Справа № 300/1765/21
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2021-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2021 р. справа № 300/1765/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання до їх вчинення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач) про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо заниження показника середньої заробітної плати по Україні при обчисленні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 пенсії по віку відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній за 2018, 2019, 2020 роки, донарахувати пенсію та повернути недоотриману суму пенсійних виплат з 10.03.2021.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що вона звільнена з роботи з державної податкової служби 09.09.2008 та з 10.09.2008 їй призначено пенсію за нормами статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 за №3723-ХІІ (далі - Закон №3723). Пенсію державного службовця ОСОБА_1 отримувала включно по лютий 2021 року. При цьому, з посиланням на статтю 26, частину 3 статті 45 та частину 1 пункту 13 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 за №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV), позивач відмічає, що вона має право на перехід з пенсії державного службовця на пенсію по віку із застосуванням середньої заробітної плати (доходу), визначеної частиною 2 статті 40 Закону №1058-ІV для призначення пенсії, тобто за три роки, що передують року звернення за пенсією. Разом із тим, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області неправомірно, на думку позивача, відмовило їй у правильному обчисленні пенсії по віку за нормами Закону №1058-1V.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.04.2021відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 12.05.2021. Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечила з підстав, наведених у відзиві, який міститься в матеріалах справи (а.с. 19-22). Просила суд в задоволенні позову відмовити та зазначила, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Так, 29.11.2004 ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону №1058-ІV. З 09.09.2008 відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 за №3723 переведено на пенсію державного службовця з одночасним призначенням пенсії відповідно до Закону №1058, зокрема, для розмежування витрат по виплаті пенсії, які здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету. Таким чином, позивачу вже була призначена пенсія відповідно до Закону №1058. Крім того, оскільки після попереднього призначення (перерахунку), а саме 09.09.2008 позивач набула тільки 8 місяців страхового стажу, права на застосування нової середньої заробітної плати за три попередні роки (2018-2020) у неї немає. Зазначені обставини, на думку представника відповідача, доводять правомірність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази і відзив, встановив наступне.

ОСОБА_1 , 1954 року народження, 29.11.2004 призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону №1058-ІV (а.с. 26).

З 09.09.2008 позивач була звільнена у зв`язку з виходом на пенсію по інвалідності, на підставі статті 38 КзпП України (а.с. 7).

Надалі з 10.09.2008 ОСОБА_1 відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723 від 16.12.1993 переведено на пенсію державного службовця (а.с. 27).

Таку пенсію позивач отримувала до лютого 2021 року включно.

10.03.2021 позивач звернулась до відповідача із заявою та 11.03.2021 - з уточненою заявою про призначення їй пенсії по віку за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто просила перевести її з пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу» на пенсію за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», враховуючи при її призначенні показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (а.с. 9).

Відповідач листом від 05.04.2021 за №2131-1818/Ш-02/8-0900/21 повідомив, що позивача з 10.03.2021 переведено на пенсію за віком згідно з Законом №1058-ІV із врахуванням страхового стажу 35 років 4 місяці (коефіцієнт страхового стажу 0,35333) та заробітної плати за період з 01.07.1995 по 30.06.2000 (згідно з поданою довідкою), з 01.07.2000 по 31.08.2008 (згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу), коефіцієнт заробітку - 3,02825. Середньомісячний заробіток 5 426,60грн. Відповідач у листі-відповіді вказав також, що розмір пенсії ОСОБА_1 з 10.03.2021 становить 5 894,76 грн., з яких: 5 806,31грн. - розмір пенсії за віком та 88,45грн. - доплата за понаднормовий стаж (5 років). Крім того, відмічено, що оскільки після попереднього призначення (перерахунку) позивач набула тільки 8 місяців страхового стажу, права на застосування нової середньої заробітної плати за три попередні роки (2018-2020) у ОСОБА_1 немає (а.с. 9-10).

Вважаючи такі дії відповідача щодо обчислення ОСОБА_1 пенсії по віку за нормами Закону №1058-ІV без застосування нової середньої заробітної плати за три попередні роки (2018-2020) протиправними, позивач звернулася до суду з метою захисту порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Вимогами частини 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ передбачено, що на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Положеннями частини 1 статті 9 Закону №1058-IV закріплено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до частини 1 статті 40 Закону №1058-IV,для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Згідно з приписами частини 2 статті 40 Закону №1058-IV, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Водночас, частиною 3 статті 45 Закону №1058-ІV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині 1 статті 40 Закону №1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

З вищевикладеного слідує, що Законом №1058-IV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Пунктом 2.8 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Позивач в позові зазначає, що при зверненні із заявою до відповідача після досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, вона набула право на нове призначення пенсії за віком на загальних підставах із її новим обчисленням у відповідності до приписів статті 40 Закону №1058-IV, оскільки за таким призначенням позивач звернулася вперше.

Разом із тим, судом встановлено, що ОСОБА_1 первинно (до призначення пенсії державного службовця), а саме 29.11.2004 призначено пенсію по інвалідності відповідно до вимог Закону №1058-ІV.

Отже, суд дійшов до висновку, що оскільки позивач у 2004 році реалізувала своє право виходу на пенсію згідно вимог Закону №1058-ІV, а саме отримувала пенсію по інвалідності, то відсутні правові підстави для призначення нової пенсії за віком у відповідності до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Тобто фактично, в даному випадку відбулось переведення з одного виду пенсії на інший відповідно до Закону №1058-IV.

Як наслідок, пенсія не може бути призначена ОСОБА_1 повторно на підставі положень статті 40 Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2018, 2019, 2020 роки.

Крім того, після попереднього призначення (перерахунку), а саме 09.09.2008 позивач набула тільки 8 місяців страхового стажу та права на застосування нової середньої заробітної плати за три попередні роки (2018-2020) у неї немає.

Щодо посилань ОСОБА_1 на правову позицію Верховного Суду, яка висловлена зокрема, у постановах від 14.02.2018 у справі №465/5246/17, від 23.10.2018 у справі №334/2653/17, від 13.12.2018 у справі №185/860/17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №876/5312/17, то такі є необґрунтованими і безпідставними, оскілки предмет спору у вказаних справах є відмінним від предмету спору у даній справі №300/1765/21. Так, зі змісту вищевказаних постанов Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду слідує, що позивачі звертались до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії відповідно до Закону №1058-ІV, в той час, як вони отримували вже пенсію, призначену на підставі іншого закону.

В даному випадку в справі №300/1765/21 позивач звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії відповідно до Закону №1058-ІV, отримуючи пенсію, призначену на підставі іншого закону - Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 за №3723-ХІІ, при цьому, як уже встановлено судом, до призначення пенсії державного службовця, ОСОБА_1 вже була призначена пенсія по інвалідності згідно вимог Закону №1058-ІV.

Таким чином, ОСОБА_1 вдруге звернулась в 2021 році до пенсійного органу щодо призначення пенсії відповідно до Закону №1058-ІV.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994, серія A, №303-A, пункт 29).

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10).

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що відповідач діяв правомірно, у межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, а тому жодних підстав для визнання протиправними дій пенсійного органу немає, та, як наслідок, даний адміністративний позов не підлягає до задоволення.

Враховуючи вимоги статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат, понесених позивачем, відсутні.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139,241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

в задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання до їх вчинення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Кафарський В.В.