Справа № 380/477/21
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2021-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/477/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд:

в складі головуючої судді - Потабенко В.А.,

за участю секретаря судового засідання - Демчини В.Ю.,

за участі:

позивача - ОСОБА_1 , згідно довіреності,

представника відповідача - Гончара Б.С., згідно доручення,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львова за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону (далі - відповідач ) з такими вимогами:

- визнати протиправними дії Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 264 дні відпустки із розрахунку тобто 442,35 грн. за один день відпустки, а всього у сумі 116780,40 грн.;

- зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Західного регіону провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 компенсації за невикористані 264 дні відпустки із заробітної плати станом на день звільнення - 08.10.2020 за посадою заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону (прирівняною до заступника військового прокурора Західного регіону України), тобто із розрахунку 4409,50 грн. за один день невикористаної відпустки, тобто всього у розмірі 1164108 грн., без будь - яких відрахувань, з урахуванням раніше отриманої ним компенсації за невикористані відпустки;

- визнати протиправними дії Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 11.01.2020 по 08.10.2020 із розрахунку середньомісячної заробітної плати у сумі 16020,69 грн., та середньоденної зарплати у сумі 762,89 грн.;

- зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Західного регіону здійснити перерахунок та виплату заробітної плати ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу за період з 11.01.2020 по 08.10.2020 відповідно до вимог ч. 2 ст. 235 КЗпП України, ст. 27 Закону України "Про оплату праці", ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" та п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, тобто з урахуванням коефіцієнту підвищення посадових окладів у розмірі 727918, 80 грн. та з урахуванням раніше отриманої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 11.01.2020 по 08.10.2020 року;

- зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Західного регіону нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток з урахуванням проведеного перерахунку заробітної плати, компенсації за невикористані дні відпустки, за весь час затримки з 09.10.2020 по день фактичного розрахунку із розрахунку із розрахунку 4409,50 грн. за один день.

При обґрунтуванні позовних вимог позивач наголошував на тому, що компенсацію за невикористані 264 дні відпустки йому проведено із порушенням, а саме не із заробітної плати станом на день звільнення - 8 жовтня 2020 року за посадою заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону. Середній заробіток за час вимушеного прогулу за період не виконання рішення суду щодо поновлення на роботі проведений невірно, із порушенням вимог Закону України «Про прокуратуру» та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, тобто без урахування коефіцієнту підвищення посадових окладів. Враховуючи те, що його розрахували несвоєчасно, вважає, що є усі підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку виходячи із середньоденного заробітку за посадою заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону із розрахунку 4409, 50 грн. за один день. Його вимоги повністю узгоджуються із діючим законодавством та судовою практикою Верховного суду. Вважаючи у зв`язку з цим свої права порушеними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Ухвалою судді від 18.01.2021 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

11.02.2021 та 18.03.2021 позивачем подано додаткові пояснення щодо обґрунтування позовних вимог (вх. 10263) та вх. 17823) та проведених розрахунків.

Відповідач позову не визнав. Подав відзив на позовну заяву № 15-146вих-21 від 05.04.2021 (вх. №24325 від 12.04.2021). Зазначив, що позовні вимоги позивача є безпідставними. Виплати були проведені своєчасно, у відповідності до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100. Що стосується посадового окладу, то відповідно до ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» такий немає підстав нараховувати ОСОБА_1 , оскільки прокурори військової прокуратури регіонів та гарнізонів у даному законі відсутні. На день звільнення ОСОБА_1 з посади, тобто 08.10.2020 військова прокуратура Західного регіону України не була ліквідована чи реорганізована. У зв`язку із цим, заробітна плата, компенсація за невикористані відпустки та середньоденний заробіток за час вимушеного прогулу за 2020 рік нараховано та виплачено відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505, від 09.12.2015 №1090, від 15.06.1994 №414, від 17.07.2003 №1078, від 08.02.1995 №100 та кошторису прокуратури регіону за 2020 рік, затвердженого Офісом Генерального прокурора.

19.04.2021 позивач подав відповідь на відзив (вх.27134). Щодо заперечень відповідача вимог щодо нібито вірного розрахунку із ним при звільненні зазначив, що при розрахунку відповідач повинен був нараховувати і компенсацію за невикористані дні відпустки, і середній заробіток за час вимушеного прогулу і затримки виконання рішення з урахуванням посадового окладу, визначеного у ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» та відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

В судовому засіданні 27.05.2021 позивач позовні вимог з підстав, наведених у позові та додаткових поясненнях, розрахунках підтримав повністю, просив позов задовольнити повністю.

В судовому засіданні 27.05.2021 представник відповідача проти задоволення позовних з вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві на позов, просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 14.08.2014 працював на посаді заступника військового прокурора Західного регіону України - начальника слідчого управління.

Наказом Генерального прокурора України № 1502к від 23.10.2014 ОСОБА_1 звільнено з посади заступника військового прокурора Західного регіону України - начальника слідчого управління у зв`язку з припиненням трудового договору за п.7-2 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до п. 3 наказу Генерального прокурора від 05.022020 року № 66 «Про окремі питання забезпечення початку роботи спеціалізованих прокуратур у військовій та оборонній сфері (на правах обласних)» військову прокуратуру Західного регіону України перейменовано на Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Західного регіону.

08.09.2020 відповідно до п. 1 наказу Генерального прокурора № 414 днем початку роботи обласних прокуратур визначено 11.09.2020 року, а п. 2 цього ж наказу передбачено, що він набирає чинності з моменту опублікування.

Даний наказ було опубліковано у випуску № 164 (7421) газети «Голос України», яка є загальнодоступною, як й інформація про те, що саме з 11.09.2020 року розпочали роботу обласні прокуратури.

Тобто, з 11.09.2020 військову прокуратуру Західного регіону України перейменовано у Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Західного регіону з ідентифікаційним кодом: 38326057, який був у військової прокуратури Західного регіону України.

08.10.2020 на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.01.2020 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2020 року у справі №813/7713/14 наказом Генерального прокурора №401к ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника військового прокурора Західного регіону України - начальника слідчого управління з 24.10.2014.

08.10.2020 наказом Генерального прокурора №402к ОСОБА_1 звільнено з посади заступника військового прокурора Західного регіону України - начальника слідчого управління.

Під час роботи позивач перебував на фінансовому забезпеченні у військовій прокуратурі Західного регіону України, де проходив військову службу (працював) незважаючи на те, що призначався та звільнявся з посади Генеральним прокурором.

Перед звільненням позивача відповідач, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, не повідомив ОСОБА_1 про нараховані та належні йому до виплати при звільненні суми.

У день звільнення, тобто 08.10.2020 позивач подав заяву відповідачу про проведення розрахунку при звільненні, а саме просив: виплатити заробітну плату за весь час вимушеного прогулу за період з 11 січня 2020 року по день фактичного звільнення з посади - 07 жовтня 2020 року із врахуванням коефіцієнтів підвищення посадових окладів відповідно до положень ст. 116 Кодексу законів про працю України, ст. 27 Закону України «Про оплату праці», п.п. 2, 5, 8, 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100; нарахувати та виплатитийому відповідно до положень ст.ст.82, 85 Закону України «Про прокуратуру», ст.ст. 82, 83, 116, 117 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про відпустки», ст. 27 Закону України «Про оплату праці», грошову компенсацію за невикористані щорічні оплачувані відпустки тривалістю 30 календарних днів та щорічні додаткові оплачувані відпустки тривалістю 15 календарних днів за період з 24 жовтня 2014 року по дату звільнення - 08 жовтня 2020 року.

30.10.2020 Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Західного регіону нарахувала та виплатила позивачу компенсацію за невикористані 264 дні відпустки у загальній сумі 116780,40 грн., тобто виходячи з 442,35 грн. за один день.

Із відрахуваннями на картку ОСОБА_1 виплачено 94940,31 грн.

09.11.2020 Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Західного регіону виплатила позивачу 142660, 43 грн. заробітної плати за час вимушеного прогулу з 11.01.2020 по 08.10.2020, тобто із розрахунку 753, 83 грн.

Із відрахуваннями на картку ОСОБА_1 виплачено 114841, 68 грн.

Таким чином фактично встановлено, що розрахунок відповідача із позивачем при звільненні останнього проведений із порушенням вимог ст.ст. 116, 117 КЗпП України, тобто не у день звільнення.

Як видно із матеріалів справи, Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонні сфері Західного регіону 08.10.2020 року не було виплачено у належний спосіб та у відповідності до Закону України «Про прокуратуру» та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, компенсацію за 264 дні невикористаної відпустки та заробітну плату за час вимушеного прогулу за період затримки виконання рішення суду в частині поновлення на роботі.

Щодо стягнення компенсації за невикористані щорічні оплачувані відпустки.

На день звільнення (08.10.2020) позивач мав 264 дні невикористаних відпусток за 2014 - 2020 роки.

Кількість днів невикористаної відпустки не оспорюється відповідачем. Відтак, спір полягає лише у обґрунтованості проведення розрахунку.

Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Західного регіону нарахувала та виплатила позивачу компенсацію за 264 дні невикористаної відпустки у розмірі 116780,40 грн., тобто 442,35 грн. за один день відпустки.

Компенсація за невикористану відпустку - разова виплата, яку виплачують під час звільнення із урахуванням заробітної плати на час звільнення.

Відповідно до ст. 82 КЗпП України до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку (ст. 75 цього Кодексу), зараховуються:

1) час фактичної роботи (в тому числі на умовах неповного робочого часу) протягом робочого року, за який надається відпустка;

2) час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно з законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (в тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу), тощо.

Згідно із ст. 83 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

08.10.2020 позивача звільнено із займаної посади, та як наслідок грошова компенсація за невикористані дні відпустки повинна була нараховуватися та виплачуватися, виходячи із заробітної плати станом на день звільнення, із врахуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу.

Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Західного регіону при нарахуванні заробітної плати позивачу за 08.10.2020 не враховано посадовий оклад та інші складові заробітної плати з урахуванням рішення Конституційного суду України від 13.12.2019 №7-(ІІ)/2019 та від 26.03.2020 №6-р/2020, ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», згідно з яким розмір заробітної плати заступника військового прокурора Західного регіону України прирівняної до посади заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону становить 71321,15 грн. (посадовий оклад 49187,00 грн., надбавка за вислугу років 15756,10 грн., надбавка за роботу з таємними документами 7378,05 грн.).

Відтак, розмір місячного окладу прокурора, що обіймає посаду заступника прокурора регіонального рівня, становить 49186,80 грн.

У зв`язку з викладеним, коефіцієнт підвищення посадового окладу посади, яку позивач обіймав до звільнення, з 26.03.2020 складає 5,78.

Як наслідок, середньоденна заробітна плата за посадою заступника військового прокурора Західного регіону України прирівняною до посади заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону становить 4409,50 грн. (762,89 грн. х 5,78).

Відповідно до ст. 129 КЗпП України не допускаються відрахування з вихідної допомоги, компенсаційних та інших виплат, на які згідно з законодавством не звертається стягнення.

У випадку, якщо компенсацію за невикористану відпустку нараховують після звільнення працівника, її не включають до бази нарахування ЄСВ (лист ПФУ від 18.10.2011 р. № 22373/03-20). Адже на момент нарахування компенсації (виплати за невідпрацьований час) звільнена особа вже не є застрахованою, оскільки не перебуває з колишнім роботодавцем у трудових відносинах.

Таким чином, відповідач повинен був нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористані 264 дні відпустки із розрахунку заробітної плати станом на день звільнення - 08.10.2020 за посадою заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону (прирівняною до заступника військового прокурора Західного регіону України), тобто із розрахунку 4409,50 грн. за один день невикористаної відпустки, без будь - яких відрахувань.

Чого, однак, зроблено не було.

Звідси, дії відповідача щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 264 дні відпустки із розрахунку 442,35 грн. за один день відпустки є протиправними.

Правова позиція щодо нарахування та виплати компенсації за невикористані відпустки із заробітної плати на день звільнення викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 21.08.2019 у зразковій справі №620/4218/18, адміністративне провадження №Пз/9901/4/19.

Розрахунок грошової компенсації за невикористані дні відпустки є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач працював, і який виплачував йому заробітну платню.

Відтак, саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу грошової компенсації за невикористані 264 дні відпустки.

При цьому, рішення суб`єкта владних повноважень, які приймаються за зверненнями осіб, повинні бути мотивованими та ґрунтуватися на нормах чинного законодавства. Посадова особа, визнавши заяву такою, що підлягає задоволенню, зобов`язана забезпечити своєчасне і правильне виконання рішення, а в разі визнання скарги обґрунтованою - негайно вжити заходів до поновлення порушених прав громадян.

У відповіді на заяву, відзиві на позов відповідач заперечував право позивача на перерахунок компенсації за 264 дні невикористаної відпустки.

З цієї позиції можна зробити логічний висновок, що після визнання за позивачем права на здійснення перерахунку та виплати грошової компенсації за невикористані 264 дні відпустки відповідачем буде здійснено її нарахування із порушенням порядку та застосуванням при розрахунку іншого посадового окладу, на який сподівається позивач.

Такі дії відповідача змусять позивача повторно звертатись до суду з позовом.

Рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відтак, на думку суду, позовні вимоги про захист права не можуть вважатися передчасними, якщо вони були предметом правовідносин, з яких виник спір. Позиція відповідача з цих питань відома з його відзиву на позов.

І у позовній заяві, і у відзиві сторони висловили протилежні позиції, що є очевидним свідченням існування спору щодо цих аспектів нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні відпустки. Відтак, ці позовні вимоги не можна вважати передчасними.

Суд зазначає, що за усталеною судовою практикою дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980р. на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційним є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasanand Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Водночас, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15.

Враховуючи викладене, суд наділений лише повноваженнями перевірити правильність такого розрахунку у контексті застосування нормативно-правових приписів, що регулюють спірні правовідносини.

Судом встановлено, що відповідачем невірно провів нарахування та виплату позивачу компенсації за невикористані 264 дні відпустки, у зв`язку із чим порушив права останнього.

Отже, за результатами розгляду цієї справи, з метою забезпечення ефективного правового захисту прав та інтересів позивача, та з метою недопущення необхідності наступного звернення до суду з позовом щодо повторного перерахунку та виплати грошової компенсації за 264 дні невикористаної відпустки, суд вважає за необхідне зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Західного регіону здійснити перерахунок та виплатити позивачу компенсації за невикористані 264 дні відпустки, виходячи із заробітної плати станом на день звільнення - 08.10.2020 - за посадою заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону (прирівняною до заступника військового прокурора Західного регіону України), тобто із розрахунку 4409,50 грн. за один день невикористаної відпустки, без будь - яких відрахувань, з урахуванням раніше виплаченої суми.

Таким чином, позовні вимог в цій частині підлягають задоволенню частково.

Щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 11.01.2021 по 08.10.2021, суд зазначає таке.

Невиконання відповідачем протягом тривалого часу рішення суду про поновлення позивача на роботі має наслідком застосування положень ст. 236 КЗпП про стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

До моменту фактичного виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника трудові правовідносини, які існували до порушення з боку роботодавця, не виникають. У зв`язку з цим виплати, які мають бути здійснені роботодавцем на користь незаконно звільненого працівника, не можуть вважатися заробітною платою та платою за виконану роботу, а є середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

Спеціалізована прокуратура у воєнній та оборонній сфері Західного регіону України здійснила нарахування і виплату позивачу середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за період з 11.01.2020 по 08.10.2020.

У січні 2020 року відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 29.07.2019 № 1133/0/206-19 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік» 21 робочий день, у лютому - 20 робочих днів, у березні - 21 робочий день, у квітні - 21 робочий день, у травні - 19 робочих дні, у червні - 20 робочих дні, у липні - 23 робочі дні, у серпні - 20 робочих дні, у вересні - 22 робочі дні та у жовтні - 21 робочий день.

По 10 січня 2020 року заробітна плата за час вимушеного прогулу виплачена відповідачем у вересні 2020 року. Дана обставина не є предметом спору в даній справі.

Слід зазначити, що наказом Генерального прокурора №401к ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника військового прокурора Західного регіону України - начальника слідчого управління з 24.10.2014. Водночас, сам наказ датований 08.10.2020.

08.10.2020 наказом Генерального прокурора №402к ОСОБА_1 звільнено з посади заступника військового прокурора Західного регіону України - начальника слідчого управління.

Отже, виходячи з наведеного, періодом, за який слід обраховувати середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника є період з 11.01.2020 по 07.10.2020, оскільки 08.10.2020 ОСОБА_1 приступив до виконання посадових обов`язків і за 08.10.2020 отримав заробітну плату.

