Справа № 440/6607/20
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2021-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року м. ПолтаваСправа №440/6607/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шевякова І.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Оніщенко В.В.,

представників позивача - Жулкевський А.С., Плішкін Ю.С.,

представника відповідача - Предибайло А.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Селянського (фермерського) господарства "Хортиця" до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Позовні вимоги:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 03.11.2020 про застосування до Селянського (фермерського) господарства "Хортиця" штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 500 000,00 грн.

Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

13.11.2020 Селянське (фермерське) господарство "Хортиця" (далі - позивач, С(Ф)Г "Хортиця") звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Полтавській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Історія справи

Ухвалою суду від 18.11.2020 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 28.12.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №440/6607/20.

Справа розглядалася у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 20.01.2021 оголошено перерву у підготовчому засіданні.

Протокольною ухвалою суду від 24.02.2021 замінено ГУ ДПС у Полтавській області () на відокремлений підрозділ ГУ ДПС у Полтавській області (код ЄДРПОУ ВП 44057192).

Ухвалою суду від 04.03.2021 закрито підготовче провадження у справі №440/6607/20 та призначено справу до судового розгляду по суті.

Аргументи учасників справи

В обґрунтування позовних вимог С(Ф)Г "Хортиця" зазначено, що 10.09.2020 директор С(Ф)Г "Хортиця" звернувся до відповідача за консультацією щодо отримання ліцензії на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки. Посадовими особами податкового органу було надано роз`яснення щодо порядку отримання ліцензії, разом із рахунком на суму 780 грн, яку необхідно сплатити для отримання такої ліцензії. 14.09.2020 позивачем було подано до відповідача повідомлення, у якому зазначено, що за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться ємність, призначена для зберігання пального. 17.09.2020 позивачем здійснено платіж на суму 780 грн, призначення якого "плата за ліцензію на право зберігання пального" та цього ж дня директор С(Ф)Г "Хортиця" звернувся до відповідача з приводу видачу ліцензії на право зберігання пального, у відповідь на яку відповідач роз`яснив, що у зв`язку з карантинними обмеженнями прийом відповідних заяв буде здійснюватись з 01.10.2020. Водночас, на переконання С(Ф)Г "Хортиця", відповідач, знаючи, що позивач ще не встиг отримати ліцензію на право зберігання пального, здійснив фактичну перевірку С(Ф)Г "Хортиця".

Позивач вказував, що під час фактичної перевірки директор С(Ф)Г "Хортиця" добровільно надав посадовим особам контролюючого органу всі необхідні документи та доступ до майна С(Ф)Г " ОСОБА_1 ". Звертав також увагу на те, що перевірка здійснювалась відповідно до наказу від 01.10.2020 №1721, який прийнято більш ніж через два тижні з моменту подачі позивачем повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, або через які провадиться діяльність та здійснення платежу на суму 780 грн, призначення якого "плата за ліцензію на право зберігання пального". Зауважував, що за результатами проведеної перевірки відповідачем було встановлено, що позивач за період, який перевірявся, здійснив операції з придбання дизельного палива - Євро5, а саме: 30.06.2020 в кількості 2,08 т та 25.08.2020 в кількості 4,14 т. Однак встановити факт зберігання пального посадовим особам податкового органу так і не вдалось, оскільки пальне було використано одразу ж після поставки, у зв`язку з чим, на думку позивача, відповідач дійшов хибного висновку про те, що придбання С(Ф)Г "Хортиця" пального також свідчить і про його зберігання.

Висновки фактичної перевірки позивач вважав помилковими та такими, що здійснені на припущеннях, без достатніх, допустимих та належних доказів, оскільки подальша реалізація придбаного пального не проводилась. Позивач стверджував, що придбане пальне було використане для потреб С(Ф)Г "Хортиця", а саме для заправки власних тракторних засобів: трактора колісного марки Case Puma 210, комбайна зернозбирального марки Case 5088, трактора колісного марки Беларус - 892, загальна ємність баків - 1 492 л, за допомогою яких здійснювалось зібрання врожаю ранніх зернових та обробітку землі.

