прощеним кредитом (без урахування процентів, пені та штрафних санкцій), аналізу вищенаведених норм чинного податкового законодавства, які регулюють спірні відносини та правової позиції Верховного Суду, яка викладена вище.
Є безпідставними та відхиляються судом посилання представника позивача у судовому засіданні на те, що позивач не погоджується із сумою прощеного боргу, оскільки, позивачем власноруч підписано повідомлення Банку про анулювання боргу від 29.02.2016р., крім того, доказів звернення до суду із позовом в порядку цивільного судочинства до Банку щодо розміру прощеного боргу представником позивача не надано.
Окрім того, слід зазначити, що незгода позивача із розміром анульованого (прощеного) основного боргу (тіла кредиту) не може бути обрано підставою для визнання протиправними та скасування оспорюваних податкових повідомлень-рішень з огляду на те, що до повноважень контролюючого органу не віднесено здійснення розрахунку суми основного боргу за прощеним кредитом згідно до вимог податкового законодавства, оспорювані податкові повідомлення-рішення сформовані на підставі відомостей наданих Банком, тобто, розмір прощеного боргу формується Банком та узгоджується з позичальником (позивачем).
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, з урахуванням встановлених в ході судового розгляду обставин, суд дійшов висновку про те, що оспорювані рішення прийняті відповідачем у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому відсутні підстави для задоволення позову.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Враховуючи, що позивач, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір звільнений від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішувалось.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець