Справа № 766/17303/16-а
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2021-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

31 травня 2021 року

Київ

справа №766/17303/16-а

адміністративне провадження №Зв/9901/15/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Чиркіна С.М.,

суддів: Кравчука В.М., Стародуба О.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду від 11.07.2019 (головуючий суддя: Єзеров А.А., судді: Саприкіна І.В., Тацій Л.В.) у справі №766/17303/16-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

У грудні 2016 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 або позивач) звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні (далі - УПФУ в м. Херсоні або відповідач), в якому просив:

зобов`язати відповідача відновити з 02.06.2015 виплату раніше призначеної пенсії за вислугу років відповідно до Закону України від 05.11.1991 №1789-ХІІ «Про прокуратуру» (далі - Закон №1789-ХІІ) без обмеження її граничного розміру та без оподаткування;

визнати протиправним і скасувати рішення УПФУ в м. Херсоні №215 від 14.12.2016 та зобов`язати відповідача здійснити обчислення, перерахунок та виплату йому пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ у розмірі 90 % від суми місячної (чинної) заробітної плати, згідно довідки прокуратури Херсонської області від 07.12.2016 №18/445 вих-16 про заробітну плату починаючи з 01.01.2016 без обмеження її граничного розміру, безстроково (довічно) та без оподаткування.

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 06.03.2017 позов задоволено частково:

зобов`язано УПФУ в м. Херсоні відновити з 02.06.2015 позивачу виплату раніше призначеної йому пенсії за вислугу років відповідно до Закону №1789-ХІІ без обмежень її граничного розміру та без оподаткування;

визнано протиправним і скасовано рішення УПФУ в м. Херсоні №215 від 14.12.2016 та зобов`язано відповідача здійснити обчислення перерахунок та виплату позивачу пенсію за вислугу років відповідно до статті 50 Закону №1789-ХІІ у розмірі 90% від суми місячної (чинної) заробітної плати, згідно довідки прокуратури Херсонської області від 07.12.2016 за №18/445 вих-16 про заробітну плату починаючи з 01.01.2016 без обмежень її граничного розміру, безстроково (довічно) та без оподаткування.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.06.2017 скасовано постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 06.03.2017 та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Постановою Верховного Суду від 11.07.2019 скасовано постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.06.2017 та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову:

зобов`язано УПФУ в м. Херсоні виплатити ОСОБА_1 за період з 02.06.2015 по 15.07.2015 пенсію, призначену йому за вислугу років відповідно до Закону №1789-ХІІ.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

13.01.2020 на адресу касаційного суду надійшла заява ОСОБА_1 , у якій заявник просить переглянути за виключними обставинами постанову Верховного Суду від 11.07.2019 в частині відмови в задоволенні позову з посиланням на пункт 1 частини п`ятої статті 361 КАС України (встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане).

IІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Верховного Суду від 15.01.2020 відкрито провадження за виключними обставинами.

Від пенсійного органу на адресу Верховного Суду надійшов відзив на заяву позивача, у якому відповідач просить касаційний суд відмовити у задоволенні такої з підстав її необґрунтованості.

Ухвалою Верховного Суду від 28.05.2021 заяву ОСОБА_1 призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Суди встановили, що позивач з 26.05.1998 працює в органах прокуратури Херсонської області, а з 18.07.2016 - на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при впроваджені оперативно-розшукової діяльності управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Херсонської області.

26.04.2010 позивачу призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону №1789-ХІІ.

08.12.2016 у зв`язку із підвищенням посадових окладів працівників органів прокуратури позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення йому перерахунку розміру обчисленої пенсії, визначеної у довідці прокуратури Херсонської області від 07.12.2016 №18/445 вих-16.

14.12.2016 Управління ПФУ в м. Херсоні відмовило ОСОБА_1 у здійснені такого перерахунку.

Також 14.12.2016 позивач звернувся до Управління ПФУ в м. Херсоні із запитом про надання йому інформації щодо причин припинення виплати пенсії за вислугу років із квітня 2015 року, призначеної з червня 2010 року відповідно до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ.

Листом від 19.12.2016 №28279/12 відповідач повідомив заявника про те, що виплата пенсії припинена у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 є працюючим пенсіонером.

Вважаючи свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

ІV. ОЦІНКА СУДІВ

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, тобто норми статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, в редакції чинній на момент призначення пенсії.

Суд першої інстанції також констатував протиправність дій пенсійного органу із припинення позивачу виплати раніше призначеної пенсії.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що з 01.04.2015 набув чинності Закон №213-VIII, яким обмежено виплату пенсії працюючим пенсіонерам. Вказані норми на час виникнення спірних правовідносин були чинними та у встановленому законом порядку не визнавалась неконституційними.

Щодо вимог про перерахунок пенсії, суд апеляційної інстанції зазначив, що у зв`язку із тим, що на момент звернення до пенсійного органу з проханням про перерахунок пенсії позивач є працюючим пенсіонером та йому взагалі припинена виплата пенсії за вислугу років на час перебування його на посаді, а тому відповідно, відсутні належні підстави для перерахунку йому пенсії.

Скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції Верховний Суд виходив з того, що право на перерахунок пенсії може бути реалізовано позивачем на підставі тих норм, які діють на час виникнення обставин для такого перерахунку з урахуванням часу звернення до відповідного органу. Зважаючи, що на час звернення позивача за перерахунком розміру пенсії такої підстави для перерахунку призначених працівникам прокуратури пенсій як збільшення розміру заробітної плати на законодавчому рівні не встановлено, а Урядом будь-яких умов для перерахунку не визначено, у відповідача не було правових підстав для здійснення такого перерахунку. Тому пенсійний орган приймаючи рішення про відмову в перерахунку пенсії діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Водночас Верховний Суд визнав право позивача на виплату пенсії за період з 01.06.2015 по 15.07.2015.

V. ДОВОДИ ЗАЯВИ ПРО ПЕРЕГЛЯД СУДОВОГО РІШЕННЯ ЗА ВИКЛЮЧНИМИ ОБСТАВИНАМИ

Виключність обставин ОСОБА_1 мотивує тим, що Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2019 № 7-р (ІІ)/2019 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. За цих обставин позивач стверджує, що в нього виникло право на перерахунок пенсії, а тому наявні підстави для перегляду постанови суду касаційної інстанції в частині відмови у задоволенні позову за виключними обставинами.

VІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

В адміністративному судочинстві перегляд судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є особливим видом провадження. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати обставину (підставу), яка виникла пізніше ухвалення судового рішення. Тобто, перегляд справи у зв`язку з виключними обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням підстав, які виникли після ухвалення судового рішення.

Згідно статті 361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є: 1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане; 2) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено судове рішення; 3) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом.

При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

За приписами частин першої, другої статті 365 КАС України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення. Заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині 1 цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення.

Зі змісту поданої позивачем до Верховного Суду заяви про перегляд постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11.07.2019 за виключними обставинами вбачається, що останній, як на підставу для такого перегляду посилається на ухвалення Конституційним Судом України рішення від 13.12.2019 № 7-р (ІІ)/2019 у справі № 3-209/2018 (2413/18, 2807/19), яким було визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним), положення частини двадцятої статті 86 Закону №1697-VІІ зі змінами, якими передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Так, Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду розглядав справу №808/1628/18, обставини якої є подібними, та у постанові від 19.02.2021 зазначив:

«(…) положення пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України містять імперативний припис, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки за умови, якщо таке рішення суду ще не виконане.

Слід звернути увагу, що словосполучення «ще не виконане», яке вживається у пункті 1 частини п`ятої статті 361 КАС України не передбачає множинного тлумачення або множинного його розуміння, а також «розширеного тлумачення» про яке зазначено в ухвалі Верховного Суду від 14.05.2020, якою справу №808/1628/18 передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду. Вказана процесуальна норма має імперативний характер, є чіткою та не може бути застосована інакше ніж це передбачено процесуальним законодавством.

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Аналогічні положення містяться у статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13 липня 2017 року № 2136-VIII.

Наявність Рішення Конституційного Суду України № 1-р(II)/2019 від 25 квітня 2019 року по справі №3-14/2019 (402/19, 1737/19) не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення судом помилки при вирішенні спору, крім того, на час виникнення спірних правовідносин та на час прийняття рішення судом першої інстанції положення вказаної норми були чинними та підлягали застосуванню.

(…) не може вважатись невиконаним, в розумінні положень пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, рішення суду, що набрало законної сили та яким у задоволенні позову відмовлено, оскільки таке рішення не передбачає примусового його виконання».

Колегія суддів бере до уваги, що виключно об`єднана палата вирішує питання застосування норми права у разі наміру відступити від висновків суду у складі інших колегій суддів.

Зважаючи на вищенаведене, Суд не знаходить підстав для неврахування правового висновку об`єднаної палати у справі, що розглядається.

Як вбачається з матеріалів справи, на час виникнення спірних правовідносин, звернення позивача до суду, розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, і станом на дату прийняття постанови Верховного Суду від 11.07.2019, положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ зі змінами, діяли в прийнятій редакції і умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначалися Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, з огляду на відсутність ретроспективної дії рішення Конституційного Суду України, яке, на думку заявника є підставою для перегляду за виключними обставинами постанови Верховного Суду від 11.07.2019 та задоволення позовних вимог у цій справі, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11.07.2019 в частині відмови у задоволенні позову.

Крім того, постановою Верховного Суду від 11.07.2019, про перегляд якої за виключними обставинами в частині звернувся позивач, у задоволенні позову відмовлено. Отже, це рішення не може вважатись невиконаним, в розумінні положень пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, оскільки таке рішення не передбачає примусового його виконання.

Правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносин узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними в ухвалах Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №727/5904/16-а та №698/435/16-а.

Відповідно до частини першої статті 369 КАС України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 361, 368, 369 КАС України, Суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду від 11.07.2019 у справі №766/17303/16-а.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: С. М. Чиркін

В. М. Кравчук

О. П. Стародуб