Справа № 320/2570/21
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2021-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2021 року м.Київ №320/2570/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України у Київській області, що полягають у відмові ОСОБА_1 призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 на підставі того, що призначення вказаної пенсії має відбутися у 50 років, у неврахуванні рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 у справі №1-р/2020, статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, неправильного обчислення пільгового стажу, неврахуванні документів, що підтверджують пільговий стаж;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1, з врахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 у справі №1-р/2020, статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, починаючи з 29.10.2020 року, та з урахуванням періодів її роботи: з 02.11.1998 по 30.04.2008 у Головному військовому клінічному госпіталі МО України, рентгенлаборантом; з 06.05.2008 по 02.02.2009 в ДП "Медичне науково-практичне об`єднання «Медбуд» ХК «Київміськбуд», рентгенлаборантом; з 16.02.2009 по 19.09.2013 у ТОВ «Медичні центри «Макс-Велл» рентгенлаборантом; з 20.09.2013 по 01.04.2015 у ТОВ «Медичні центри «Медсвіт», рентгенлаборантом.

На обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що 23.12.2020 вона звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку з тим, що вона має загальний стаж більше 30 років, пільговий стаж 16 років 4 місяці 12 днів, їй виповнилось 46 років та в неї виникло право на отримання зазначеної пенсії. Проте, відповідач відмовив у призначенні пільгової пенсії на підставі ч.1 та п.1 ч.2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" щодо недосягнення позивачкою 50 років. На думку позивачки, такі дії відповідача є протиправними, оскільки ним не враховано рішення Конституційного суду України від 23.01.2020 у справі 1-р/2020, ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України "про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-УІІІ, неправильно обчислений пільговий стаж та невраховані документи, що підтверджують її пільгових стаж. Дані обставини вимусили її звернутися до суду за захистом порушеного права.

Ухвалою суду від 15.03.2021 вказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач не скористався своїм правом щодо подання відзиву на позовну заяву, заяв/клопотань суду не направлено, а відтак враховуючи положення частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справу за наявними матеріалами у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин.

Дослідивши наявні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , код РНОКПП - НОМЕР_1 , є громадянкою України, що підтверджується копію паспорту серії НОМЕР_2 , виданим 04.08.1998 Дніпровським РУ ГУ МВС України в м.Києві (а.с. 15-16).

Згідно записів у трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_3 від 03.08.1992 вбачається, що ОСОБА_1 у період з 1989 по 1992 роки навчалася у Київському медичному училищі №3 (а.с. 18-20).

В подальшому, позивачка працювала:

- у період з 03.08.1992 до 01.02.1994 - на посаді медичної сестри фільту Дитячої поліклініки № 1 АТМО ХРМО;

- у період з 01.02.1994 по 14.09.1995 - на посаді медсестри-фільтра Дитячої поліклініки №2 ТМО Харківського ТМО;

- у період з 19.09.1995 по 02.11.1998 - на посаді медичної сестри у прийомному відділенні Головного військового госпіталю МО України;

- у період з 02.11.1998 до 30.04.2008 - на посаді рентгенлаборанту Головного Головного військового госпіталю МО України;

- у період з 06.05.2008 до 02.02.2009 - на посаді рентгенлаборанту ДП Медичне науково-практичного об`єднання "Медбуд" ХК "Київміськбуд";

- у період з 03.02.2009 по 19.09.2013 - на посаді рентгенлаборанту ТОВ "Медичні центри "Макс-Велл";

- у період з 20.09.2013 по 14.07.2016 - на посаді рентгенлаборанту ТОВ "Медичні центри "Медісвіт";

- у період з 03.11.2014 по 15.07.2016 - на посаді рентгенлаборанту ТОВ "Медичний центр "Наша РОДИНА" за сумісництвом, а з 15.07.2016 - переведена на основне місце роботи на посаду рентгенлаборанту ТОВ "Наша РОДИНА".

З довідок Національного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь" від 29.01.2015 №33 та від 09.10.2020 №17 вбачається, що згідно директиви Міністра оборони України від 16.10.2007 №Д-322/1/010 було змінено назву ГВКГ на ГВМКЦ "ГВКГ", а у подальшому на підставі спільної директиви Міністерства оборони України та генерального штабу Збройних Сил України від 15.07.2015 №Д-322/1/21 з 01.09.2015 перейменовано в Національний військово-медичних клінічний центр "Головний військовий клінічний госпіталь" (а.с. 35, 36).

Згідно довідки від 02.10.2020 №156 ДП Медичного науково-практичного об`єднання "Медбуд", Медико-санітарна частина АТ ХК Київміськбуд була неодноразово перейменована на ДП Медичне науково-практичне об`єднання "Медбуд" АТ Холдингової компанії "Київміськбуд", в подальшому на - ДП Медичне науково-практичне об`єднання "Медбуд" ПАТ Ходингової компанії "Київміськбуд" та з 2017 року на ДП Медичне науково-практичне об`єднання "Медбуд" приватного акціонерного товариства холдинговоої компанії "Київміськбуд" (а.с. 42).

На підтвердження атестації робочих місць за умовами праці у Головному військовому клінічному госпіталі МО України, ДП Медичне науково-практичне об`єднання "Медбуд" ХК "Київміськбуд", ТОВ "Медичні центри "Макс-Велл", ТОВ "Медичні центри "Медісвіт" позивачкою були надані наступні копії документів, які містяться у матеріалах справи :

- наказ начальника Головного військового клінічного госпіталю МО України (далі- ГВКГ) №53 від 27.03.2001 (а.с.23);

- Перелік робочих місць, працівників ГВКГ, на яких поширюється право на пільги та компенсації, у якому значиться професія рентгенлаборанта від 27.03.2001 (Сп.№1) (а.с. 24-25);

- подання Державної експертизи умов праці від 03.04.2001 року № 1233 (а.с. 26);

- особова картка №258 позивачки (а.с. 27-28);

- довідка ГВКГ № 346 від 26.10.2020 про заробітну плату позивачки у період з 1996 по 2001 роки (а.с. 29);

- довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній ГВКГ №16 від 09.10.2020, у якій зазначено, що позивачка у період з 02.11.1998 по 30.04.2008 працювала за посадою рентгенолаборанта повний робочий день та виконувала роботи, пов`язані з іонізуючим випромінюванням (а.с. 30);

- наказ начальника Головного військового клінічного госпіталю МО України №50 від 13.03.2006 про результати чергової атестації робочих місць за умовами праці (а.с. 31);

- Перелік робочих місць, працівників ГВКГ, на яких поширюється право на пільги та компенсації, у якому значиться професія рентгенлаборанта від 13.03.2006 (Сп.№ 1) (а.с. 32-34).;

- наказ по медичному науково-практичному об`єднанню «МЕДБУД» №10-а від 14.02.2005 року про проведення атестації робочих місць за умовами праці в рентгенвідділенні (а.с.38)4

- наказ по медичному науково-практичному об`єднанню «МЕДБУД» №27-а від 05.03.2005 про затвердження результатів проведення атестації робочих місць за умовами праці в рентгенвідділенні (а.с. 39);

- Протокол по медичному науково-практичному об`єднанню «МЕДБУД» від 05.03.2005 про атестацію робочих місць за умовами праці в рентгенвідділенні (а.с. 40);

- довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, видана медичним науково-практичним об`єднанням «МЕДБУД» №155 від 02.10.2020 року затверджує період моєї роботи з 06.05.2008 року по 02.02.2009 року за посадою рентгенолаборанта повний робочий день та виконання роботи, пов`язаної з іонізуючим випромінюванням (а.с. 41);

- запис у трудовій книжці та Висновок державної експертизи умов праці від 07.05.2012 № 15-1550 підтверджена атестація робочого місця рентгенлаборанта та визначено право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 (а.с. 43);

- наказ ТОВ «Медичні центри «Медісвіт» №20 від 04.02.2015 про проведення позачергової атестації робочих місць за умовами праці працівників рентген-кабінету (а.с. 45);

- наказ ТОВ «Медичні центри «Медісвіт» №21 від 25.02.2015 про результати атестації робочих місць за умовами праці (а.с. 46);

- особова картка позивачки №0360 від 20.09.2013 (а.с. 47);

- висновок якості проведення атестації робочих місць за умовами праці у ТОВ "Медичні центри Медісвіт" від 05.03.2015 № 051/2853-015 (а.с. 48);

- довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів уній, видана ТОВ «Медичні центри «Медісвіт» № 110 від 19.10.2020 у період з 20.09.2013 по 14.07.2016 за посадою рентгенолаборанта повний робочий день (а.с. 49);

- наказ № 21 від 03.01.2014, № 9 від 02.01.2015 та №9 від 04.01.2016 про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення і віднесення персоналу рентген-кабінету до категорії «А» за результатами атестації робочих місць, в тому числі робоче місце рентгенлаборанта (а.с. 50, 51, 52).

14.07.29016, позивачка була звільнена з посади рентгенлаборанта ТОВ "Медичні центри "Медісвіт", за власним бажанням.

23.12.2020, ОСОБА_1 , після досягнення 46-річного віку, звернулася до ГУ ПФУ в Київській області із заявою про призначення їй пенсії за віком (а.с.20).

Однак, рішенням ГУ ПФУ в Київській області від 30.12.2020 №06 (а.с.21) позивачці було відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах згідно п.1 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV зі змінами як працівнику, зайнятому на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 із зниженням пенсійного віку у зв`язку з недосягненням необхідного віку для призначення - 50 років, за наявності страхового стажу не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Також, в рішенні було вказано, що за наданими позивачкою документами страховий стаж ОСОБА_1 становить 41 рік 2 місяці, в тому числі робота в особливо шкідливих і особливо важких умовах праці за Списком № 1 - 10 років 2 місяці 27 днів. Право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 набуде після досягнення 50 років.

Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивачка звернулась до суду за захистом порушеного права.

Надаючи правову оцінку відносинам, що в даному випадку склалися між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

За правилами п. 2 Прикінцевих положень Закону №1058-IV від 09.07.2003 в редакції чинній до 01.01.2018, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: серед іншого, особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення"

Згідно з пунктом "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон України "Про пенсійне забезпечення", у редакції чинній до прийняття Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-VIII від 02.03.2015) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII (далі - Закон №213-VIII від 02.03.2015) віковий ценз для жінок збільшено до 50 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу, за яким жінки, дати народження яких припадали у період з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року набували право на пенсію по досягненню 50 років.

Закон №213-VIII від 02.03.2015 набув чинності з 01.04.2015.

Таким чином, і після набуття чинності нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 правила призначення пенсій за Списком №1 регламентувались п. "а" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Такий стан правового регулювання існував до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" №2148-VIII від 03.10.2017 (далі - Закон №2148-VIII від 03.10.2017), яким текст Закону №1058-IV доповнений, зокрема, статтею 114, згідно з частиною 1 якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV (у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017) працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.

У силу спеціальної вказівки у Законі №2148-VIII від 03.10.2017 наведені вище норми закону підлягали застосуванню з 01.10.2017.

Таким чином, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком №1 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом "а" статті 13 Закону №1788-XII у редакції Закону №213-VIII від 02.03.2015 та пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017.

Водночас, рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), зокрема, статтю 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII.

Стаття 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, визнана неконституційною, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Застосуванню підлягає стаття 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

"На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

- чоловіки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

- жінки після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах".

Таким чином, з 23.01.2020 в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №1, а саме: пункт "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 у редакції до внесення змін Законом №213-VIII від 02.03.2015, та пункт 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017.

Відносно позивачки правила зазначених вище Законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 45 років за ст.13 Закону України „Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII та 50 років за п.1 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

При цьому, як встановлено судом, ГУ ПФУ в Київській області, відмовляючи позивачці у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №1 рішенням від 30.12.2020, вказує, що позивачка не досягла пенсійного віку в 50 років необхідного саме відповідно до ч.2 ст.114 Закону №1058-IV.

Водночас, приписи частини 2 статті 114 Закону №1058-IV, на підставі яких відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії, є аналогічними за змістом нормі Закону України "Про пенсійне забезпечення" (пункт "а" частини 1 статті 13), яка визнана такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) згідно рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Враховуючи положення частини 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" (Shchokin v. Ukraine, заяви №23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 у справі "Серков проти України" (Serkov v. Ukraine, заява №39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для позивача є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 45 років.

Критерії законності рішення (діяння, тобто управлінського волевиявлення як такого) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України і обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

З положень наведеної норми процесуального закону слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування "поза будь-яким розумним сумнівом", у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування "баланс вірогідностей".

При цьому, суд звертає увагу на те, що у рішенні від 23.01.2020 №1-р/2020 Конституційний Суд України, визнаючи такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зі змінами, внесеними Законом №213-VIII вказав (п.4.4), що особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону №1788 у редакції до внесення змін Законом № 213. Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи, суд констатує, що обрані відповідачем, у даному випадку, мотиви вчинення владного управлінського волевиявлення не враховують правила розв`язання колізій між чинними актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на користь невладного суб`єкта - приватної особи (тобто на користь позивача).

В даному випадку є чинними одночасно два закони, які відносно позивачки містять різні правила призначення пенсії за Списком №1 стосовно параметру вікового цензу. Відповідачем взагалі не досліджувалося право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" із врахуванням прийнятого Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 "У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII".

