Справа № 160/17711/20
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2021-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 травня 2021 року м. Дніпросправа № 160/17711/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.03.2021 ( суддя першої інстанції Коренев А.О.) в адміністративній справі №160/17711/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області треті особи: Первинна профспілкова організація Виробничого структурного підрозділу Шахта "Дніпровська" ВАТ "Павлоградвугілля" Обласного об`єднання Незалежних профспілок гірників України Західного Донбасу, Приватне акціонерне товариство "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся із позовною заявою до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, треті особи: Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля», Первинна профспілкова організація Виробничого структурного підрозділу Шахта «Дніпровська» ВАТ «Павлоградвугілля» Обласного об`єднання Незалежних профспілок гірників України західного Донбасу про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, з вимогами визнати дії Відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Дніпропетровській області щодо відмови у здійсненні фінансування Третьої особи Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» в розмірі 16 710,9 грн. для надання матеріального забезпечення - допомоги по тимчасовій непрацездатності за 16 календарних днів тимчасової непрацездатності по лікарняному листку серія АДЮ № 582913 за період з 26.04.2020 року по 05.05.2020 року та по лікарняному листку серія АДЮ № 583075 за період з 13.05.2020 року по 18.05.2020 року, - протиправними; зобов`язати Відповідача - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Дніпропетровській області - здійснити фінансування Третьої особи-Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» - в розмірі 16 710,9 грн. для надання матеріального забезпечення - допомоги по тимчасовій непрацездатності за 16 календарних днів тимчасової непрацездатності по лікарняному листку серія АДЮ № 582913 за період з 26.04.2020 року по 05.05.2020 року та по лікарняному листку серія АДЮ № 583075 за період з 13.05.2020 року по 18.05.2020 року.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що наказом роботодавця, ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», № 2888 з 20.04.2020 року по 15.05.2020 року оголошено простій підприємства. В період часу з 21.04.2020 року по 05.05.2020 року та з 08.05.2020 року по 18.05.2020 року позивач перебував у тимчасовій непрацездатності у зв`язку з загальним захворюванням, що підтверджується копіями двох листків непрацездатності. Роботодавець нарахував позивачу перші 5 днів тимчасової непрацездатності за кожний з двох періодів за рахунок власних коштів у відповідності до закону. За періоди з 26.04.2020 року по 05.05.2020 року та з 13.05.2020 по 18.05.2020 року ( за періоди з шостого дня кожного лікарняного всього за 16 днів) роботодавцем нараховано розмір допомоги з тимчасової непрацездатності, який підлягає оплаті за рахунок коштів відповідача, в розмірі 16710,19 грн. Заява-розрахунок була передана на розгляд відповідача. Але, 24.06.2020 року ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» отримано квитанцію від відповідача із позначкою «Допомога по тимчасовій непрацездатності за календарні дні тимчасової непрацездатності, які збігаються з календарними днями перебування працівника в простої, за рахунок фонду не надається, оскільки суперечить нормам ч. 1 ст. 22 Закону України 1105».

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Апелянт вказує, що судом першої інстанції не враховано приписи ч. 1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», оскільки в період перебування позивача у тимчасовій непрацездатності у зв`язку з загальним захворюванням на нього поширювався режим простою, що підтверджено наказом ВСП «Шахтоуправління «Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» від 15.04.2020 р. № 2244, а третьою особою не підтверджено факт виходу позивача на роботу в період простою.

За результатами апеляційного перегляду справи апелянт просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позову.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у спірний період перебував у трудових правовідносинах з Приватним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля" на посаді прохідника 5 розряду підземного дільниці підготовчих робіт з повним робочим днем у шахті.

Згідно з листками непрацездатності серії АДЮ №582913 та АДЮ №583075 у періоди з 21.04.2020 року по 05.05.2020 року та з 08.05.2020 року по 18.05.2020, позивач перебував на лікарняному (а.с. 17-18).

Наказом Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" № 2888 від 15.04.2020 р. оголошено простій підприємства з 20.04.2020 року по 15.05.2020 року включно (а.с. 15).

24.06.2020 року ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» подано до відповідача заяву-розрахунок від 17.06.2020 року про здійснення фінансування для надання матеріального забезпечення застрахованим особам по тимчасовій непрацездатності, вагітності та пологах, у тому числі щодо позивача, у зазначені періоди перебування на лікарняному, з урахуванням відшкодування перших 5 днів знаходження на лікарняному у кожному періоді за рахунок роботодавця.

Заява відповідачем відхилена з підстав того, що допомога по тимчасовій непрацездатності за календарні дні тимчасової непрацездатності, які збігаються з календарними днями перебування працівника в простої, за рахунок Фонду не надається, оскільки суперечить нормам ч. 1 ст. 22 Закону України 1105 (а.с. 23).

