Справа № 420/12983/20
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2021-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/12983/20

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Кравця О.О.,

Зуєвої Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року, прийняте у складі суду судді Іванова Е.А. в місті Одеса по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» про визнання протиправною бездіяльності та стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)», в якому просила суд про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо виплати позивачу в день її звільнення грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна у сумі 8992,69 грн. та стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна в сумі 8992,69 грн.; стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.08.2020 по 19.11.2020 року у розмірі 16455,36 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» щодо не виплати ОСОБА_1 в день її звільнення грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна у сумі 8992,69 грн. Зобов`язано Державну установу «Одеська виправна колонія (№14)» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у сумі 8992,69 грн., які передбачені довідкою №42 від 21.08.2020 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

22 лютого 2021 року до Одеського окружного адміністративного суду від представника позивача адвоката Хитрук І.С. надійшла заява про ухвалення додаткового судового рішення (вх.№8628/21) в обґрунтування якої зазначено, що у позові вказано про попередній розрахунок суми судових втрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи складає 6 681,60 грн. з яких судовий збір 1681,60 грн. та 5000 грн. витрати на правову допомогу. При прийнятті рішення питання щодо судових витрат не вирішено, в зв`язку з чим представник позивача просив стягнути з відповідача 50% сплаченого судового збору за подання позову, тобто 840,80 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року заяву представника позивача задоволено частково та стягнуто з Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн.

Не погоджуючись із вказаним додатковим рішенням суду першої інстанції, Державна установа «Одеська виправна колонія (№14)» звернулась до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, що призвело до неправильного вирішення питання щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, тому просить змінити оскаржуване додаткове рішення суду першої інстанції та зменшити суму витрат на правничу допомогу, що підлягають стягненню до розміру 1000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що договір від 04.09.2020 про надання правової допомоги № 1-11 взагалі не містить жодних посилань щодо представництва інтересів клієнта у справі №420/12983/20. Апелянт вказує, що на підтвердження сплати гонорару жодних належних документів до заяви не надано, при цьому договором від 04.09.2020 № 1-11 взагалі не передбачено складення Акту прийому-передачі робіт. Апелянт вказує, що відсутність детального опису робіт із зазначенням витраченого часу на відповідні види робіт, ставить під сумнів, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору. Враховуючи вищезазначене, на думку апелянта, обґрунтованим та пропорційним до предмета спору розміром витрат на правничу допомогу є сума 1000,00 грн.

Представник позивача надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, а тому суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу представника позивача у цьому випадку має бути зменшений до 3000,00 грн.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно положень ч.ч. 2-5 ст.134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст.134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч.ч. 7, 9 ст.139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 04.09.2020 року між Адвокатом Хитрук Іваном Сергійовичем (надалі адвокат) та Акімовою Інною Олегівною (далі клієнт) укладено договір №1-11 (далі - Договір) про надання правової допомоги.

Відповідно до пункту 1 Договору адвокат зобов`язується надати клієнту юридичні послуги адвоката щодо здійснення усіма законними методами та способами представництва (надання правової допомоги) прав та інтересів Клієнта в усіх органах державної влади, органах місцевого самоврядування, правоохоронних органах, у відносинах з усім підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності та підпорядкування, судах України тощо у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних прав та законних інтересів клієнта, в тому числі у кримінальних провадженнях, а клієнт зобов`язується прийняти надані за цим Договором послуги та сплатити гонорар адвокату в розмірі та в строк, погоджені сторонами.

Згідно пунктів 3.1 та 3.2 Договору клієнт зобов`язується сплатити адвокату вартість юридичних послуг адвоката (гонорар) у фіксованому розмірі 5 000,00 грн. до ухвалення рішення суду першої інстанції по суті спору; додаткові витрати, що відповідають до завдання (доручення) не були включенні до загальної вартості юридичних послуг згідно договору сплачуються клієнтом на підставі окремих розрахунків.

З акту прийому-передачі робіт (надання послуг) за договором про надання правової допомоги від 04.09.2020 року №1-11 від 09.02.2021 року вбачається наступні юридичні послуги надані адвокатом клієнту:

- вивчення документів по справі 05.09.2020 року, сума 500 грн.;

- підготовка і надання усної юридичної консультації 12.09.2020 року, сума 500 грн.;

- підготовка та подання адвокатського запиту від 19.10.2020 року, сума 400 грн.;

- написання та направлення позовної заяви до суду від 19.11.2020 року, сума 2000 грн.;

- написання та направлення відповіді на відзив від 01.02.2021 року до суду та відповідачу, сума 1600 грн.

Таким чином, загальний розмір витрат на правничу допомогу, який було понесено позивачем, склав 5000,00 грн.

Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта, що договір від 04.09.2020 про надання правової допомоги № 1-11 взагалі не містить жодних посилань щодо представництва інтересів клієнта у справі №420/12983/20, оскільки відповідно до висновків Верховного Суду, викладених зокрема у постановах від 15.06.2020 у справі №64/6635/18, від 03.02.2021 у справі №552/5808/17, Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не вимагає зазначення у договорі відомостей про справу, у межах якої адвокат мас намір здійснювати представництво інтересів особи.

Щодо доводів апелянта, що на підтвердження сплати гонорару жодних належних документів до заяви не надано, колегія суддів зазначає, що в акті прийому-передачі робіт (надання послуг) від 09.02.2021 за договором про надання правової допомоги від 04.09.2020 № 1-11. що укладений між Адвокатом та Позивачем, сторони визначилися, що даний акт є розрахунковим документом, який підтверджує, що Клієнт сплатив Адвокату гонорар у розмірі 5000 грн., а Адвокат отримав такі кошти від Клієнта.

При цьому, відповідно до висновків Верховного Суду, викладених зокрема у постанові від 16.04.2020 у справі № 727/4597/19, адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. При цьому, статтею 134 КАС України не визначено конкретної форми документу, що надається до суду для підтвердження здійснення оплати витрат на оплату послуг адвоката.

Водночас, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що судом першої інстанції вірно враховано, що дана справа відноситься до справ незначної складності з підстав чого також і була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, щодо яких на момент звернення позивача до суду сформовано сталу практику їх розгляду. Отже, даний спір не потребував значних затрат часу, а підготовка цієї справи до розгляду у суді не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що розмір витрат на професійну правничу допомогу представника позивача у цьому випадку має бути зменшений до 3000,00 грн., що є цілком співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторін.

При цьому, колегія суддів наголошує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення, витрачених коштів, але і в певному сенсі спонукання суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг і своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних і юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 05.09.2019 року по справі № 826/841/17.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, при цьому доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року залишити без задоволення.

Додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» про визнання протиправною бездіяльності та стягнення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: О. О. Кравець

Суддя: Л.Є. Зуєва