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивачки закону.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 30.01.2003 №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або Законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Як встановлено судом, основною підставою для відмови у призначенні пенсії позивачці є відсутність у неї визначеного віку 50 років. Однак, судом встановлено, що у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення №1-р/2020 від 23.01.2020, позивачка має право на призначення пенсії при досягненні 45-річного віку у відповідності до п. "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

У зв`язку з викладеним, суд вважає, що відповідачем протиправно відмовлено позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з підстав не досягнення відповідного віку, оскільки згідно рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1/-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Щодо інших підстав для відмови у призначенні пенсії позивачці за Списком №1, вказаних ГУ ПФУ в Київській області у рішенні від 30.12.2020 №06, суд зазначає наступне.

За приписами як п. «а» статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" так і п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV обов`язковими умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 із зниженим віком, є досягнення відповідного віку, зайнятість протягом повного робочого дня, відповідність назви професії чи посади, за якою працювала особа, назвам, вказаним у Списку виробництві, робіт, професій і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, чинному на період роботи працівника, атестація робочого місця у період після 21.08.1992 відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442.

Тобто, за вказаними нормами (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020), якщо особа на день звернення, в даному випадку 31.03.2020, яка досягла 45 років, та має необхідний стаж роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на роботах з шкідливими і важкими умовами праці, має право на призначення пенсії на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку

Судом, з досліджених доказів, у тому числі трудової книжки, встановлено, що позивачці, на момент звернення (23.12.2020) виповнилось 46 років, загальний страховий стаж якої складає більше 40 повних років.

При цьому, ГУ ПФУ в Київській області, відмовляючи позивачці у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №1, рішенням від 30.12.2020 №06, вказує, що відповідно до пункту 20 Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: період роботи, що зараховується до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ; підрозділ; пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005 р. № 383 передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умови праці після 21.08.1992.

Разом з тим, згідно ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За правилами п.п.1, 2, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок від 12.08.1993 №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1). У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (п.2). У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (п.20).

Тобто, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. І лише у разі її відсутності, або відсутності в ній відповідних записів, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, зокрема, уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 у справі № 161/17658/16-а, від 27.02.2020 у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 у справі №446/656/17, від 21.05.2020 у справі №550/927/17.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України №383 від 18.11.2005 передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих, місць за умови праці після 21.08.1992.

Відповідач обрахував позивачці страховий стаж за наданими нею документами та за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, та зазначив у спірному рішенні, що страховий стаж позивачки становить 41 рік 2 місяці, в тому числі робота в особливо шкідливих і особливо важких умовах праці за Списком №1 - 10 років 2 місяці та 27 днів.

При цьому, відповідач не зазначає який саме період роботи позивачки він не обраховує як пільговий.

Водночас, в цей період часу була чинна постанова Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36, якою затверджено Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Даним списком №1, розділом XІX, підрозділом 19 передбачена професія рентгенолаборанта, посаду якого безпосередньо й займала позивачка.

Судом встановлено, що робоче місце позивачки було атестовано за Списком №1 згідно наказів від 27.03.2001 №53, від 13.03.2006 №226, від 14.02.2005 №10-а, від 05.03.2005 №27-а, протоколом про атестацію робочих місць в рентген відділенні від 05.03.2005; висновку якості проведення атестації робочих місць за умовами праці у ТОВ "Медичні центри "Макс-Велл" Медісвіт", наказу № 20 від 04.02.2015, наказу №21 від 25.02.2015, висновку якості проведення атестації робочих місць за умовами праці у ТОВ "Медичні центри "Медісвіт", наказу від 03.01.2014 № 21, наказу №9 від 02.01.2015, наказу № 9 від 04.01.2016.

Дані обставини підтверджуються також Переліком робочих місць, працівників ГВКГ, на яких поширюється право на пільги та компенсації, у якому значиться професія рентгенлаборанта від 27.03.2001 (Сп.№1); поданням Державної експертизи умов праці від 03.04.2001 № 1233; особовою карткою №258 позивачки; довідкою ГВКГ № 346 від 26.10.2020; довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній ГВКГ №16 від 09.10.2020 з 02.11.1998 по 30.04.2008 за посадою рентгенолаборанта повний робочий день; Переліком робочих місць, працівників ГВКГ, на яких поширюється право на пільги та компенсації, у якому значиться професія рентгенлаборанта від 13.03.2006 (Сп.№ 1); довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданою медичним науково-практичним об`єднанням «МЕДБУД» №155 від 02.10.2020 про підтвердження періоду роботи позивачки з 06.05.2008 року по 02.02.2009 за посадою рентгенолаборанта повний робочий день та виконання роботи, пов`язаної з іонізуючим випромінюванням; записами у трудовій книжці; особовою карткою №0360 від 20.09.2013 позивачки; довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданою ТОВ «Медичні центри «Медісвіт» № 110 від 19.10.2020 про підтвердження періоду роботи позивачки з 20.09.2013 по 14.07.2016 за посадою рентгенолаборанта повний робочий день