Таким чином, нарахування середнього заробітку за час невиконання рішення суду щодо поновлення незаконно звільненого позивача повинно було здійснено виключно з 11.01.2020 по 07.10.2020.

Суд вказує, що факт наявності обов`язку у відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за період з 11.01.2020 по 07.10.2020 сторонами у справі не оспорюється.

Водночас, під час здійснення нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника відповідачем нараховано та виплачено такий середній заробіток без урахування положень ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», ст. 27 Закону України «Про оплату праці», Рішення Конституційного суду України від 13.12.2019 №7-(ІІ)/2019 та від 26.03.2020 №6-р/2020, п.п. 2, 5, 8, 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Так, позивачу нараховано та виплачено середній заробіток з урахуванням заробітної плати за дві місяці, що передували звільненню, тобто із розрахунку середньомісячної заробітної плати у сумі 16020,69 грн., та середньоденної зарплати у сумі 762,89 грн., а всього у розмірі 142660,43 грн.

В порушення вимог п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» Спеціалізованою прокуратурою у воєнній та оборонній сфері Західного регіону України не було здійснено при обчисленні середнього заробітку коригування з врахуванням коефіцієнтів їх підвищення.

Як вбачається із листів - повідомлень військової прокуратури Західного регіону України (правонаступником якої є відповідач) №18-243-вих-19 від 12.11.2019 (лист №18-251-вих-19 від 29.11.2019) з 06.09.2017 середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 з урахуванням коефіцієнту підвищення посадових окладів становить 2701,02 грн. в день.

Відтак, за період з 11.01.2020 по 25.03.2020 включно повинно було бути виплачено позивачу середній заробіток за 53 робочі дні (15 робочих днів січня, 20 робочих днів лютого та 17 робочих днів березня), що з урахуванням коефіцієнту підвищення посадових окладів становить 2701,02 грн. в день.

Надалі, з дня ухвалення рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 (тобто з 26.03.2020) посадові оклади прокурорів повинні нараховуватись відповідно до положень ст. 81 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» від 04.10.2014 № 1697-VII заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за:

1) вислугу років;

2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.

Посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

З 01.01.2021 посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 01.01.2022 - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора окружної прокуратури з коефіцієнтом:

1) прокурора обласної прокуратури - 1,2;

2) прокурора Офісу Генерального прокурора - 1,3.

Посадові оклади прокурорів, які перебувають на адміністративних посадах, встановлюються у такому розмірі:

1) Генерального прокурора - 1,7 посадового окладу прокурора Офісу Генерального прокурора;

2) першого заступника Генерального прокурора - 1,5 посадового окладу прокурора Офісу Генерального прокурора;

3) заступника Генерального прокурора - 1,3 посадового окладу прокурора Офісу Генерального прокурора;

4) керівника підрозділу Офісу Генерального прокурора - 1,27-1,20 посадового окладу прокурора Офісу Генерального прокурора;

5) заступника керівника підрозділу Офісу Генерального прокурора - 1,17-1,10 посадового окладу прокурора Офісу Генерального прокурора;

6) керівника обласної прокуратури - 1,5 посадового окладу прокурора обласної прокуратури;

7) першого заступника керівника обласної прокуратури - 1,4 посадового окладу прокурора обласної прокуратури;

8) заступника керівника обласної прокуратури - 1,3 посадового окладу прокурора обласної прокуратури.

Таким чином, розмір місячного окладу прокурора, що обіймає посаду заступника прокурора регіонального рівня, становить 49186, 80 грн.

У зв`язку з цим, коефіцієнт підвищення посадового окладу посади, яку позивач обіймав до звільнення, з 26.03.2020 складає 5,78.

Відповідно середньоденна заробітна плата становить 4409,50 грн. (762,89 грн. х 5, 78).

Законом не передбачено на час виникнення спірних правовідносин будь-яких підстав для незастосування коефіцієнту підвищення посадових окладів.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 03.101.2019 у справі №804/8042/17, в постанові Верховного суду від 03.10.2019 у справі №804/8042/17, постанові Верховного суду від 13.05.2020 у справі №826/1001/16, постанові Верховного суду від 07.07.2020 у справі № 811/952/15, постанові Верховного суду від 10.09.2020 у справі №280/2659/19, постанові Верховного суду від 19.11.2020 у справі № 826/14554/18.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на практику Верховного Суду щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення з урахуванням підвищення посадових окладів, яка викладена у постанові Верховного Суду від 09.12.2020 року у справі №2340, провадження К/9901/12454/19.

