Справа № 640/13104/20
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2021-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Беспалова О. О.
суддів: Парінова А. Б., Грибан І.О.
за участю секретаря: Волошка О. Л.

представника позивача Піх А. Б., представника відповідача Смикалова В. Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 січня 2021 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення: не зазначений, дата складання повного тексту: 29.01.2021) у справі за позовом публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправним та нечиниим окремим положення нормативно-правового акту,-

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в якому просило суд:

- визнати протиправним та нечинним окреме положення нормативно-правового акту - пункт 6.5. типового договору електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії Додатку № 4 до "Правил роздрібного ринку електричної енергії", затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 січня 2021 року у задоволенні позову публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що пункт 6.5. Типового договору покладає на нього функції електропостачальника, виконання яких заборонено законом, що суперечить вимогам п. 56 ч. 1 статті 1, п. 6 ст. 46, ч. 1 статті 47 Закону України "Про ринок електричної енергії", та п. 2.1. Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 27.12.2017 № 1470.

Апелянт зазначає, що фактично спірним пунктом на позивача, як оператора системи покладено додаткові витрати, зокрема з оплати електроенергії, що постачається абоненту в разі відсутності технічної можливості його відключення від мережі.

Крім того, апелянт вказує, що спірним рішенням суду встановлено неіснуючий вид відповідальності.

До Шостого апеляційного адміністративного суду 14.04.2021 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту кого відповідач щодо задоволення вимог апелянта заперечує.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб що з`явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матерів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 14 березня 2018 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийнято постанову №312 "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії" (надалі - Правила), додатком 4 до якої затверджено Договір електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії.

Відповідно до оскаржуваного п.6.5 зазначеного Договору, передбачено, що обсяги електричної енергії, використані споживачем Постачальника після дати, зазначеної Постачальником у вимозі про відключення покладаються на втрати Оператора системи.

Позивач вважаючи п.6.5 Договору протиправним та таким, що порушує його права звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 6 типового Договору електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, який є додатком 4 до Постанови №312 від 14.03.2018, врегульовано питання відповідальності сторін договору.

Зокрема, відповідно до змісту пп.6.5 Договору, обсяги електричної енергії, використані споживачем постачальника після дати, зазначеної постачальником у вимозі про відключення покладаються на втрати оператора системи.

Відповідно до п. 2.1.1. Правил, результатом розподілу (передачі) електричної енергії на роздрібному ринку є забезпечення можливості отримання відповідним суб`єктом роздрібного ринку електричної енергії необхідного обсягу електричної енергії та рівня електричної потужності із забезпеченням параметрів якості електропостачання.

Згідно п. 56 ч. 1 ст. 1 Закону "Про ринок електричної енергії" оператор системи розподілу (позивач) - юридична особа, відповідальна за безпечну, надійну та ефективну експлуатацію, технічне обслуговування та розвиток системи розподілу.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 вказаного Закону, оператору системи розподілу забороняється здійснювати діяльність з виробництва та/або передачі, та/або постачання електричної енергії.

Приписами пункту 6 статті 46 Закону передбачено, що оператор системи розподілу не має права здійснювати діяльність з купівлі-продажу електричної енергії на ринку електричної енергії, крім купівлі-продажу для компенсації технологічних витрат електричної енергії на її розподіл електричними мережами та врегулювання небалансів електричної енергії.

З аналізу наведених норм вбачається, що позивач, як оператор системи розподілу, не вправі здійснювати діяльність з постачання електричної енергії.

Як вбачається з матерів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ПАТ "Запоріжжяобленерго" з 01.01.2019 року не має ліцензії на здійснення діяльності з постачання, продажу електричної енергії, та не займається таким видом діяльності. Позивач купує електричну енергію виключно для покриття технологічних витрат та для забезпечення власних потреб, що судом і відповідачем під сумнів не ставиться.

Згідно п.30 ч. 1. ст. 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" електропостачальник - суб`єкт господарювання, який здійснює продаж електричної енергії за договором постачання електричної енергії споживачу. Відповідно до п.3.1.1. Правил, постачання (продаж) електричної енергії споживачу здійснюється за договором про постачання електричної енергії споживачу обраним споживачем електропостачальником, який отримав відповідну ліцензію. Для забезпечення постачання електричної енергії споживачам електропостачальник здійснює купівлю електричної енергії на ринку електричної енергії за вільними цінами (п. 3.1.2. Правил).

Відповідно до п.1.1.2 Правил, договір про постачання електричної енергії споживачу - домовленість двох сторін (електропостачальник і споживач), що є документом певної форми, яка передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником за вільними цінами.

Апелянтом вказується, що невідповідність п. 6.5 типового договору наведеним нормам права полягає в тому, що фактично на позивача, як оператора системи розподілу покладено функції електропостачальника, виконання яких заборонено законом.

Натомість, як вірно зауважено судом першої інстанції, такі міркування товарства є безпідставними.

Відповідно до статті 71 Закону про ринок, роздрібний ринок функціонує для задоволення потреб споживачів у електричній енергії та пов`язаних з цим послуг.

Учасниками роздрібного ринку електричної енергії є споживачі, електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, інші учасники ринку, які надають послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії споживачам.

Постачання електричної енергії споживачу здійснюється електропостачальником за відповідним договором постачання електричної енергії споживачу, укладеним відповідно до правил роздрібного ринку.

Оператор системи передачі та оператори систем розподілу забезпечують приєднання електроустановок споживачів до електричних мереж у порядку, встановленому статтею 21 цього Закону.

Передачу та розподіл електричної енергії, що постачається споживачам, здійснюють оператор системи передачі та оператори систем розподілу відповідно до договорів, що укладаються із споживачем та/або постачальником електричної енергії відповідно до кодексу системи передачі, кодексу систем розподілу та правил роздрібного ринку.

Відносини між учасниками роздрібного ринку регулюються правилами роздрібного ринку та договорами між його учасниками.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 57 Закону про ринок, електропостачальники мають право звертатися до оператора системи передачі або оператора системи розподілу щодо відключення електроживлення споживача у випадках, визначених Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №312 (із змінами) (далі - ПРРЕЕ), крім випадків постачання вразливим споживачам.

Пунктом 17 частини третьої статті 33 Закону про ринок визначено, що оператор системи передачі зобов`язаний припиняти електроживлення споживача за зверненням електропостачальника у порядку, визначеному Кодексом системи передачі, затвердженим постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 309 (із змінами) (далі - КСП).

Пунктом 14 частини третьої статті 46 Закону про ринок передбачено, що оператор системи розподілу зобов`язаний припиняти електроживлення споживача за зверненням електропостачальника у порядку, визначеному Кодексом систем розподілу, затвердженим постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 310.

Відповідно до положень пункту 1.2.5 глави 1.2 розділу І ПРРЕЕ, оператор системи укладає договір електропостачальника про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, зміст якого визначається оператором системи на основі Типового договору електропостачальника про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, який є додатком 4 до цих Правил (далі - Типовий договір) та укладається з кожним електропостачальником, який звертається до оператора системи.

Договір електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії є постійно діючим у частині організаційних питань забезпечення доступу електропостачальника до електричних мереж оператора системи, інформаційного обміну між сторонами, обліку та розрахунків, забезпечення процедури зміни електропостачальника споживачем, порядку взаємодії у випадках припинення (обмеження) та відновлення електропостачання споживача (субспоживачів), які безпосередньо приєднані до мереж оператора системи, так і основних споживачів, інших процедур, пов`язаних із забезпеченням електропостачання (пункту 2.1.19 глави 2.1 розділу II ПРРЕЕ).

Згідно з положеннями пункту 2.1 Типового договору оператор системи забезпечує надання послуг з розподілу (передачі) в обсязі, необхідному та достатньому для виконання постачальником функцій відповідного суб`єкта роздрібного ринку електричної енергії, та надання інших послуг, зокрема з відключення та підключення споживачів.

Положеннями пункту 4.1 Типового договору визначено, що оператор системи зобов`язується, зокрема, обмежувати розподіл (передачу) за об`єктами споживачів постачальника на час і дату, визначену у вимозі постачальника про обмеження (відключення) відповідного об`єкта споживача. Отже, оператор системи зобов`язаний припиняти електроживлення споживача за зверненням електропостачальника цього споживача.

При цьому, як вірно акцентовано судом першої інстанції, пункт 4.1 Типового договору позивачем не оскаржується. Тобто, позивач не заперечує проти власного обов`язку обмежувати розподіл (передачу) електроенергії за відповідною вимогою постачальника, натомість з іншого боку позивач заперечує правомірність п.6.5 Договору в частині, що визначають наслідки не виконання вимог постачальника щодо відключення абонента від електроживлення.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону, функціонування ринку електричної енергії здійснюється, зокрема, на принципі відповідальності учасників ринку за недотримання, КСП, КСР, ПРРЕЕ, інших нормативно-правових актів і нормативних документів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умов договорів, що укладаються на цьому ринку.

Положеннями пункту 5.1.5 глави 5.1 розділу V ПРРЕЕ визначено, що оператор системи несе відповідальність за дотримання умов договору та ПРРЕЕ щодо припинення або часткового обмеження електропостачання.

Таким чином, норми пункту 6.5 Типового договору застосовуються у разі недотримання оператором системи норм законодавства та умов укладеного договору електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, а саме нездійснення оператором системи припинення електроживлення споживача за зверненням електропостачальника цього споживача.

Відтак, норми пункту 6.5 Типового договору не суперечать вимогам законодавства, що регулює спірні правовідносини, оскільки буквальне тлумачення п.6.5 Договору дає змогу дійти висновку про те, що дана норма не наділяє позивача, як оператора, функціями електропостачальника, а відображає наслідки невиконання (несвоєчасне виконання) вимог постачальника про відключення абонента від електроживлення.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що доводи апеляційної скарги в частині невірно трактування норм права судом першої інстанції та встановлення спірним рішенням суду окремого виду відповідальності є безпідставними та надуманими.