Суд першої інстанції визнав обґрунтованими позовні вимоги, враховуючи, що стаття 23 Закону № 1105 містить вичерпний перелік підстав, при яких матеріальна допомога не призначається, і розширеному тлумаченню не підлягає, а період простою підприємства не належить до такого переліку підстав, суд першої інстанції дійшов висновку, що під час простою підприємства не з вини працівника допомога по тимчасовій непрацездатності має надаватись працівнику на загальних підставах, а відповідачем не може бути відмовлено у виплаті допомоги по тимчасовій непрацездатності застрахованих особам у інших випадах, ніж передбачені ст. 23 Закону №1105.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає приведений висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Спірним під час апеляційного перегляду справи є питання правомірності відмови у наданні допомоги по тимчасовій непрацездатності за календарні дні тимчасової непрацездатності, які збігаються з календарними днями перебування роботодавця в простої.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я відповідно до Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 р. № 1105-XIV (далі - Закон № 1105-XIV), статтею 20 якого в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності надаються такі види матеріального забезпечення та соціальних послуг: 1) допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною); 2) допомога по вагітності та пологах; 3) допомога на поховання (крім поховання пенсіонерів, безробітних та осіб, які померли від нещасного випадку на виробництві); 4) оплата лікування в реабілітаційних відділеннях санаторно-курортного закладу після перенесених захворювань і травм.

Умови надання допомоги по по тимчасовій непрацездатності та тривалість її виплати визначені статтею 22 Закону № 1105-XIV, за змістом частини першої якої допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з таких страхових випадків:

1) тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві;

2) необхідності догляду за хворою дитиною;

3) необхідності догляду за хворим членом сім`ї;

4) догляду за дитиною віком до трьох років або дитиною з інвалідністю віком до 18 років у разі хвороби матері або іншої особи, яка доглядає за цією дитиною;

5) карантину, накладеного органами санітарно-епідеміологічної служби;

5-1) на період перебування у закладах охорони здоров`я, а також на самоізоляції під медичним наглядом у зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також локалізацію та ліквідацію її спалахів та епідемій;

6) тимчасового переведення застрахованої особи відповідно до медичного висновку на легшу, нижчеоплачувану роботу;

7) протезування з поміщенням у стаціонар протезно-ортопедичного підприємства;

8) перебування в реабілітаційних відділеннях санаторно-курортного закладу після перенесених захворювань і травм.

Відповідно до частини другої статті 22 Закону № 1105-XIV допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, перебування у закладах охорони здоров`я, а також на самоізоляції під медичним наглядом у зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також локалізацію та ліквідацію її спалахів та епідемій, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення, припинення підприємницької або іншої діяльності застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За приписами частини третьої статті 30 Закону № 1105-XIV рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймається комісією (уповноваженим) із соціального страхування, що створюється (обирається) на підприємстві, в установі, організації, до складу якої входять представники адміністрації підприємства, установи, організації та застрахованих осіб (виборних органів первинної профспілкової організації (профспілкового представника) або інших органів, які представляють інтереси застрахованих осіб).

Комісія (уповноважений) із соціального страхування здійснює контроль за правильним нарахуванням і своєчасною виплатою матеріального забезпечення, приймає рішення про відмову в його призначенні, про припинення виплати матеріального забезпечення (повністю або частково), розглядає підставу і правильність видачі листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг.

Згідно з частиною першою статтею 31 Закону №1105-XIV підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності. <…> Порядок і умови видачі, продовження та обліку листків непрацездатності, здійснення контролю за правильністю їх видачі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за погодженням з Фондом.

Порядок і умови видачі, продовження та обліку документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, здійснення контролю за правильністю їх видачі визначає Інструкція про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13.11.2011 р. №455, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 04.12.2001 р. за № 1005/6196.

Листок непрацездатності не містить помилок, виправлень, має всі реквізити, визначені Інструкцією № 455 та наказом Міністерства охорони здоров`я України від 03.11.2004 р. N 532/274/136-ос/1406 «Про затвердження зразка, технічного опису листка непрацездатності та Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності».

Підставою відхилення заяви-розрахунку роботодавця органом ФСС та не призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності позивачеві стало видача листків непрацездатності позивачу в періоді оголошеного простою ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».

Статтею 23 Закону №1105-XIV встановлені підстави для відмови в наданні допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Так, за частиною першої статті 23 Закону №1105-XIV допомога по тимчасовій непрацездатності не надається:

1) у разі одержання застрахованою особою травм або її захворювання при вчиненні нею злочину;

2) у разі навмисного заподіяння шкоди своєму здоров`ю з метою ухилення від роботи чи інших обов`язків або симуляції хвороби;

3) за час перебування під арештом і за час проведення судово-медичної експертизи;

4) за час примусового лікування, призначеного за постановою суду;

5) у разі тимчасової непрацездатності у зв`язку із захворюванням або травмою, що сталися внаслідок алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або дій, пов`язаних з таким сп`янінням;

6) за період перебування застрахованої особи у відпустці без збереження заробітної плати, творчій відпустці, додатковій відпустці у зв`язку з навчанням.