У наведеному судовому рішенні Верховний Суд зазначив, що відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП, згідно з якою проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 34 постанови від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» рішенням про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Положенням пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин, тобто на 08.10.2020) встановлено, що обчислення середньої заробітної плати у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах, як у розрахунковому період, так і у періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт підвищення.

Отже, якщо роботодавцем не забезпечено здійснення фактичного поновлення працівника за рішенням суду, то такий працівник має право на отримання середнього заробітку за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі за вказаний період з урахуванням коефіцієнту підвищення заробітної плати.

Суд зауважує, що обмежене фінансування та відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання та жодним чином не впливає на наявність у відповідача обов`язку нарахувати та виплати належні позивачу суми.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12.12.2018 по справі № 825/874/17 та неодноразово висловлювався в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, в рішенні у справі «Бакалов проти України» та у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України».

Таким чином, позовні вимоги в цій частини підлягають задоволенню частково шляхом зобов`язання Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону здійснити перерахунок та виплату позивачу середнього заробітку за час затримки виконання роботодавцем рішення суду про поновлення його на роботі за період з 11.01.2020 по 07.10.2020 включно відповідно до вимог ч. 2 ст. 235 КЗпП України, ст. 27 Закону України «Про оплату праці», ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» та п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, тобто з урахуванням коефіцієнту підвищення посадових окладів та з урахуванням раніше виплаченої суми.

Щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток з урахуванням проведеного перерахунку заробітної плати, компенсації за невикористані дні відпустки, за весь час затримки з 09.10.2020 по день фактичного розрахунку із розрахунку, із розрахунку 4409,50 грн. за один день.

Згідно із ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Згідно з ст. 117 цього Кодексу в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної, зокрема, у постанові від 21.03.2017 у справі № 826/5111/15, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Конституційний Суд України в рішенні від 22.02.2012 №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст. ст. 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що згідно зі ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Разом з тим, суд вказує на те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

У даному випадку вимога позивача нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні по день фактичної виплати заборгованості індексації грошового забезпечення це вимога, яка є передчасною і адресована на майбутнє, оскільки правопорушення є триваючим, а позивач може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким буде день фактичного розрахунку.

Оскільки остаточний розрахунок при звільненні ще не проведений, то суд позбавлений можливості стягнути на користь позивача середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні, а тому вказані вимоги, на переконання суду, є передчасними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За наслідком розгляду справи, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України "Про судовий збір" і такий фактично не сплачувався, відсутні підстави для вирішення питання про відшкодування судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 19-20, 22, 25-26, 73-77, 139, 243-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 264 дні відпустки із розрахунку 442,35 грн. за один день відпустки.

Зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Західного регіону (, місцезнаходження: 79007, м. Львів, вул. Клепарівська, 20) здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) компенсації за невикористані 264 дні відпустки, виходячи із заробітної плати станом на день звільнення - 8 жовтня 2020 - за посадою заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону (прирівняною до заступника військового прокурора Західного регіону України), тобто із розрахунку 4409 (чотири тисі чотириста дев`ять) гривень 50 коп. за один день невикористаної відпустки, без будь - яких відрахувань та з урахуванням раніше виплаченої суми.

Визнати протиправними дії Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 11.01.2020 по 07.10.2020, виходячи із розрахунку середньомісячної заробітної плати у сумі 16020 (шістнадцять тисяч двадцять) гривень 69 коп. та середньоденної заробітної плати у сумі 762 (сімсот шістдесят дві) гривні 89 коп.

Зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Західного регіону(, місцезнаходження: 79007, м. Львів, вул. Клепарівська, 20) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) середнього заробітку за час затримки виконання роботодавцем рішення суду про поновлення на роботі за період з 11.01.2020 по 07.10.2020 включно відповідно до вимог ч. 2 ст. 235 Кодексу Законів про працю України, ст. 27 Закону України «Про оплату праці», ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» та п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, тобто з урахуванням коефіцієнту підвищення посадових окладів та з урахуванням раніше виплаченої суми.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 01.06.2021

Суддя Потабенко В.А.