Із змісту спірного рішення вбачається, що суд цитуючи норми права приходить до цілком логічних висновків, що наслідки невиконання позивачем, як оператором системи своїх безпосередніх функцій щодо відключення абонента від електроживлення призведе до збільшення витрат позивача, що в свою чергу спонукатиме позивача до належного виконання своїх зобов`язань.

При цьому доводи апелянта, що у багатьох випадках, в разі ненадання абонентом вільного доступу для його відключення, таке відключення призведе до відключення інших абонентів, по ланцюгу, на переконання суду не може слугувати підставою для визнання пункт 6.5. типового договору електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії Додатку № 4 до "Правил роздрібного ринку електричної енергії", затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 протиправним, оскільки відповідальність за безпечну, надійну та ефективну експлуатацію, технічне обслуговування та розвиток системи розподілу накладено саме на позивача як оператора системи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 5.1.1 глави 5.1 розділу V ПРРЕЕ оператор системи має право на безперешкодний доступ (за пред`явлення представником службового посвідчення) до електричних установок споживача, зокрема, для виконання відключення та обмеження споживання відповідно до встановленого цими Правилами порядку.

Згідно з положеннями підпункту 12 пункту 5.5.5 глави 5.5 розділу V ПРРЕЕ споживач електричної енергії зобов`язаний забезпечувати доступ представникам оператора системи (після пред`явлення ними службових посвідчень) до об`єкта споживача, зокрема, для виконання відключення та обмеження споживання електричної енергії споживачу (субспоживачу) відповідно до встановленого цими Правилами порядку.

За змістом п. 7.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (далі - ПРРЕЕ), та п. 11.5.2 Кодексу систем розподілу, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 310 (із змінами) (далі - КСР), припинення повністю або частково постачання електричної енергії споживачу здійснюється у тому числі, у разі недопущення уповноважених представників оператора системи до електроустановок споживача, пристроїв релейного захисту, автоматики і зв`язку, які забезпечують регулювання навантаження в енергосистемі, та/або розрахункових засобів комерційного обліку електричної енергії, що розташовані на території споживача.

Також згідно з п. 11.5.2 КСР, недопущення до електроустановок користувача, пристроїв релейного захисту, автоматики та зв`язку, які забезпечують регулювання навантаження в енергосистемі, та/або розрахункових засобів обліку електричної енергії уповноважених посадових осіб органів виконавчої влади та/або ОСР, на яких покладено відповідні обов`язки згідно із законодавством України та/або договором, - здійснюється припинення розподілу за ініціативою ОСР.

Згідно з пунктом 2.1 КСР, відключення електроустановки - одноразова дія (технологічна операція), яка виконується автоматичним або ручним способом штатними пристроями (вимикач, роз`єднувач) електричної мережі або електроустановки шляхом роз`єднання сусідніх елементів цієї мережі (установки) без порушення її технологічної цілісності, спрямована на знеструмлення електроустановки.

В разі недопуску до електроустановок споживача, ОСР здійснює відключення з центрів живлення на тій частині електромережі, до якої ОСР має доступ. Таким чином, ОСР має можливість для відключення електроустановок споживачів, без необхідності фізичного доступу до їх електроустановки.

Положеннями пункту 8.2.1 глави 8.2 розділу VIII ПРРЕЕ визначено, що у разі порушення учасником роздрібного ринку вимог цих Правил та/або умов договорів, наявність яких передбачена цими Правилами, учасник роздрібного ринку, щодо якого було вчинено порушення, складає у довільній формі претензію та подає її учаснику роздрібного ринку, яким було вчинено порушення. У разі заподіяння учаснику роздрібного ринку електричної енергії збитків у претензії зазначаються підстави та розмір нарахованих збитків.

З аналізу наведених норм вбачається, що якщо оператор системи не зміг виконати звернення електропостачальника щодо припинення електроживлення споживача у зв`язку з діями споживача (зокрема недопуск представників оператора системи на територію споживача для виконання відключення), то оператор системи має право надати цьому споживачу претензію щодо відшкодування збитків, понесених оператором системи внаслідок неприпинення електроживлення споживача.

До того ж, на переконання суду, якщо не відключення споживача відбулось з вини оператора системи (позивача), то такі витрати не є технологічними витратами електричної енергії, та мають відшкодовуватись оператором системи на загальних підставах власними коштами, а не за рахунок тарифу (оскільки інші сповивачі не мають нести відповідальність за недбале ставлення оператора системи до покладених на нього обов`язків).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що п. 6.5. Типового договору електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, який є додатком 4 до Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №312, прийнятий НКРЕКП з дотриманням вимог законів України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", "Про ринок електричної енергії", на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, безсторонньо, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, пропорційно, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, а тому в силу вимог статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для задоволення позову відсутні.

Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 січня 2021 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправним та нечиниим окремим положення нормативно-правового акту залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов

Суддя І. О. Грибан

Суддя А. Б. Парінов