Справа № 640/3538/21
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2021-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/3538/21 Суддя (судді) першої інстанції: Амельохін В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Ганечко О.М., Василенка Я. М.,

за участю секретаря Кірієнко Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа - Державна податкова служба України про визнання протиправною бездіяльності, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, за апеляційними скаргами Державної податкової служби України, Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 квітня 2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулася до Міністерства юстиції України, за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Державної податкової служби України про:

- визнання протиправними дії головного державного виконавця Кузьменка О.С. щодо постановлення постанови про закінчення виконавчого провадження від 13.01.2021 ВП №64004338;

- визнання незаконною та скасування постанови головного державного виконавця Кузьменка О.С. від 13.01.2021 про закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанні виконавчого листа №826/18679/15, виданого 09.12.2020 Окружним адміністративним судом міста Києва про поновлення ОСОБА_1 у державній податковій службі України на посаді, рівнозначній посаді заступника директора департаменту - начальника управління податку на прибуток підприємств Департаменту оподаткування та контролю об`єктів і операцій Міністерства доходів і зборів України;

- зобов`язання відповідача відновити ВП по виконавчому листу №826/18679/15 від 09.12.2020 про поновлення ОСОБА_1 у державній податковій службі України на посаді, рівнозначній посаді заступника директора департаменту - начальника управління податку на прибуток підприємств Департаменту оподаткування та контролю об`єктів і операцій Міністерства доходів і зборів України;

- визнання протиправним та скасування рішення заступника директора Департаменту - начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Озадовського Р.Ю., який не розглянув скаргу ОСОБА_1 від 21.01.2021 належним чином та не прийняв законного та обґрунтованого рішення за результатами розгляду скарги.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 квітня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Кузьменка О.С. від 13.01.2021 про закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанні виконавчого листа №826/18679/15, виданого 09.12.2020 Окружним адміністративним судом міста Києва про поновлення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) у державній податковій службі України на посаді, рівнозначній посаді заступника директора департаменту - начальника управління податку на прибуток підприємств Департаменту оподаткування та контролю об`єктів і операцій Міністерства доходів і зборів України.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, Державною податковою службою України та Міністерством юстиції України подано апеляційні скарги, в яких просять скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга Міністерства юстиції України мотивована тим, що при вчиненні виконавчих дій щодо закінчення виконавчого провадження №64004338 за виконавчим листом у справі №826/18679/15, у зв`язку з його фактичним виконанням, державний виконавець діяв у межах наданих йому повноважень, у порядок та спосіб, визначені діючим законодавством України, тому у позові про визнання протиправною та скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії належить відмовити.

Доводи Державної податкової служби України обґрунтовані зокрема тим, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.06.2020 в адміністративній справі № 826/18679/15 виконано Державною податковою службою у повному обсязі, позаяк вказаним судовим рішенням позивач не поновлювалася на конкретній посаді директора Департаменту управління ризиками Державної податкової служби України, тому в ДПС відсутній обов`язок поновлювати ОСОБА_1 саме на цей посаді. Крім того, всі дії ОСОБА_1 свідчать про прийняття нею факту поновлення її на посаді, позаяк вона приходить на службу, звертається зі службовими листами до керівництва зокрема щодо причин та періодів її відсутності на робочому місці, надає свої лікарняні листи із зазначенням місця роботи ДПС та посадою директор департаменту, зверталась до керівництва в письмовій формі з питань нарахування їй заробітної плати.

Представники апелянтів - Державної податкової служби України та Міністерства юстиції України в судовому засіданні підтримали вимоги апеляційних скарг, просили скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача заперечував проти задоволення вимог апелянта, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 29 грудня 2020 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменко О.С. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №64004338 від 29 грудня 2020 року.

13 січня 2021 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменко О.С. винесена постанова про закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанні виконавчого листа №826/18679/15, виданого 09.12.2020 Окружним адміністративним судом м. Києва про поновлення ОСОБА_1 у державній податковій службі України на посаді, рівнозначній посаді заступника директора департаменту - начальника управління податку на прибуток підприємств Департаменту оподаткування та контролю об`єктів і операцій Міністерства доходів і зборів України.

У зв`язку з чим, 21 січня 2021 року стягувач ОСОБА_1 подала скаргу, в якій оскаржила рішення державного виконавця та постанову про закінчення виконавчого провадження від 13 січня 2021 року ВП №64004338 до начальника Заступника директора Департаменту - начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Озадовського Р.Ю., якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець Кузьменко О.С.

09 лютого 2021 року представник стягувача ОСОБА_1 - адвокат Мацак О.Ю. ознайомився з матеріалами виконавчого провадження ВП №64004338. У матеріалах виконавчого провадження ВП №64004338 відсутня інформація щодо розгляду скарги ОСОБА_1 від 21 січня 2021 року про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 13.01.2021 ВП №64004338.

09 лютого 2021 року стягувач ОСОБА_1 отримала поштове відправлення з Міністерства юстиції України. Листом від 02 лютого 2021 року №878/3-1871/20.1 Заступник директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Озадовський Р.Ю. повідомив, що розглянуто звернення ОСОБА_1 від 21 січня 2021 року, та в межах компетенції повідомляє, що до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшла інформація та документи з Державної податкової служби України. Рішення суду від 15 червня 2020 року у справі №826/18679/15 виконано фактично у повному обсязі, що підтверджується наказом від 28 грудня 2020 року № 1503-O про поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Департаменту правової роботи. Враховуюче викладене, державним виконавцем 13 січня 2021 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Підстави для скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 13.01.2021 відсутні. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб можуть бути оскаржені до суду.

Вважаючи зазначені дії відповідача протиправними, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, виходив зокрема з того, що з урахуванням тексту резолютивної частини рішення у справі №826/18679/15 та з урахуванням вимог статей 63, 65 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець та заступник директора Департаменту - начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України були зобов`язанні перевірити не лише формальну наявність наказу про поновлення на посаді позивача та запису про поновлення в трудовій книжці, а також були зобов`язанні перевірити чи поновлено боржником стягувача на рівнозначну посаду та чи була зазначена посада у штатному розписі Державної податкової служби України на дату прийняття наказу №1503-О "Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_1 ". Однак зазначений обов`язок відповідачем не виконано, внаслідок чого передчасно прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження та необгрунтовано відмовлено в задоволенні скарги позивача від 21.01.2021.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п.13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Отже, оскільки апелянти у своїх апеляційних скаргах оскаржують судове рішення в частині задоволених позовних вимог, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційних скарг, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 7 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб). Що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Державний виконавець є представником влади, перелік обов`язків і повноважень для нього визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно п. 1 частини першої та частини п`ятої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувана про примусове виконання рішення.

Відповідно до положень частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною 6 статті 26 Закону № 1404-VIII передбачено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Статтею 63 Закону № № 1404-VIII визначено порядок дій виконавця щодо перевірки виконання рішення боржником.

Так за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 39 Закону № № 1404-VIII передбачені підстави закінчення виконавчого провадження.

Колегія суддів при розгляді справи звертає увагу на те, що за приписами ч. 2 ст. 65 Закону № 1404-VIII рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувана на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувана, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Зокрема, пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом виконавче провадження підлягає закінченню.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.01.2021 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 64004338 за виконавчим листом № 826/18679/15 саме у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення, згідно з виконавчим документом.

Підставою для висновку державного виконавця про фактичне виконання ДПС судового рішення у відповідності з його резолютивною частиною є наказ «Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_1 » від 28.12.2020 № 1503-О (далі - Наказ № 1503-о), яким ОСОБА_1 поновлено на посаді директора Департаменту правової роботи з 17 червня 2015 року, відповідний запис в трудовій книжці ОСОБА_1 та виплата ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, про що внесено відповідний запис до її трудової книжки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що передумовою подання ОСОБА_1 позову у даній справі стало неналежне, на її думку, виконання Державною податковою службою України рішення суду у справі №826/18679/15.

Водночас, як було зазначено ДПС було прийнято наказ № 1503-О від 28.12.2020, яким поновлено позивача на посаді директора Департаменту правової роботи ДПС з 17 червня 2015 року (посада рівнозначна посаді заступника директора департаменту - начальника управління податку на прибуток підприємств Департаменту оподаткування та контролю об`єктів і операцій Міністерства доходів і зборів України).

Однак, ОСОБА_1 вважає, що рівнозначною посаді заступника директора департаменту - начальника управління податку на прибуток підприємств Департаменту оподаткування та контролю об`єктів і операцій Міністерства доходів і зборів України є лише посада директора Департаменту управління ризиками ДПС, що не відповідає дійсності, позаяк судовим рішенням позивач не поновлювалася на конкретній посаді директора Департаменту управління ризиками Державної податкової служби України, а тому в ДПС відсутній обов`язок поновлювати ОСОБА_1 саме на цій посаді.

Пунктом 6 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну службу» зазначено, що рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї підкатегорії посад державної служби з урахуванням рівнів державних органів.

Враховуючи ту обставину, що Міністерство доходів і зборів на даний час ліквідовано, єдиним державним органом в якому можливо поновити на посаді позивача є Державна податкова служба України.

Посада, яку обіймала ОСОБА_1 і на яку її поновлено відноситься до категорії «Б».

Крім того, слід зазначити, що Департамент управління ризиками був створений на виконання Меморандуму про економічну та фінансову політику від 02.06.2020, основними завданнями якого, згідно зазначеного Меморандуму, є здійснення відбору справ для перевірки (включаючи перевірки відшкодування ПДВ) для аудиторських підрозділів ДПС на основі аналізу передбачуваних ризиків недотримання вимог податкового законодавства.

Наказом ДПС від 30.11.2020 № 1194-0 «Про необхідність призначення на вакантні посади державної служби категорії «Б» апарату ДПС на період дії карантину» оголошено добір на посаду директора Департаменту управління ризиками.

Заяви про участь у доборі на зайняття вакантної посади директора Департаменту управління ризиками ОСОБА_1 не подавала, що свідчить про відсутність її наміру очолювати саме цю посаду.

Таким чином, колегія суддів погоджується з твердженням відповідача, що при вчиненні виконавчих дій щодо закінчення виконавчого провадження № 64004338 за виконавчим листом у справі №826/18679/15, у зв`язку з його фактичним виконанням, державний виконавець діяв у межах наданих йому повноважень, у порядок та спосіб, визначені чинним законодавством України.

Стосовно дійсності наказу та штатного розпису ДПС колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» (далі - Положення про ДПС) Державна податкова служба України (ДПС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок).

ДПС у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Пунктом 9 Положення про ДПС передбачено, що ДПС у межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України і постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує та контролює їх виконання.

Накази ДПС можуть бути скасовані Кабінетом Міністрів України повністю чи в окремій частині.

ДПС очолює Голова, який призначається на посаду та звільняється з посади Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства про державну службу.

Голова ДПС зокрема, але не виключно приймає на роботу та звільняє з роботи в порядку, передбаченому законодавством про працю, працівників ДПС; підписує накази ДПС.

Таким чином Голова ДПС уповноважений вчиняти дії з поновлення ОСОБА_1 , про що складається відповідний наказ, який підписується Головою.

Питання щодо визначення структури установи, зміни в організації праці, скорочення чисельності або штату працівників, належать до виключної компетенції відповідної установи або уповноваженого органу.

Суд апеляційної інстанції погоджується з тим, що ДПС виконала судове рішення у повній відповідності з резолютивною частиною, що підтверджується Наказом № 1503-о, яким поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Департаменту правової роботи з 17 червня 2015 року, відповідним записом в трудовій книжці ОСОБА_1 та виплатою ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, про що внесено відповідний запис до її трудової книжки.

Наказ № 1503-О є чинним, а державний виконавець під час виконання рішення суду не наділений правом піддавати сумніву, скасовувати або визнавати недійсними накази Державної податкової служби України а також відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець не наділений повноваженнями щодо проведення перевірки штатного розпису Державної податкової служби України.

Враховуючи викладене, висновки суду попередньої інстанції щодо обов`язку державного виконавця надавати оцінку рівнозначності посади та штатному розпису Державної податкової служби України не ґрунтуються на вимогах закону.

Поряд з наведеним, колегія суддів враховує, що Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 у справі №709/1465/19, аналізуючи положення статті 65 Закону № № 1404-VIII, виклав правовий висновок, відповідно до якого виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 702/725/17 та від 17.06.2020 у справі № 521/1892/18.

Окремо слід зазначити, що ОСОБА_1 наполягала саме на бездіяльності ДПС при прийнятті Наказу № 1503-о, який прийнятий на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.06.2020 у справі № 826/18679/15. Разом з цим такі вимоги виходять за межі справи № 640/3538/21, позаяк питання проходження публічної служби ОСОБА_1 вирішено рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.06.2020 в адміністративній справі № 826/18679/15, яким її поновлено на посаді рівнозначній посаді заступника директора департаменту - начальника управління податку на прибуток підприємств Департаменту оподаткування та контролю об`єктів і операцій Міністерства доходів і зборів України, про що вірно зазначено відповідачем в апеляційній скарзі.

При апеляційному розгляду справи, колегія суддів також бере до уваги те, що Державною податковою службою України надані докази на підтвердження виконання судового рішення у відповідності з його резолютивною частиною, що підтверджується Наказом № 1503-О, яким поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Департаменту правової роботи з 17 червня 2015 року, відповідним записом в трудовій книжці ОСОБА_1 та виплатою ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Так, станом на час розгляду справи позивачку - ОСОБА_1 : поновлено на рівнозначній посаді; допущено до виконання посадових обов`язків; забезпечено доступ до роботи і надана можливість виконання посадових обов`язків; обізнана про наявність Наказу № 1503-о про її поновлення на роботі, про що свідчить ознайомлення з ним; нею самостійно надано трудову книжка до ДПС для внесення до неї відповідного запису про поновлення на посаді; продовжує обіймати посаду директора Департаменту правової роботи ДПС; їй нараховується та виплачується заробітна плата тощо.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, що оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження не відповідає вимогам та принципам, передбаченим у ч. 2 ст. 2 КАС України, оскільки вона прийнята обґрунтовано та з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, та відповідачем вчинені усі, передбачені чинним законодавством заходи щодо примусового виконання рішення суду.

Таким чином, з урахуванням наведених обставин справи та норм права, за наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить висновку, що на момент ухвалення судом першої інстанції рішення по суті позовних вимог державним виконавцем правомірно встановлено факт належного виконання судового рішення, яке перебувало у нього на виконанні, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог та скасування постанови головного державного виконавця Кузьменка О.С. від 13.01.2021 про закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанні виконавчого листа №826/18679/15, виданого 09.12.2020 Окружним адміністративним судом міста Києва про поновлення ОСОБА_1 у Державній податковій службі України на посаді, рівнозначній посаді заступника директора департаменту - начальника управління податку на прибуток підприємств Департаменту оподаткування та контролю об`єктів і операцій Міністерства доходів і зборів України.

Відтак, доводи апелянтів свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, позаяк містять аргументовані доводи щодо неповного з`ясування обставини справи судом першої інстанції та невідповідність його висновків таким обставинам.

Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційних скарг, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку за наслідками розгляду даної справи, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги Державної податкової служби України та Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа - Державна податкова служба України про визнання протиправною бездіяльності, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 квітня 2021 року - скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. М. Ганечко