Справа № 260/775/21
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2021-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 травня 2021 рокум. Ужгород№ 260/775/21

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Скраль Т.В.,

з участю секретаря судового засідання - Шестак Н.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 - у судове засідання не з`явився;

представник позивача: адвокат Стець Микола Іванович,

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області - представник Гаврішко Павло Володимирович;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до статті 243 частини 3 КАС України 21 травня 2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення у повному обсязі складено 31 травня 2021 року.

05 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, якою просить: 1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови зарахування до страхового стажу періоди роботи з 01.11.1987 року по 01.11.1991 року в спецхоз "Прогрес", який був розташований в смт. Мала Дівиця Прилуцького району Чернігівської області ОСОБА_1 ; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 20.06.1987 року пенсіонеру ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 01.11.1987 року по 01.11.1991 року в спецхоз "Прогрес", який був розташований в смт. Мала Дівиця Прилуцького району Чернігівської області та провести перерахунок з 02.06.2020 року пенсії ОСОБА_1 з урахуванням страхового стажу періоду роботи з 01.11.1987 року по 01.11.1991 року в спецхоз "Прогрес", який був розташований в смт. Мала Дівиця Прилуцького району Чернігівської області та виплати різницю в отриманій пенсії за період з 02.06.2020 року по дату вступу в законну силу рішення суду.

11 березня 2021 року ухвалою суду відкрито провадження в даній адміністративній справі.

06 квітня 2021 року ухвалою суду закрито пiдготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

1. Позиції сторін.

Позивач свої позовні вимоги аргументував тим, що аналіз законодавства, свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення. Наявність записів чорнилом іншого відтінку у трудовій книжці, а саме (місяць) про звільнення 01.11.1991 року з роботи, ніж день та рік не може вказувати на неточності записів у трудовій книжці, оскільки дана цифра слідів виправлень чи підчистки немає, а тому є формальною підставою відмови відповідачем у зарахуванні до страхового стажу періоди роботи з 01.11.1987 по 01.11.1991 року. Щодо нечитабельності печатки, якою скріплено запис про звільнення з роботи, то відмічає, що на печатці лише деякі елементи змісту утрудняються для прочитання, але ці обставини виникли через давність проставлення відтиску печатки -30 років назад. Вважає, що відповідачем з формальних підстав відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періоди роботи з 01.11.1987 р. по 01.11.1991 р. в спецхоз "Прогрес", який був розташований на території смт. Мала Дівиця Прилуцького району Чернігівської області.

29 березня 2021 року відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву. В обґрунтування якого вказано, що до стажу роботи позивача не було враховано період роботи в спецхозі «Прогрес» з 01.11.1987 р. по 01.11.1991 p., оскільки запис про звільнення з роботи внесено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, а саме в місяці звільнення з роботи запис внесений чорнилом іншого кольору, а також місяць звільнення записаний римськими цифрами замість арабських цифр. Крім цього, запис про звільнення закріплений печаткою, однак якою саме неможливо побачити. Для надання документів на підтвердження наявного трудового стажу законодавцем встановлений алгоритм дій, що йдуть у певній послідовності. Зокрема, основним документом, що підтверджує трудовий стаж, визначено трудову книжку. За її відсутності черговим елементом для підтвердження стажу виступають: дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За неможливості підтвердити наявний трудовий стаж будь-якими документами, законодавцем передбачено останній по черговості спосіб, а саме: встановлення трудового стажу на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника. Підсумовуючи вищенаведене та враховуючи відповідність дій Головного управління нормам чинного законодавства, котрим врегульовані наявні спірні правовідносини, повідомляють про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Під час розгляду справи по суті уповноважений представник позивача позов підтримав повністю, просив суд його задовольнити з мотивів, що у ньому наведені.

Представник відповідача в судовому засіданні, проти задоволення позову заперечив та просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

2. Обставини, встановлені судом

Судом встановлено, що з 19 липня 2004 року позивач перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Хустському районі Закарпатської області, як одержувач пенсії по інвалідності III групи, загального захворювання, призначеної відповідно до Закону України 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

28 липня 2020 року ОСОБА_1 подав до Головного управління заяву №2822 про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком.

До заяви додано: паспорт, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, військовий квиток НОМЕР_3 , свідоцтво про навчання серії НОМЕР_4 , трудову книжку НОМЕР_2 , довідку із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 року по день звернення.

28 липня 2020 року Головним управлінням, за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 призначено пенсію за віком з 28 липня 2020 року. Загальний стаж роботи позивача склав 30 років 11 місяців 13 днів.

09 лютого 2021 року Головне управління ПФУ у Закарпатській області листом № 475-285/С-02/8-0700/21 повідомило ОСОБА_1 , що пенсія обчислена відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням 30 років 11 місяців 13 днів страхового стажу (індивідуальний коефіцієнт страхового стажу 0,30917) та заробітної плати за період з 01.07.1995 р. по 30.06.2000 р. та за період з 01.07.2000 р. по 30.06.2020 р. (індивідуальний коефіцієнт заробітної плати - 2,39293). Відповідно до електронної бази одержувачів пенсії при перевірці його страхового стажу вбачається, що не враховано періоди роботи з 01.11.1987 року по 01.11.1991 року, оскільки запис про звільнення з роботи (місяць) дописано чорнилом іншого відтінку (печать нечитаєма), тому зазначений період потребує підтвердження - довідкою. У разі надання підтверджуючої довідки щодо вищенаведених періодів роботи та подання заяви, пенсію буде перераховано, (а.с. 10).

Не погодившись із рішенням відповідача щодо не зарахування спірного періоду роботи з 01.11.1987 року по 01.11.1991 року, позивач звернувся до суду.

