Справа № 400/4079/20
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2021-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 травня 2021 р. № 400/4079/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лебедєвої Г.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення суми збитків в розмірі 9792, 24 грн., -

ВСТАНОВИВ:
До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов військової частини НОМЕР_1 (надалі - позивач) до ОСОБА_1 (надалі - відповідач) про стягнення суми збитків в розмірі 9792, 24 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач проходив військову службу в Збройних силах України (Військова частина НОМЕР_1 ) та забезпечувався майном особистого користування. В подальшому відповідача було звільнено у запас відповідно до підп. «е» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Позивач зазначив, що відповідач має непогашену заборгованість за вартість виданих відповідачу предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, в розмірі 9792,24 грн. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з метою стягнення вищевказаної суми в примусовому порядку.

Ухвалою від 28.09.2020 року Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 400/4079/20 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та призначив судове засідання на 28 жовтня 2020 року.

Ухвалою від 14.01.2021 року суд вирішив подальший розгляд справи за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення суми збитків в розмірі 9792, 24 грн., проводити в порядку загального позовного провадження та призначив по справі підготовче засідання на 03 лютого 2021 року.

Крім того, ухвалою від 14.01.2021 року суд витребував з військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчені копії доказів відмови ОСОБА_1 від добровільного відшкодування збитків в розмірі 9792, 24 грн.

03.02.2021 року до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від військової частини НОМЕР_1 надійшли витребувані судом докази, а саме докази відмови ОСОБА_1 від добровільного відшкодування збитків в розмірі 9792, 24 грн.

Ухвалою від 03.02.2021 року суд закрив підготовче провадження в адміністративній справі за позовною заявою військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення суми збитків в розмірі 9792, 24 грн. та призначив справу № 400/4079/20 до судового розгляду по суті на 03 лютого 2021 року на 15:50 год.

Представники сторін в судове засідання, призначене на 03.02.2021 року, не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, про причини неявки суд не сповістили. Заяв чи клопотань до суду не надходило.

Суд на підставі ч.9 ст. 205 КАС України здійснив розгляд справи в порядку письмового провадження.

02.04.2021 року до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від військової частини НОМЕР_1 надійшло повідомлення про те, що відповідач по справі ОСОБА_1 відбуває покарання в державній установі "Вознесенська виправна колонія (№72)".

Після чого, судом призначено судове засідання на 12 травня 2021 року та направлено адміністративний позов з додатками на адресу державної установи "Вознесенська виправна колонія (№72)" для вручення та повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи за адміністративним позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення суми збитків в розмірі 9792, 24 грн.

Представник позивача в судове засідання, призначене на 12.05.2021 року, не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. До канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутністю в порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 19.05.2021 року, не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Заяв чи клопотань до суду не надходило.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Відповідно до положень ч. 4. ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) встановлено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до вимог ч. 6 ст. 162 КАС України.

Суд клопотання представника військової частини НОМЕР_1 задовольнив та на підставі ч.9 ст. 205 КАС України здійснив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, ознайомившись з заявами учасників справи по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 83 від 02.04.2019 року ОСОБА_1 був прийнятий на військову службу за контрактом та призначений наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 02.04.2019 № 64-РС на посаду номера обслуги 1 артилерійського взводу 6 артилерійської батареї 2 артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , з 02 квітня 2019 року був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення, а на продовольче забезпечення з 03.04.2019 у військовій частини НОМЕР_3 .

Відповідно до картки обліку військового майна особистого користування №55 від 02.04.2019 року відповідача було забезпечено речовим майном згідно встановленої норми.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.04.2020 року №57-РС (по стройовій частині) відповідача звільнено з військової служби у запас за пунктом 2 підпунктом "е"(у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі) частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обв`язок і військову службу".

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.04.2020 року №82 (по стройовій частині) відповідача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Згідно довідки №32 про вартість речового майна, за неповне використання якого утримується кошти при звільненні солдата ОСОБА_1 , відповідач отримав речове майно, термін носіння якого не закінчився на загальну суму 9792,24 грн.

Судом встановлено, що командиром військової частини НОМЕР_1 від 29.04.2020 року прийнято наказ №393 «Про призначення службового розслідування».

За результатами проведеного розслідування 27 червня 2020 року командиром військової частини НОМЕР_1 винесено наказ про оголошення результатів службового розслідування та покарання винних №584, згідно якого ОСОБА_1 визнано винним у завданні збитків державі та притягнено до матеріальної відповідальності на загальну суму 9792,24 грн.

На теперішній час збитки, які були завдані військової частині НОМЕР_1 колишнім солдатом ОСОБА_1 не відшкодовані, сума збитків що підлягає відшкодуванню військовій частині за речове майно, термін носіння якого не закінчився, складає 9792,24 грн.

Військова частина НОМЕР_4 , з метою досудового врегулювання спору, зверталася з листом №1369 від 10.04.2020 до відповідача, в якому просила сплатити в добровільному порядку відповідача суму його заборгованості. Однак відповідач своєї відповіді на лист не надав, суму заборгованості в повному обсязі не сплатив.

Позивач, відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України, звернувся до суду для відшкодування збитків, нанесених державі.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.

Абзацами 1-2 частини першої статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України; речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністерства оборони України №232 від 29 квітня 2016 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 травня 2016 року за № 768/28898, затверджено Інструкцію про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період (далі - Інструкція № 232).

Згідно абзацу 7 пункту 4 розділу ІІІ Інструкції № 232 у разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу та проводяться взаєморозрахунки в разі неотримання військовослужбовцем речового майна, право на отримання якого наступило за час проходження служби.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02 листопада 1995 року №880 затверджено Перелік військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості.

Суд зазначає, що за правилами абзацу 2 пункту 9 Інструкції № 232 передбачено, що строки носіння або експлуатації предметів речового майна особистого користування, що видається офіцерам, прапорщикам, мічманам та військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, обчислюються з дня виникнення в них права на його отримання. Речове майно особистого користування, видане зазначеним особам, обліковується за місяцем виникнення права на отримання цього майна.

Так, загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV (далі - Статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (стаття 16 Статуту).

Згідно із статтями 26 та 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків, визначає Закон України від 03.10.2019 №160-IX "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" (далі по тексту - Закон України №160-IX).

За змістом статті 1 Закону України №160-ІХ матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків.

Відповідно до положень статті 3 Закону України №160-ІХ умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Особа у разі завдання з її вини шкоди третім особам, яку відшкодовано відповідно до закону військовою частиною, установою, організацією, закладом, відшкодовує військовій частині, установі, організації, закладу завдану шкоду в порядку, передбаченому вказаним Законом та іншими законами України.

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України №160-ІХ розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

У відповідності до ст. 10 Закону України №160-ІХ відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону. Відшкодування шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється на підставі наказу старшого за службовим становищем командира (начальника).

Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті.

Положеннями статті 12 Закону України №160-ІХ передбачено, що у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що командиром військової частини НОМЕР_1 від 29.04.2020 року прийнято наказ №393 «Про призначення службового розслідування».

В ході проведення службового розслідування встановлено, що згідно довідки № 32 про вартість речового майна утворилась заборгованість за речове майно, строк носіння якого не закінчився з урахуванням зносу та вартості речового майна на загальну суму 9792,24 грн.

За результатами проведеного розслідування 27 червня 2020 року командиром військової частини НОМЕР_1 винесено наказ про оголошення результатів службового розслідування та покарання винних №584, згідно якого ОСОБА_2 визнано винним у завданні збитків державі та притягнено до матеріальної відповідальності на загальну суму 9792,24 грн., офіцеру юридичної групи військової частини НОМЕР_1 лейтинанту юстиціїх ОСОБА_3 наказано підготувати та направити до суду позов про відшкодування завданої шкоди, яка виявилася у недоносі речового майна на загальну суму в розмірі 9792,24 грн., з номера обслуги 1 артилерійського взводу 6 артилерійської батареї 2 артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 .

Однак, як встановлено судом, до моменту виключення відповідача зі списків, з відповідача не утримувалось грошове забезпечення.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачем на адресу ОСОБА_1 було направлено лист пропозицію добровільного відшкодування завданої шкоди.

Разом з тим, відповідач добровільно не відшкодував завдані державі матеріальні збитки.

На підставі наведеного суд дійшов висновку, що розмір невідшкодованих державі збитків ОСОБА_1 становить 9792,24 грн.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З номи ч. 1 статті 77 КАС України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відтак, приймаючи до уваги вищевикладене та оцінюючи наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення суми збитків в розмірі 9792, 24 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Оскільки спір вирішено на користь позивача як суб`єкта владних повноважень, а також за відсутністю витрат позивача, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, судові витрати (судовий збір), згідно з ч.2 ст.139 КАС України стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позов військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ) про стягнення суми збитків в розмірі 9792, 24 грн. - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ) на користь військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) суму збитків у розмірі 9792, 24 грн. (дев`ять тисяч сімсот дев`яносто дві гривні двадцять чотири копійки).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 31.05.2021 року.

Суддя Г. В. Лебедєва