Позивач повідомив, що 09.10.2020 за реєстраційним №2001404 за С(Ф)Г "Хортиця" зареєстровано ліцензію на право зберігання пального. 06.11.2020 на адресу позивача надійшло податкове повідомлення-рішення № від 03.11.2020 про застосування до С(Ф)Г "Хортиця" штрафних санкцій у розмірі 500 000,00 грн за зберігання пального в місцях, на які не отримано ліцензії згідно зі Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" №481/95-ВР від 19.12.1995 (далі - Закон №481/95-ВР).

Позивач вважав прийняте контролюючим органом податкове повідомлення-рішення № від 03.11.2020 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, з огляду на те, що за змістом Закону №481/95-ВР зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик, а місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування. Оскільки позивач не здійснював зберігання паливно-мастильних матеріалів, а використав їх для господарських потреб після придбання, та посадовим особам відповідача встановити факт зберігання пального не вдалось - висновки контролюючого органу про порушення позивачем частини першої статті 15 Закону №481/95-ВР позивач вважав помилковими та безпідставними.

16.01.2021 до суду від ГУ ДПС у Полтавській області надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі.

Посилався на те, що фактичною перевіркою встановлено порушення С(Ф)Г "Хортиця" вимог частини першої статті 15 Закону №481/95-ВР.

Вказував, що відповідно до баз даних ДПС України АІС "Податковий блок" відповідач встановив, що за період, що перевірявся, позивач здійснював операції з придбання дизельного палива - Євро5, про що свідчать податкові накладні №436 від 30.06.2020 та №635 від 25.08.2020. Згідно баз даних Архіву електронної звітності Єдиного вікна подання електронної звітності та наданих С(Ф)Г "Хортиця" документів контролюючим органом встановлено, що відповідно до акцизних накладних (№8617 від 16.09.2020, №7180 від 25.08.2020, №3898 від 30.06.2020), видаткових накладних (№2218 від 30.06.2020, №4883 від 25.08.2020, №5982 від 16.09.2020) та товарно - транспортних накладних (№2218 від 30.06.2020, №4883 від 25.08.2020, №5982 від 16.09.2020) відповідно до договору №174/НБК від 30.06.2020, на адресу позивача було поставлено пального на загальну кількість 10 380 кг (12 514,69 л); подальша реалізація придбаного товару (дизельного пального) відсутня.

Представник відповідача вказував, що у ході проведення перевірки керівник С(Ф)Г "Хортиця" надав пояснення, у яких зазначив, що придбане пальне використовувалось виключно для заправки власних транспортних засобів. Однак, представник відповідача наголошував, що загальна ємність баків транспортних засобів С(Ф)Г "Хортиця" становить 1 492 л. Це вказує на те, що придбачене пальне суб"єкт господарювання зберігав, при цьому, згідно зі частиною першою статті 15 Закону №481/95-ВР передбачено, що зберігання пального здійснюється суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Щодо підстав проведення перевірки представник відповідача відзначав, що під час виконання функцій контролюючих органів, визначених статтею 19-1 Податкового кодексу України (далі - ПК України), відповідачем встановлено перелік суб`єктів господарювання (серед яких і С(Ф)Г "Хортиця"), які починаючи з 01.04.2020 отримували через пересувні акцизні склади значні обсяги пального з доставкою, при цьому не реєстрували акцизні склади, не отримували ліцензії на право оптової, роздрібної торгівлі та зберігання пального; наявність даної інформації, згідно зі підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України слугувала підставою проведення фактичної перевірки, у ході якої і підтверджено виявлені порушення.

У судовому засіданні представники С(Ф)Г "Хортиця" позовні вимоги підтримали. Представник позивача наголошував на недотриманні контролюючим органом процедури призначення та проведення фактичної перевірки: для винесення наказу про її проведення податковий орган, на думку позивача, не мав підстав. Крім того, представник позивача вказував, що під час фактичної перевірки не було виявлено та оглянуто ні ємності для зберігання паливно-мастильних матеріалів, ні самих паливно-мастильних матеріалів. Тому висновки податкового органу про зберігання позивачем палива без відповідної ліцензії є необґрунтованим та недоведеним припущенням.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом

С(Ф)Г "Хортиця" є юридичною особою, дата державної реєстрації: 26.08.1999, дата та номер запису в ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 19.11.2, основний вид економічної діяльності - Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (код КВЕД 01.11).

01.10.2020 ГУ ДПС у Полтавській області винесено наказ №1721 "Про проведення фактичної перевірки", згідно з яким на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75, підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80, пункту 82.3 статті 82 ПК України, статті 16 Закону №481/95-ВР з метою контролю за обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального, наявності ліцензій, свідоцтв, вирішено провести з 02.10.2020 фактичну перевірку С(Ф)Г "Хортиця" тривалістю 10 діб за місцем фактичного провадження діяльності за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01.04.2020 по дату закінчення перевірки у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

На підставі наказу від 01.10.2020 №1721 відповідачем видано направлення на перевірку №№1552, 1553 від 02.10.2020.

02.10.2020 посадовими особами ГУ ДПС у Полтавській області проведено фактичну перевірку С(Ф)Г "Хортиця", за результатами якої складено акт про результати фактичної перевірки №172/16-31-09-03/30131930 від 12.10.2020 (надалі також - акт перевірки).

В акті перевірки №172/16-31-09-03/30131930 від 12.10.2020 зазначено, що за результатами перевірки С(Ф)Г "Хортиця" встановлено порушення вимог частини першої статті 15 Закону №481/95-ВР, а саме зберігання пального в місцях, які не отримували відповідні ліцензії; вимог пункту 63.3 статті 63 ПК України, а саме - неподання до податкового органу повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, або через які провадиться діяльність.

Акт перевірки підписано керівником С(Ф)Г "Хортиця" із поясненнями, що є додатком до акта перевірки, у яких зазначено, що "куплена солярка для хозяйства, використовувалась тільки для заправки тракторів і комбайна, для оброблення с/г землі".

03.11.2020 на підставі акту фактичної перевірки від 12.10.2020 року №172/16-31-09-03/30131930 ГУ ДПС у Полтавській області прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким до позивача за порушення вимог частини першої статті 15 Закону №481/95-ВР, застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в розмірі 500 000,00 грн.

Позивач, вважаючи податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Полтавській області № від 03.11.2020 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Норми права, які підлягають застосуванню

Відповідно до підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.

Згідно зі пунктом 75.1 статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (підпункт 75.1.3 пункт 75.1 статті 75 ПК України).

Порядок проведення фактичної перевірки врегульовано статтею 80 ПК України, пунктом 80.1 якої передбачено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, фактична перевірка може проводитися у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Згідно зі пунктом 82.3 стаття 82 ПК України, тривалість перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, не повинна перевищувати 10 діб.

Норми матеріального права, про порушення яких йдеться у цій справі, викладені у розділі "висновки щодо правозастосування.

Висновки щодо правозастосування

Щодо аргументів про порушення процедури перевірки

Позивач стверджував, що фактична перевірка С(Ф)Г "Хортиця" була призначена без передбачених податковим законодавством підстав.

Вище викладені норми, що регулюють призначення та проведення фактичних перевірок.

Верховний Суд неодноразово формулював правову позицію, відповідно до якої фактична перевірка не може бути проведена податковим органом довільно. Підставою для проведення фактичної перевірки, визначеної підпунктом 80.2.5. пункту 80.2. статті 80 ПК України, є отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства, тобто інформації про конкретний факт недотримання платником податків вимог законодавства щодо виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, цільового використання спирту, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Такий правовий висновок викладений, наприклад, у постанові Верховного Суду від 08.09.2020 у справі №640/21536/19.

Із наказу №1721 від 01.10.2020 слідує, що підставою для призначення фактичної перевірки податковим органом вказано підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

При цьому у наказі відсутня вказівка на фактичну підставу з переліку, передбаченого законом, - отримання податковим органом інформації будь-якого походження про порушення вимог законодавства в частині здійснення, зокрема, функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу пального (підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України).

У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказував, що за наслідками аналізу наявної у базах даних ДПС України АІС "Податковий блок", Архіву електронної звітності Єдиного вікна подання електронної звітності та наданих С(Ф)Г "Хортиця", "Єдиний реєстр акцизних накладних" інформації встановлено перелік суб`єктів господарювання (серед яких і С(Ф)Г "Хортиця"), які, починаючи з 01.04.2020, отримували через пересувні акцизні склади значні обсяги пального з доставкою, при цьому не реєстрували акцизні склади, не отримували ліцензії на право оптової, роздрібної торгівлі та зберігання пального.

У судовому засіданні 24.02.2021 року протокольною ухвалою суд зобов"язував відповідача, ГУ ДПС в Полтавській області, надати інформацію щодо підстав винесення наказу про проведення фактичної перевірки С(Ф)Г "Хортиця".

Ні у відзиві, ні у поясненнях у судовому засіданні сторона відповідача не повідомила конкретної підстави для винесення наказу про проведення фактичної перевірки, якою б, наприклад, могла б бути інформація від іншого державного органу, заяви чи повідомлення осіб, службова записка підрозділів податкового органу.

Лише у листі на адресу суду від 04.03.2021 року (письмове пояснення) відповідач на виконання протокольної ухвали суду про надання інформації повідомив, що підставою для проведення перевірки С(Ф)Г "Хортиця" є п.п. 20.1.4 п.п.20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, п.п.80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України.

Інші документи чи матеріали, які могли бути підставою для відображеного в акті фактичної перевірки висновку про зберігання позивачем придбаного пального в місцях, на які не отримували відповідної ліцензії, ані в наказі №1721 від 01.10.20220, ані в акті перевірки не вказані.

В усних поясненнях представники відповідача вказували, що фактична перевірка була призначена у зв"язку з тим, що у податкового органу була інформація про те, що на адресу позивача було поставлено пальне в загальній кількості 10 380 кг (12 514,69 л) та при цьому цим платником не було зареєстровано акцизного складу.

Верховний Суд у постанові від 08.09.2020 у справі №640/21536/19, задовольняючи касаційну скаргу платника та залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, який задоволено позов, вважав обґрунтованими висновки про протиправність наказу про проведення фактичної перевірки платника податків з огляду на те, що у спірному наказі про призначення фактичної перевірки відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють, у наказі не відображено, в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності Товариства вимогам чинного законодавства, на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) були встановлені факти сумнівності, сумнівність яких саме операцій (дата операції, характер та наслідки такої операції та інші докази вчинення таких операцій, показання свідків, працівників) була встановлена податковим органом.

Аналогічно у цій справі в наказі ГУ ДПС в Полтавській області №1721 від 01.10.2020 "Про проведення фактичної перевірки" відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють, у наказі не відображено, в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності С(Ф)Г "Хортиця" вимогам чинного законодавства, на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) були встановлені факти сумнівності, сумнівність яких саме операцій (дата операції, характер та наслідки такої операції та інші докази вчинення таких операцій, показання свідків, працівників) була встановлена податковим органом.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав доказів, які б підтвердили, що підставою для прийняття наказу про проведення фактичної перевірки №1721 від 01.10.2020 слугувала інформація про порушення С(Ф)Г "Хортиця" вимог законодавства.

Верховний Суд застосовує усталену правову позицію, відповідно до якої, зокрема, є протиправним податкове повідомлення-рішення, що було прийняте за наслідками незаконно призначеної перевірки.

Наприклад у постанові від 04.09.2020 року у справі № 821/1274/18 Верховний Суд вказав (п.18), що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України. Невиконання відповідачем вимог статей 80, 81 ПК України, зокрема, в частині наявності підстав для призначення фактичної перевірки, дотримання умов та порядку допуску до її проведення, призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої. Акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, якщо він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом, а податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками такої перевірки на підставі акта перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірними та підлягає скасуванню.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про те, що у відповідача були відсутні правові підстави для здійснення фактичної перевірки позивача на підставі наказу №1721 від 01.10.2020 "Про проведення фактичної перевірки", в якому відсутні посилання на конкретні фактичні підстави призначення перевірки, окрім звичайного посилання на норми, що регулюють питання призначення такої.

Наслідком цього є висновок про те, що акт фактичної перевірки від 12.10.2020 року №172/16-31-09-03/30131930 не є належним доказом вчинення С(Ф)Г "Хортиця" податкового правопорушення, а це, у свою чергу, має наслідком висновок про протиправність оскаржуваного у цій справі рішення.

Щодо встановленого податковим органом порушення С(ФГ) "Хортиця" вимог законодавства.

В акті перевірки №172/16-31-09-03/30131930 від 12.10.2020 зазначено, що за результатами перевірки С(Ф)Г "Хортиця" встановлено порушення вимог частини першої статті 15 Закону №481/95-ВР, а саме зберігання пального в місцях, які не отримували відповідні ліцензії.

За порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством (частина перша статті 17 Закону №481/95-ВР).

До суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500 000 гривень (частина друга статті 17 Закону №481/95-ВР).

Частиною двадцять другою статті 18 Закону №481/95-ВР передбачено, що до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), не застосовується фінансова санкція у вигляді штрафу, передбачена статтею 17 цього Закону, у разі зберігання пального до 31 березня 2020 року без наявності відповідної ліцензії.

У підпункті 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України наведено визначення акцизного складу - це:

а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів;

б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Не є акцизним складом:

а) приміщення відокремлених підрозділів розпорядника акцизного складу, які використовуються ним виключно для пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі маркованих марками акцизного податку горілки та лікеро-горілчаних виробів, відвантажених з акцизного складу, а також для здійснення оптової та/або роздрібної торгівлі відповідно до отриманої розпорядником акцизного складу ліцензії;

б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

Критерій, визначений цим підпунктом, щодо загальної місткості ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не застосовується до ємностей суб`єктів господарювання, які є розпорядниками хоча б одного акцизного складу;

в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам;

г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої;

ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару.

Таким чином, приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом зберігання пального є акцизним складом.

Однак не є акцизним складом, зокрема, паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої, а відтак, у разі зберігання пального у паливному баку безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої відсутній обов`язок отримувати ліцензію на право зберігання пального.

Із аналізу наведених норм законодавства вбачається, що суб`єкти господарювання всіх форм власності, які отримують пальне для власних потреб та здійснюють діяльність з його зберігання, повинні отримати відповідну ліцензію в органах ДПС, за винятками, встановленими законами.

Такими винятками, з-поміж іншого, є зберігання пального в паливних баках транспортних засобів чи технологічного обладнання (пристроїв).

У обставинах цієї справи сторони не мали спору щодо факту придбання С(Ф)Г "Хортиця" палива у той період та у тій кількості, про яку повідомив податковий орган.

Також і матеріалами справи: акцизними накладними (№8617 від 16.09.2020, №7180 від 25.08.2020, №3898 від 30.06.2020), видатковими (№2218 від 30.06.2020, №4883 від 25.08.2020, №5982 від 16.09.2020) та товарно - транспортними (№2218 від 30.06.2020, №4883 від 25.08.2020, №5982 від 16.09.2020) накладними підтверджено, що позивачу поставлялось пальне у загальній кількості 12 514,69 л.

Також податковий орган не спростовував тверджень представників С(Ф)Г "Хортиця" щодо того, що це пальне було використано для заправки транспортних засобів господарства.

Податковий орган фактично висловив припущення про те, що платник зберігав пальне: порівняв кількість придбаного пального зі загальною місткістю баків власних транспортних засобів і, вважаючи, що придбане пальне не могло бути поміщене в баки транспортних засобів за одну заправку, зробив висновок, що платник залишки придбаного пального у якийсь проміжок часу десь зберігав.

Але фінансова санкція, застосована до платника у цій справі, не може ґрунтуватися на припущеннях.

У ході судового засідання з розгляду справи по суті директор С(Ф)Г "Хортиця" пояснив, що дизельне пальне придбане для власних потреб, після поставки заправляли безпосередньо в паливні баки сільськогосподарської техніки, яка знаходяться у власності та у користуванні позивача, в яких і зберігалося це пальне. Крім того, директор позивача вказував, що трактори і комбайн заправлялися серіями, тобто приїздили та заправлялися декілька разів за посів.

Суд вважає, що такі обставини могли мати місце. У будь-якому разі вони не спростовані ГУ ДПС у Полтавській області, а доводи про замалу ємність паливних баків власної та орендованої сільськогосподарської техніки не враховують можливості декількох послідовних заливів пального в баки по мірі його використання транспортним засобом.

Крім того суд звертає увагу на таке. Загальна теорія юридичної відповідальності за вчинене правопорушення передбачає обов"язковість встановлення об"єкту, суб"єкту правопорушення, його суб"єктивної та об"єктивної сторін.

З акту фактичної перевірки, з матеріалів справи в сукупності слідує, що податковим органом жодним чином не встановлено необхідних елементів об"єктивної сторони правопорушення.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті директор С(Ф)Г "Хортиця" зазначив, що фактичний огляд та заміри під час проведення перевірки не проводились. Цього твердження відповідач не спростовував. На питання суду представники відповідача повідомили, що працівниками, що проводили фактичну перевірку, не було виявлено на території господарства під час проведення фактичної перевірки ні пального, ні ємності для зберігання пального.

Таким чином, стверджуючи, що платник зберігав паливно-мастильні матеріали без відповідної ліцензії, податковий орган не зміг пояснити: скільки і якого пального, в якому місці, в який період часу платник зберігав.

Відповідач, констатуючи порушення позивачем вимог частини першої статті 15 Закону №481/95-ВР, а саме зберігання пального в місцях, які не отримували відповідні ліцензії, не надав до суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вказаних власних тверджень.

Тому висновки відповідача про зберігання позивачем пального в місцях, на які не отримували відповідні ліцензії, є лише припущенням контролюючого органу, що не підтверджено належними та допустимими доказами.

З огляду на викладене, зважаючи на частину другу статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про те, що відповідачем не доведено факт порушення позивачем частини першої статті 15 Закону №481/95-ВР, за яке до позивача застосовано фінансову санкцію у вигляді штрафу в розмірі 500 000,00 грн.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення № від 03.11.2020, яким до С(Ф)Г "Хортиця" застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в розмірі 500 000,00 грн, прийняте відповідачем не на підставі, що визначені Конституцією та законами України, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Розподіл судових витрат

Згідно зі частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 7 500,00 грн, що підтверджується квитанцією №13-8758554/С від 13.11.2020 та платіжним дорученням №76 від 30.11.2020.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 7 500,00 грн належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Селянського (фермерського) господарства "Хортиця" (с. Крута Балка Новосанжарського району Полтавської області ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська 4 м. Полтава код ЄДРПОУ ВП №44057192) задовольнити.

Податкове повідомлення-рішення № від 03.11.2020 року ГУ ДПС в Полтавській області - визнати протиправним та скасувати.

Стягнути на користь Селянського (фермерського) господарства "Хортиця" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області витрати зі сплати судового збору у загальній сумі 7 500,00 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 12.04.2021.

Головуючий суддя І.С. Шевяков