3. Мотиви суду та норми права, застосовані судом

Згідно з статтею 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788) та від 09.07.2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058), зокрема, у статтях 1 і 8 відповідно.

Закон України "Про пенсійне забезпечення" відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно із статтею 1 Закону № 1788 громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління ПФУ від 25 листопада 2005 року № 22- 1 (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 4.1 Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію. Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Згідно із статтею 62 Закону № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788 постановою Кабінету Міністрів України затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Суд також враховує, що на момент внесення у трудову книжку позивача запису про прийняття на роботу та звільнення з спецхоз "Прогрес" була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.74 р. № 162 (далі - Інструкція № 162), де згідно п. 2.2 у трудову книжку вноситься запис про роботу: прийом на роботу, перехід на іншу постійну роботу, звільнення.

Пунктом 2.3 Інструкції № 162 було визначено, що всі записи у трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, також по нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, кульковою або з пером ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

Крім того, пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" (далі - Порядок № 637) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно із частиною 1 статті 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а наявність відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу.

Оцінюючи докази, досліджені судом у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Законодавець чітко визначив, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Наявність же відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу.

Як встановлено судом, позивачем при поданні заяви 28 липня 2020 року про перехід на інший вид пенсії (за віком) надано трудову книжку НОМЕР_2 .

Згідно записів трудової книги позивача, встановлено наступне:

запис № 1 - 01 листопада 1987 року - прийнятий на роботу заготовачем по заготівлі лісу (протокол № 16 від 12 жовтня 1987 року);

запис № 2 - 01 листопада 1991 року - звільнений з роботи в зв`язку з закінченням строку трудового договору (протокол № 16 від 23 грудня 1991 року).

В даному випадку відповідач мав в розпорядженні трудову книжку позивача, в якій чітко по хронології відображено місце та роботу яку виконував позивач, наявний відтиск печатки, тому суд констатує що відповідач до обрахунку стажу ОСОБА_1 поставився формально та протиправно відмовив у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 01.11.1987 року по 01.11.1991 року в спецхоз "Прогрес".

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року по справі № 754/14898/15-а.

Таким чином, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 25 квітня 2019 року у справі №593/283/17.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з статтею 62 Закону № 1788 та підпункту 4 пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Однак, як встановлено судом, відповідачем не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити спірний стаж позивача.

Відповідну постанову по справі № 638/18467/15-а Верховний Суд прийняв 30.09.2019 року.

За таких обставин, доводи відповідача щодо не підтвердження страхового стажу за певний період, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді.

Враховуючи наведене, з урахуванням представлених суду письмових доказів, суд доходить висновку, що відповідачем не доведено та не надано доказів на підтвердження правомірності своїх дій під час здійснення відмови позивачу у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 01.11.1987 року по 01.11.1991 року в спецхоз "Прогрес".

Підсумовуючи наведене, суд доходить висновку, що відповідачем порушено вимоги статті 19 Конституції України, користуючись, зокрема, наданими широкими межами розсуду та можливістю вибору різних способів та засобів для дотримання своїх зобов`язань, протиправно не врахував при підрахунку загального стажу позивача записи в трудовій книжці, щодо роботи з 01.11.1987 року по 01.11.1991 року в спецхоз "Прогрес", який є основним документом та підтверджує спірний стаж роботи.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що необхідним та ефективним способом захисту порушених прав позивача є визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови ОСОБА_1 зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 01.11.1987 року по 01.11.1991 року в спецхоз "Прогрес" та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.11.1987 року по 01.11.1991 року в спецхоз "Прогрес" згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 20.06.1987 року.

Щодо позовної вимоги зобов`язати провести перерахунок з 02.06.2020 року пенсії ОСОБА_1 з урахуванням страхового стажу періоду роботи з 01.11.1987 року по 01.11.1991 року в спецхоз "Прогрес", який був розташований в смт. Мала Дівиця Прилуцького району Чернігівської області та виплати різницю в отриманій пенсії за період з 02.06.2020 року по дату вступу в законну силу рішення суду.

Судом констатована протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови ОСОБА_1 зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 01.11.1987 року по 01.11.1991 року в спецхоз "Прогрес", чим порушено право позивача, яке гарантоване Конституцією на пенсійне забезпечення.

Як вже зазначалося судом, що 28 липня 2020 року ОСОБА_1 подав до Головного управління заяву №2822 про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком.

28 липня 2020 року Головним управлінням, за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 призначено пенсію за віком з 28 липня 2020 року. Загальний стаж роботи позивача склав 30 років 11 місяців 13 днів .

У своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Згідно статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, що діяли як офіційні особи.

Таким чином, для належного відновлення порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 28.07.2020 року з урахуванням до страхового стажу періоду роботи з 01.11.1987 року по 01.11.1991 року в спецхоз "Прогрес" та проведених виплат.

Відповідно до частинами 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та, відповідно, наявність правових підстав для задоволення позову частково з мотивів, що зазначені вище у рішенні.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем при поданні адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 908, 00 грн., що підтверджується квитанцією № від 01 березня 2021 року, (а.с. 6).

Таким чином, вказана сума судового збору підлягає стягненню пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 90, 139, 242-246, 255 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - задоволити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови ОСОБА_1 зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 01.11.1987 року по 01.11.1991 року в спецхоз "Прогрес".

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.11.1987 року по 01.11.1991 року в спецхоз "Прогрес" згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 20.06.1987 року.

4. Здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 28.07.2020 року з урахуванням до страхового стажу періоду роботи з 01.11.1987 року по 01.11.1991 року в спецхоз "Прогрес" та проведених виплат.

5. В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

6. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, ) судові витрати у розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні, 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України (пункт 15.5)).

СуддяТ.В.Скраль