Згідно з частиною другою статті 23 Закону №1105-XIV застраховані особи, які в період отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності порушують режим, встановлений для них лікарем, або не з`являються без поважних причин у призначений строк на медичний огляд, у тому числі на лікарсько-консультативну комісію (ЛКК) чи медико-соціальну експертну комісію (МСЕК), втрачають право на цю допомогу з дня допущення порушення на строк, що встановлюється рішенням органу, який призначає допомогу по тимчасовій непрацездатності.

Стаття 23 Закону №1105-XIV містить вичерпний перелік підстав, при яких матеріальна допомога не призначається.

Цей перелік не містить такої підстави як настання тимчасової працездатності у період простою роботодавця.

Наведений у статті 23 Закону №1105-XIV перелік розширеному тлумаченню не підлягає.

Доводи апелянта стосовно того, що допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання відповідного страхового випадку (частина перша статті 22 Закону №1105-XIV), а через доведеність факту простою роботодавця та не підтвердження факту виходу позивача на роботу в період простою відсутні підстави вважати, що позивачем втрачено заробітну плату у період тимчасової непрацездатності, суд визнає необґрунтованими.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень має діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством, відповідно не може на власний розсуд, за відсутності підстав, передбачених статтею 23 Закону №1105-XIV, відмовляти у наданні допомоги по тимчасовій працездатності, в тому числі у разі відсутності факту втрати заробітної плати позивачем.

Також суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Дійсно, за своєю правовою природою допомога по тимчасовій непрацездатності є формою матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу) у разі настання страхового випадку.

Під заробітною платою законодавець розуміє винагороду, обчислену, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу (стаття 1 Закону України «Про оплату праці»).

Стаття 94 Кодексу законів про працю України визначає заробітну плату як винагороду, обчислену, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

За змістом частини першої статті 34 КЗпП простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

Статтею 113 КЗпП врегульовано, зокрема, порядок оплати часу простою, за частиною першою якої час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Таким чином, законодавцем передбачено оплату працівнику часу простою, який відбувся не з вини працівника.

Пунктом 5.3 наказу наказано здійснювати оплату праці робітників шахтоуправління, які знаходяться в простої, відповідно до положень Колективного договору ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та Галузевої угоди в розмірі не нижче тарифної ставки (окладу).

Встановлено, за цей період відповідачем відмовлено у наданні допомоги по тимчасовій непрацездатності як матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу) у разі настання страхового випадку.

Оскільки позивачу не оплачено період простою, тобто позивач втратив гарантований законодавством дохід, а допомога по тимчасовій непрацездатності є матеріальним забезпеченням саме задля компенсації втрати заробітної плати (доходу) працівника, суд доходить висновку, що під час простою підприємства не з вини працівника допомога по тимчасовій непрацездатності має надаватися на загальних підставах.

Враховуючи приведені обставини та правове регулювання спірного питання, суд погоджує висновок суду першої інстанції про протиправність дій відповідача з відмови прийняти заяву-розрахунок від 17.06.2020 року та здійснити фінансування для надання матеріального забезпечення позивачу як застрахованій особі відповідно до листків непрацездатності серії АДЮ №582913 та АДЮ №583075 у періоди з 21.04.2020 року по 05.05.2020 року та з 08.05.2020 року по 18.05.2020року.

Також суд визнає обґрунтованим обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права позивача - зобов`язання відповідача здійснити фінансування ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» для надання позивачу матеріального забезпечення - допомоги по тимчасовій непрацездатності його тимчасової непрацездатності за листками непрацездатності серія АДЮ №582913 та АДЮ №583075 у періоди з 21.04.2020 року по 05.05.2020 року та з 08.05.2020 року по 18.05.2020року.

Суд визнає необґрунтованими посилання апелянта на листи Мінсоцполітики від 31.07.2015 р. № 445/18/99-15 та від 20.10.2020 р. № 010-4474, адже такі листи не є нормативно-правовими актами, якими мав керуватися суд першої інстанції при вирішення спірних правовідносин.

Одночасно суд звертає увагу, що Мінсоцполітики України в листі від 23.06.2020 р. № 6387/0/290-20/45 «Щодо виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності під час запровадження простою на підприємстві» надано роз`яснення, що під час простою підприємства не з вини працівника допомога по тимчасовій непрацездатності має надаватися працівнику на загальних підставах.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо призначення, здійснення, надання, одержання виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.03.2021 в адміністративній справі №160/17711/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 31 травня 2021 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва