Справа № 380/471/21
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2021-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2021 року справа №380/471/21

Львівський окружний адміністративний суд

у складі головуючої судді Сподарик Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Термено О.А.,

представника позивача Ковальчук І.О.,

третя особа Грицевич Н.Я.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної державної адміністрації, Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян при Львівській обласній державній адміністрації, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Департамент соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:
На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Львівської обласної державної адміністрації (79008, Львівська область, м. Львів, вул. Винниченка, 18; ), Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян при Львівській обласній державній адміністрації (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) із вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян при Львівській обласній державній адміністрації, оформлене протоколом №23 від 06.10.2020 року, в частині відмови ОСОБА_1 у визначенні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2;

- зобов`язати Регіональну комісію з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян при Львівській обласній державній адміністрації визначити ОСОБА_1 статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 2) та зобов`язати Львівську обласну державну адміністрацію видати ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 2).

Ухвалою суду від 19.01.2021 вказану позовну заяву було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення недоліків. На виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху позивач усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 05.02.2021 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі, призначено судове засідання.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є особою, яка брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. На думку позивача, відповідач протиправно відмовив йому у задоволені клопотання про визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Вказує, що відповідно до інформації, зазначеної у військовому квитку серії НОМЕР_1 , а саме відмітки, що в період з 28.09.86 по 22.12.1986, позивач приймав участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Вважає, що даний запис підтверджує ту обставину, що він виконував роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році більше 5 днів. Зазначає, що вказаний запис у військовому квитку був підставою для видачі посвідчення ліквідатора, яке було ним втрачено. На думку позивача, для отримання статусу учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС достатньо мати хоча б один із документів, який визначений п.11 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 № 551 «Деякі питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян». Також позивач вказує, що він не може відповідати за ту обставину, що органи державної влади не забезпечили збереження первинних документів. Просив суд позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

24.02.2021 за вх. №12355 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, позовні вимоги заперечив, просив суд у задоволенні позову відмовити повністю. Зазначив, що відповідно до пункту 12 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 № 511 «Деякі питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян», встановлено, що у разі втрати або зіпсування посвідчення замість нього видається повторне посвідчення на підставі раніше поданих документів, зазначених у п. 11 цього порядку, в тому числі посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (категорія 4) серії В на підставі довідки встановленого зразка, особистої заяви ( із зазначенням номера та дати видачі посвідчення, поясненням обставин втрати або зіпсування) та опублікованого в пресі повідомлення про визнання посвідчення недійсним. З доданих до заяви документів, позивачем не було долучено відповідних документів, які б стали підставою для повторної видачі посвідчення у відповідності до Порядку Постанови №551. Також вказує, що без рішення Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, Львівська обласна державна адміністрації не має законних підстав для видачі посвідчення. Також відповідач вказав, що не спростовується твердження, що ОСОБА_1 приймав участь у ліквідації наслідків ЧАЕС, однак, обов`язковою умовою для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та видачі відповідного посвідчення (категорії 2) є обов`язковою участь у роботах на ліквідації наслідків ЧАЕС у зоні відчуження з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року не менше п`яти днів, а не виконання робіт у зоні гарантованого добровільного відселення.

01.03.2021 за вх. 13327 від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. Зазначив, що відповідач безпідставно ставить під сумнів твердження позивача про те, що у нього був наявний статус учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та існувало відповідне посвідчення, яке було видано до проголошення незалежності України. Також представником позивача долучено копію сторінок медичної картки доньки позивача, де зазначено, що батько є ліквідатором аварії ЧАЕС. Вважає. що даний запис доводить визначення позивачеві та існування в нього посвідчення учасника ліквідації на Чорнобильській АЕС.

Протокольною ухвалою суду від 02.03.2021 залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департамент соціального захисту населення Львівської обласної адміністрації (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10).

Ухвалою суду від 02.03.2021 витребувано у Департаменту соціального захисту населення Львівської обласної адміністрації (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10): інформації щодо особи позивача ОСОБА_1 , чи перебував/перебуває ОСОБА_1 на обліку як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та з інших обставин від радіаційного опромінення, з числа військовослужбовців, військовозобов`язаних, осіб, звільнених з військової служби у відставку, та призовників, інформації щодо наявності/відсутності у ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, інформації щодо звернення ОСОБА_1 про втрату такого посвідчення, докази звернення ОСОБА_1 і заявою з додатками для отримання статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

15.03.2021 за вх. №16236 від третьої особи надійшло клопотання про долучення доказів, зокрема, долучено копії документів, які розглядалися на засідання Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та інших категорій громадян при Львівській обласній державній адміністрації. Також зазначено, що у департаменті відсутня інформація про перебування позивача на обліку у органах соціального захисту населення на території Львівської області, як особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та з інших обставин від радіаційного опромінення з числа військовослужбовців, військовозобов`язаних, осіб звільнених із військової служби у відставку та призовників. Повідомив, що ОСОБА_1 відсутній в Єдиному державному автоматизованому реєстрі пільговиків, як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та з інших обставин від радіаційного опромінення з числа військовослужбовців, військовозобов`язаних, осіб звільнених із військової служби у відставку та призовників.

16.03.2021 за вх. №17130 від третьої особи надійшли пояснення. Представник зазначив, що обов`язковою умовою відповідно до чинних нормативно правових актів для визначення статусу учасника наслідків ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 2 серії А) є участь у ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС у населених пунктах, що відносяться до зони відчуження. Оскільки, позивач перебував за межами зони відчуження та жодного дня не виїжджав до зони відчуження відповідно до інформації Галузевого державного архіву Міністерства оборони України №179/1/8666 від 09.07.2020 та військового квитка НА ;4434850 від 19.05.1981, позивачу було відмовлено у задоволенні клопотання про визначення статусу та права на видачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Зазначає також, що позивачем жодним чином не підтверджено факту видачі відповідного посвідчення. Оскільки, відсутня будь-яка інформація стосовно позивача у Єдиному державному автоматизованому реєстрі пільговиків, як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та з інших обставин від радіаційного опромінення з числа військовослужбовців, військовозобов`язаних, осіб звільнених із військової служби у відставку та призовників, департамент ставить під сумнів наявність у позивача статусу ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС та існування будь-якого посвідчення. З огляду на зазначене просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

17.03.2021 в засіданні суду представником позивача подано клопотання про направлення судового доручення.

09.04.2021 за вх. №24060 від представника позивача надійшли додаткові пояснення. Долучено зокрема відповідь на адвокатський запит, яким повідомлено, що військова частина № НОМЕР_2 значиться у переліку військових частин, установ, підприємств та організацій Збройних сил СРСР, особовий склад яких приймав участь в роботах (виконував службові обов`язки) по ліквідації наслідків катастрофи на Чорнобильській АЕС у 1986-1990 роках. Також представник позивача просила залишити без розгляду клопотання про направлення судового доручення у зв`язку з отриманням відповіді на адвокатський запит.

За клопотанням позивача запрошено для дачі пояснень з приводу прийняття/неприйняття участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС свідка ОСОБА_2 .

У період з 18.03.2021 за розпорядженням керівника апарату введено заходи щодо запобігання поширення коронавірусної хвороби до 27.04.2021 і розгляд справ у засіданнях суду не здійснювався.

Суд з`ясував зміст позовних вимог, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини.

ОСОБА_1 20.11.1981 Мостиським районним військовим комісаріатом Львівської області був призваний на строкову військову службу до збройних сил МО СРСР, 24.12.1983 на підставі Наказу МО СРСР №231 від 27.09.1983 був звільнений (демобілізований) в запас і направлений в Мостиський РВК, і там 30.12.1983 року був поставлений на військовий облік.

Відповідно до запису у військовому квитку позивача серії НОМЕР_1 позивач проходив навчальні збори протягом 86 днів у 1986 році у військовій частині НОМЕР_2 «плотник».

Відповідно до запису у військовому квитку позивача серії НОМЕР_1 позивач з 28.09.1986 по 22.12.1986 брав участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до архівної довідки від 03.07.2020 №179/1/8666 зазначено, що згідно архівних даних військової частини НОМЕР_2 встановлено, що позивач прибув для проходження 180-ти денних навчальних зборів 28.09.1986 (відповідно до наказу 28 від 28.12.1986 № 59), відбув 23.12.1986 (наказ від 22.12.1986 №131).

Згідно відповіддю від 02.02.2021 за №4/8677, виданою Федеральною державною казенною установою "Центральний архів міністерства оборони Російської Федерації", наданої на адвокатський запит представника позивача, зазначено, що військова частина № НОМЕР_2 значиться у переліку військових частин, установ, підприємств та організацій Збройних Сил СРСР, особовий склад яких приймав участь в роботах (виконував службові обов`язки) по ліквідації наслідків катастрофи на Чорнобильській АЕС.

З долученої копії акту №552 від 24.06.1993, встановлено, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народжена від батька ліквідатора аварії ЧАЕС.

03.09.2020 позивач звернувся до Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та інших категорій громадян при Львівській обласній державній адміністрації із заявою про надання позивачу статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та посвідчення «Учасник ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС у 1986 році».

До заяви позивачем додано належним чином завірена копія паспорту громадянина України, оригінал архівної довідки №179/1/8666 від 09.07.2020; копію військового квитка № НОМЕР_3 від 19.03.1981, дві фотокартки.

06.10.2020 року відбулося засідання комісії, на якій розглядалась зазначена заява позивача.

У зв`язку з не відображенням у поданій позивачем довідці Галузевого державного архіву Міністерства оборони України №179/1/8666 від 09.07.2020 «дни виезда в зону», та з огляду на те, що військова частина НОМЕР_2 дислокувалася в с. Зелений Мис (Страхолісся), які згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» (із змінами) знаходиться за межами Зони відчуження в Зоні гарантованого добровільного відселення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Представник позивача в засіданні суду позовні вимог підтримала повністю, просила суд позов задоволити в повному обсязі. Стверджу, що позивачем на розгляд комісії надано достатньо документів, які підтверджують перебування позивача у зоні ЧАЕС, відмітка у військовому квитку, окрім того наголошує, що із прийняттям змін до порядку отримання посвідчення учасника ліквідації не може обмежувати право на отримання такого. Неможливість долучення інших документів пояснює неприязними політичними відносинами із боку Російської Федерації і неможливістю долучення таких доказів, вважає, що для з`ясування дійсного перебування/не перебування у зоні ЧАЕС відповідачем, приймаючи оскаржуване рішення не вживалися заходи для з`ясування дійсних обставин у підтвердження зазначеного у військовому квитку.

Представник відповідача-1 в засідання суду 02.03.2021 вимоги заперечує, підстави заперечення викладені у відзиві на позовну заяву, мотивує відсутністю підстав для видачі такого посвідчення, оскільки відсутні документи на перебування у зоні ЧАЕС.

Представника третьої особи в засіданні проти позовних вимог заперечив, просив суд у задоволенні позову відмовити, вважає правомірними дії щодо прийняття рішення про відмову у визначенні позивача учасником ліквідації наслідків ЧАЕС у 1986 році.

Відповідач-2 явки в засідання суду уповноваженого представника не забезпечив, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

В засіданні суду 28.05.2021 судом допитано свідка ОСОБА_2 .

При вирішенні спору суд керується наступним.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом положень частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто вчинено через вмотивовані дії; безсторонньо, а саме без проявлення неупередженості; добросовісно, тобто щиро, правдиво, чесно; розсудливо, тобто доцільно з точки зору законів логіки і загальноприйнятих моральних стандартів; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, тобто з рівним ставленням до осіб; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі Закон №796).

Згідно ст. 10 Закону № 796 учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

До військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Відповідно до ст. 14 Закону № 796 для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження: з 01.07.1986 по 31.12.1986 - не менше 5 календарних днів; у 1987 році - не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи.

Статтею 15 Закону № 796 встановлено, що підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 65 Закону № 796 учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян» від 11.07.2018 № 551 затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян (далі - Порядок).

Згідно з п. 2 Порядку посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадян, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих, дружин (чоловіків) померлих громадян з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (потерпілих), смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою або з участю у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, а також опікунам дітей (на час опікунства) померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, і надає право користуватися пільгами та компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Відповідно до п. 4 Порядку учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали в зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 р. - незалежно від кількості робочих днів, з 1 липня 1986 р. по 31 грудня 1986 р. - не менше п`яти, а в 1987 році - не менше 14 календарних днів, віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 19__ році (категорія 2) серії А синього кольору.

Пунктом 11 Порядку визначено перелік документів, за наявності одного з яких особам видаються посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - на підставі одного з таких документів:

- довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження із зазначенням кількості днів і населеного пункту, підтвердженої первинними документами (наказ чи розпорядження про відрядження до зони відчуження із зазначенням періоду роботи (служби) в зоні відчуження, особового рахунка, табеля обліку робочого часу, посвідчення про відрядження в зону відчуження з відміткою підприємства про прибуття та вибуття працівника, шляхових листів (за наявності), трудової книжки (у разі потреби);

- довідки архівної установи про участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження із зазначенням періоду служби (виконання робіт), днів виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження, у разі потреби - довідки командира військової частини, військового квитка, витягу з особової справи військовослужбовця, завіреного в установленому порядку.

Згідно із відповіддю від 02.02.2021 №4/8677 на адвокатський запит представника позивача, виданою Федеральною державною казенною установою "Центральний архів міністерства оборони Російської Федерації" зазначено, що військова частина 93631 значиться у переліку військових частин, установ, підприємств та організацій Збройних Сил СРСР, особовий склад яких приймав участь в роботах (виконував службові обов`язки) по ліквідації наслідків катастрофи на Чорнобильській АЕС у 1986-1990 роках.

Крім того, згідно з архівної довідки №179/1/8666 від 09.07.2020, встановлено, що позивач прибув для проходження 180-ти денних навчальних зборів 28.09.1986, та вибув 23.12.1986. Також, у примітці зазначено, що накази командира по виїздам, журнали обліку доз опромінення військовослужбовців, маршрутні листи в/ч 93631 на зберігання в архів не надходили.

Суд зазначає, що відсутність документів в зв`язку із їх втратою чи ненадходженням в архів, не з вини позивача не може бути підставою для відмови у присвоєнні позивачу статусу учасника наслідків ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, оскільки це унеможливлює отримання зазначених документів та призводить до порушення його прав та гарантій, встановлений законодавством.

Крім того, у військовому квитку позивача на сторінці за номером 25 містяться відомості про участь позивача в ліквідації наслідків Чорнобильської АЕС з 28.09.1986 по 22.12.1986 (період більше аніж 5 днів).

Відповідач мав вирішувати питання про підтвердження статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС позивача не виключно на підставі архівної довідки, а й з урахуванням військового квитка (пункт 11 Порядку №551).

Крім цього, в засіданні суду допитаний свідок надав наступні пояснення. Був добре знайомий із позивачем бо працював на заводі «Автонавантажувач». Прибув у військову частину як солдат для ліквідації наслідків аварії, поселений спершу був у палатки, а згодом у казарму в м.Страхолісся, поряд із сіткою огорожею відмежування 30 км зони, щодня автобусом возили у м. Чорнобиль солдат для робіт по ліквідації наслідків аварії, щоденно не вимірювали дози опромінення і не нотували, так як були як важкими умовами перебування, так і виснажлива робота, лиш у випадку поганого самопочуття зверталися терміново до лікарів, документи журнали обліку днів не збереглися, так як частина розформована, перебував період з вересня 1986 по грудень 1986 року. Свідок отримав всі документи, бо був командиром батальйону і з огляд на посаду отримав довідки, а рядові солдати могли і про необхідність таких довідок не знати, бо на момент 1991 року достатньо було лиш відмітки у військовому квитку про перебування у зоні м.Чорнобиля.

Отже, під час розгляду справи судом встановлено, що участь позивача в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС підтверджується належними доказами у справі, зокрема військовим квитком № НК4434850, та є підставою для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що Регіональною комісією з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян Львівської обласної державної адміністрації, при прийнятті спірного рішення вказані обставини не враховано, що такі документи надають право для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Суд акцентує увагу, що пунктом 3 Положення визначено, що основними принципами діяльності Комісії є: законність; колегіальність; повнота розгляду наданих документів та інших підтвердних матеріалів; обґрунтованість прийнятих рішень; незалежність членів Комісії (недопущення втручання в діяльність Комісії фізичних та юридичних осіб, органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування); компетентність членів Комісії.

Тобто, рішення Комісії, на переконання суду, не відповідає наведеним вище вимогам щодо чіткості та зрозумілості підстав для відмови позивачу у визначенні статусу учасника ліквідації наслідків аварій на Чорнобильській АЕС.

Крім того, встановлені судом обставини свідчать про те, що спірним рішенням про відмову у наданні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідач позбавив позивача певного кола прав та свобод, соціальних гарантій, якими він міг бути наділений в зв`язку з наданням державою певного правового статусу.

Проаналізувавши норми законодавства, дослідивши зібрані докази, суд вважає, що відповідач не довів правомірність прийнятого рішення а тому, з огляду на викладене та зважаючи на принцип захисту легітимних очікувань особи, суд вважає, за можливе визнати протиправним та скасувати рішення регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян при Львівській обласній державній адміністрації, оформлене протоколом №23 від 06.10.2020, в частині відмови ОСОБА_1 у визначенні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та посвідчення «Учасник ліквідації наслідків Чорнобильської АЕК у 1986 році».

Щодо позовної вимоги зобов`язати відповідача видати ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 років (категорія 2), суд зазначає наступне.

Метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України). Відтак, обираючи спосіб захисту прав позивача, суди мали б зважати на ефективність такого захисту.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що повноваження щодо прийняття відповідного рішення (про надання особі статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 і видача посвідчення чи відмову в наданні такого) є дискреційними повноваженнями суб`єкта владних повноважень (відповідача).

Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів. Зокрема, у рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово покликався на те, що «ефективний засіб правового захисту» у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції. (Постанова Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №826/14016/16 СМ, від 11.02.2019 у справі № 2а-204/12 ).

Тому у цьому випадку зобов`язання регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян при Львівській обласній державній адміністрації повторно розглянути на засіданні комісії заяву ОСОБА_1 про видачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 може бути вказівкою на спосіб відновлення порушеного права з врахуванням викладеного у рішенні суду.

Як встановлено судом при розгляді даної справи:

- позивач у період з 28.09.1986 по 22.12.1986 приймав участь в роботі по ліквідації насідків Чорнобильської АЕС (зафіксовано у військовому квитку);

- архівна довідка не містить інформацію, що позивач не приймав участь у ліквідації, лиш стверджує, що така інформація не збереглася і не відображена;

- свідок учасник ліквідації наслідків ЧАЕС ОСОБА_2 під присягою в засіданні суду ствердив позивач перебував (як солдат) у військовій частині, він був командиром батальйоні і щоденно у період з 28.09.1986 по 22.12.1986 автобусами вивозили їх у зону м.Чорнобиль для виконання робіт по ліквідації наслідків аварії, роботи виконували різні (укріплення берегів, розбирали намогильними, тобто вилучали речі, які не поглинали радіацію), щоденного вимірювання рівня доз опромінення і запису в журнали у військовій частині не вівся облік, такі записи для формального проставлення відмічалися одним із солдатів, однак могли і не зберегтися у частині такі документи, так як частина розформована; проживали у палатках або казармах на межі м.Страхолісся (30 км).

Суд оцінює покази свідка, як підстава для врахування відповідачем 2 для прийняття рішення про визнання позивача у справі учасником наслідків ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році. Так як, для отримання такого у 1991 році потрібно було лише 5 днів для перебування у зоні Чорнобиля.

Наведений висновок також відповідає вимогам ч.4 ст. 245 КАС України, відповідно до яких у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення.

Сплачений позивачем судовий збір у розмірі 454 грн. підлягає стягненню на користь позивача з Львівської обласної державної адміністрації за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст.14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1 АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_4 ) до Львівської обласної державної адміністрації (79008, Львівська область, м. Львів, вул. Винниченка, 18; ), Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян при Львівській обласній державній адміністрації (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Департамент соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; РНОКПП 25254902) про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задоволити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян при Львівській обласній державній адміністрації, оформлене протоколом №23 від 06.10.2020 року, в частині відмови ОСОБА_1 у визначенні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2.

Зобов`язати регіональну комісію з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян при Львівській обласній державній адміністрації повторно розглянути на засіданні комісії заяву ОСОБА_1 про надання позивачу статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та посвідчення «Учасник ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС у 1986 році».

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Львівської обласної державної адміністрації за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 454 (чотириста п`ятдесят п`ять) гривні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано 01.06.2021

Суддя Сподарик Н.І.