Справа № 240/516/20
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2021-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
О К Р Е М А У Х В А Л А
01 червня 2021 року м. Житомир справа № 240/516/20
категорія 112030100
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Романченка Є.Ю., розглянувши заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,
02 грудня 2020 року позивачем подано заяву про визнання протиправними бездіяльності, вчиненої суб`єктом владних повноважень - відповідачем при виконанні рішення суду, а саме:
- постановити окрему ухвалу стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
В судовому засіданні представник позивача вимоги заяви підтримала та просила задовольнити.
Заслухавши представників сторін, вивчивши доводи заяви, з урахуванням матеріалів справи та документів, наданих представником відповідача, суд дійшов наступних висновків.
Як видно із матеріалів справи, 15 травня 2020 року Житомирським окружним адміністративним судом прийнято рішення в справі № 240/516/20, яким позов ОСОБА_1 до Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби встановленої частиною другою статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Зобов`язано Житомирський зональний відділ Військової служби правопорядку нарахувати та виплати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби встановленої частиною другою статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2020 року апеляційну скаргу Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку залишено без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 травня 2020 року - без змін.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 травня 2020 року набрало законної сили 20 серпня 2020 року.

Судом встановлено, що на виконання рішення суду від 15 травня 2020 року у справі №240/516/20 Житомирським зональним відділом Військової служби правопорядку, 24.09.2020 ОСОБА_1 були перераховані кошти у розмірі 18754,94 грн. згідно до платіжного доручення від 24.09.2020 № 345 за 3 роки.

Відповідач зазначив, що правомірним є нарахування та виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби при звільненні з військової служби, ОСОБА_1 лише за 3 повних календарних роки, які він прослужив у Збройних Силах України, а не за 9, як вимагає позивач.

Надаючи оцінку діям відповідача при виконанні рішення суду, суд враховує наступне.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991р. (далі - Закон №2011-XII), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до абз.абз.1, 4,6 п. 2 ст. 15 Закону №2011-XII, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

З аналізу вказаних положень вбачається, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. При цьому, у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

З урахуванням зазначених обставин, вбачається, що відповідачем здійснено виплату грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення позивачу за період його календарної служби з дня останнього зарахування на службу (за 3 роки) без урахування періоду попередньої служби.

При цьому, суд зазначає, що абз.6 п. 2 ст. 15 Закону №2011-XII містить виняток за умови якого, повторно звільненій з військової служби особі, виплачується одноразова грошова допомога з урахуванням періоду попередньої служби, у разі ненабуття права на отримання такої грошової допомоги при попередньому звільненні зі служби.

Судом враховано висновок Верховного Суду у постанові від 12 листопада 2020 року у справі №640/3835/19 де зазначено, що факт набуття чи ненабуття позивачем права на виплату одноразової грошової допомоги при попередньому звільненні, відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є ключовим при вирішенні питання зарахування періоду попередньої служби для розрахунку одноразової грошової допомоги у разі повторного звільнення військовослужбовця з військової служби. Зазначено, що судами не було встановлено чи мав позивач на момент звільнення зі служби з поліції право на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки вказана обставина відповідно до статті 9 вказаного Закону також є необхідною умовою для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні. Наголосив, що наведене дає підстави стверджувати про невжиття належних заходів щодо офіційного з`ясування обставин справи

Таким чином, підлягає встановленню обставина набуття чи ненабуття позивачем права на виплату одноразової грошової допомоги при попередньому звільненні. З даного приводу суд зазначає наступне.

Під час розгляду справи по суті судом встановлено, що позивач не набув право на грошову допомогу при звільненні з органів внутрішніх справ і не отримував її, що сторонами не заперечувалось.

А отже, факт не набуття позивачем права на отримання грошової допомоги при звільненні з органів внутрішніх справ в 2012 році, а також факт невиплати такої грошової допомоги при звільненні з військової служби 05.11.2029 у зв`язку із закінченням строку контракту, надає останньому право на виплату одноразової грошової допомоги при повторному звільненні зі служби з врахуванням наявної за попередні роки вислуги років, тобто за 9 років.

Дослідивши всі обставини суд дійшов висновку, що рішення Житомирського окружного адміністративного суду відповідачем в повному обсязі не виконано.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування зобов`язані діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Ст. 370 КАС України унормовано, що судове рішення, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу N 1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013 року, звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року N 11-рп/2012).

За приписами ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" вказав, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).

В рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року Європейський Суд з прав людини вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).

У справі "Сорінг проти Об`єднаного Королівства" від 07.07.1989 Європейський суд визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень-складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Ч.1 ст.255 КАС України врегульовано, що рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

За приписами частин 1,4 -7 ст. 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.

З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання. Окрему ухвалу може бути винесено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанцій. Окрема ухвала може бути оскаржена особами, яких вона стосується. Окрема ухвала Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Таким чином, окрема ухвала є формою реагування суду на порушення норм права, причини та умови, що спричинили (зумовили) ці порушення, з метою їх усунення та запобігання таким порушенням у майбутньому.

Відтак, оскільки на даний час рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 травня 2020 повністю не виконано, чим порушенні вимоги статті 129-1 Конституції України, статей 14, 370 КАС України, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви шляхом постановлення окремої ухвали, якою також у порядку частин першої, п`ятої статті 249 КАС України необхідно зобов`язати відповідача вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, та встановити йому строк для надання відповіді.

Керуючись статтями 243, 248, 249, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень на виконання рішення суду задовольнити.

Визнати протиправними дії Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби встановленої частиною другою статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у розмірі 18473,62грн.

Зобов`язати Житомирський зональний відділ Військової служби правопорядку вжити заходи щодо усунення порушень статті 129-1 Конституції України шляхом нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби встановленої частиною другою статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за 9 років служби, з урахуванням виплачених сум.

Копію окремої ухвали направити до Житомирський зональний відділ Військової служби правопорядку (вул. Велика Бердичівська, 17, м. Житомир, 10008 ) для вжиття заходів щодо усунення порушення, встановленого судом.

Про виконання окремої ухвали повідомити суд не пізніше одного місяця після її надходження.

Відповідно до статті 256 КАС України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 294-297 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня її проголошення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Суддя Є.Ю. Романченко