Водночас, як вже зазначалось вище, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. І лише у разі її відсутності, або відсутності в ній відповідних записів, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів. При цьому, як вбачається з копії трудової книжки позивачки, ОСОБА_1 працювала повний робочий день в Головному військовому клінічному госпіталі МО України з 02.11.1998 по 30.04.2008; в ДП "Медичне наукове-об`єднання "Медбуд" ХК "Київміськбуд" з 06.05.2008 по 02.02.2009; в ТОВ "Медичні центра "Макс-Велл" з 16.02.2009 по 19.09.2013; ТОВ "Медичні центри "Медісвіт" з 20.09.2013 по 14.07.2016 та виконувала роботи рентгенолаборанта за професією, посадою рентгенолаборанта, що передбачена Списком №1 розділ ХІХ пункт 19 код КП 3229, шифр 12300000, код ЗКППТР 24577, затвердженого постановою КМУ від 16.01.2003 №36. Крім того, про проведення атестації саме за професією позивачки вказано безпосередньо у її трудовій книжці.

Відтак, посилання відповідача в оскаржуваному рішенні від 30.12.2020 №06 на необхідність надання підтверджуючих довідок, не приймаються судом до уваги.

Крім того, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших документах. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу чи інших документах за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення відповідних документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Також суд звертає уваги на те, що Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а було зроблено висновок про те, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Таким чином, враховуючи досліджені докази у справі, вищевказані періоди повинні зараховуватись до стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1.

За таких обставин із урахуванням вищенаведеного, суд доходить висновку, що у позивачки достатньо пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 (повних 17 років з необхідних 7 років 6 місяців), а також страхового стажу (більше 40 років з необхідних 15 років), ОСОБА_1 досягла необхідного 45-річного віку для призначення пенсії (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020), подані позивачкою документи у повному обсязі надавали змогу відповідачу встановити даний факт та призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "а" статті 13 Закону №1788-XII від 05.11.1991 у редакції до внесення змін Законом №213-VIII від 02.03.2015.

Проте, згідно із частинами 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

За наведених обставин, враховуючи, що рішення ГУ ПФУ в Київській області від 30.12.2020 №06 (а.с.21) щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до ч.2 ст.114 Закону №1058-IV не відповідає критеріям правомірності, передбаченим ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивачки буде визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №06 від 30.12.2020 про відмову у призначенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 та зобов`язати відповідача призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 23.12.2020 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до внесення змін Законом №213-VIII від 02.03.2015.

Щодо дати призначення пенсії, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.45 Закону №1058-ІV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як встановлено судом, 45 років (вік, з якого призначається пенсія за відповідно до пункту "а" статті 13 Закону №1788-XII від 05.11.1991) позивачці, ІНФОРМАЦІЯ_1 , виповнилось ІНФОРМАЦІЯ_2 . Із заявою про призначення пенсії від 23.12.2020, позивачка звернулася до ГУ ПФУ в Київській області після спливу трьох місяців з дня досягнення нею пенсійного віку (а.с.20). Таким чином, суд визначає, що позивачці має бути призначена пенсія саме з дня звернення за пенсією - з 23.12.2020.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до копії квитанції від 23.02.2021 №0.0..1 позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн. (а.с. 1).

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, понесені позивачкою судові витрати у виді сплаченого судового збору, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у розмірі 454 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Пенсійного фонду України у Київській області (код ЄДРПОУ - 22933548) №06 від 30.12.2020 про відмову у призначенні ОСОБА_1 (код РНОКПП - НОМЕР_1 ) пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України у Київській області (код ЄДРПОУ - 22933548) призначити та виплачувати ОСОБА_1 (код РНОКПП - НОМЕР_1 ) пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1, з врахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 у справі №1-р/2020, статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, починаючи з 23.12.2020, та з урахуванням періодів її роботи рентгенлаборантом у періоди: з 02.11.1998 по 30.04.2008 - у Головному військовому клінічному госпіталі МО України; з 06.05.2008 по 02.02.2009 - в ДП "Медичне науково-практичне об`єднання «Медбуд» ХК «Київміськбуд»; з 16.02.2009 по 19.09.2013 - у ТОВ «Медичні центри «Макс-Велл»; з 20.09.2013 по 14.07.2016 - у ТОВ «Медичні центри «Медісвіт».

Стягнути на користь ОСОБА_1 (код РНОКПП - НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області () судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лисенко В.І.