Справа № 420/3565/21
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2021-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/3565/21
Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 02.04.2021 по справі № 420/3565/21 за позовом ОСОБА_1 до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним адміністративним позовом, у якому просила суд визнати бездіяльність Другого Приморського ВДВС у місті Одеса ПМУ МЮ щодо не надіслання рекомендованою кореспонденцією ОСОБА_1 постанови від 01.03.2021 про відкриття виконавчого провадження № 64657526 протиправною; зобов`язати Другий Приморський ВДВС у місті Одеса ПМУ МЮ надіслати рекомендованою кореспонденцією ОСОБА_1 , постанову від 01.03.2021 про відкриття виконавчого провадження № 64657526.

19.03.2021 до суду першої інстанції від представника позивача ОСОБА_2 надійшли клопотання про відмову від позову та закриття провадження по справі (вх.№13939/21), а також про розподіл судових витрат (вх.№13979/21).

Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 02 квітня 2021 року клопотання ОСОБА_1 про відмову від позову та закриття провадження по адміністративній справі № 420/3565/21, за заявою ОСОБА_1 до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса), про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 64657526 від 01.03.2021 задовольнив.

Провадження у справі № 420/3565/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса), про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 64657526 від 01.03.2021 року закрив.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім) гривень.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.

Не погоджуючись з постановленою по справі ухвалою в частині визначення розміру витрат на правничу допомогу, представниця позивачки звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила ухвалу суду в частині зменшення витрат на правничу допомогу скасувати та у скасованій частині ухвалити нове рішення про відшкодування витрат на правничу допомогу у повному обсязі.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- суд першої інстанції в порушення вимог частин 6,7, статті 134 КАС України зменшив судові витрати на правничу допомогу за відсутності клопотання про зменшення розміру таких витрат;

- судом першої інстанції не обґрунтовано чому саме суму 1 500,00 грн було обрано для задоволення вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу;

- суд першої інстанції не врахував практику Верховного Суду , відповідно до якої суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу виключно за клопотанням іншої сторони (додаткова постанова Великої палати Верховного суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; постанова КАС ВС від 07.05.2020 у справі № 820/4281/17).

Не погоджуючись з постановленою по справі ухвалою в частині визначення розміру судових витрат, Другий Приморський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) також звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині неправомірного стягнення з відповідача судового збору за подачу позову у розмірі 908,00 грн та витрат на правничу допомогу в розмірі 1500 грн. Ухвалити нове рішення, яким повернути позивачці 50 відсотків суми сплаченого судового збору , а саме 454, 00 грн з Державного бюджету України.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- суд першої інстанції не врахував, що відповідно до частини третьої статті 7 Закону України "Про судовий збір" - у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову;

- суд першої інстанції безпідставно присудив до стягнення з відповідача 1500,00 грн витрат на правничу допомогу, оскільки позивачем не надано жодного доказу про фактичну сплату та обґрунтування такої.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були належно сповіщені відповідно до статей 124-130 КАС України, в судове засідання не з`явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до частини 2 статті 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи спірне питання щодо розміру витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що зважаючи на характер виконаної адвокатом роботи, принцип співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, необхідно зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 1 500,00 грн.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними з огляду на наступне.

Так, у заяві позивачка ставила вимогу про здійснення розподілу судових витрат у відповідності до статей 140,143 КАС України, у зв`язку із відмовою від позову внаслідок задоволення її позову відповідачем після подання позовної заяви.

До того ж, позивачка 19.03.2021 до суду першої інстанції надала: договір про надання правничої допомоги від 02.03.2021 № 27; детальний опис робіт(надання послуг), виконаних адвокатом від 10.03.2021; акт прийому передачі виконаних робіт (наданих послуг) до наведеного договору; рахунок на оплату за виконані роботи(надані послуги)до наведеного договору (а.с.20-28)

Як вбачається із договору № 27 від 02.03 2021 , клієнт (позивач) доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надати клієнтові професійну правничу допомогу по повному представництву її інтересів в Одеському окружному адміністративному суді та іншу правничу допомогу щодо оскарження бездіяльності Другого Приморського ВДВС у місті Одеса ПМУ МЮ щодо не направлення ОСОБА_1 постанови від 01.03.2021 № 64657526 про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до рахунку на оплату за виконані роботи (надані послуги) від 10 березня 2021 року, почасова ставка адвоката становить 1 000,00 гривень, загальний обсяг витраченого адвокатом часу на виконання умов Договору № 27 від 02.03. 2021 становить 14 годин. Таким чином, за виконану роботу клієнт зобов`язаний сплатити адвокату винагороду у розмірі 14 000,00 гривень.

В матеріалах справи також наявні копія акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 10.03.2021, детальний опис робіт, та розрахункова квитанція № 9 від 19.03.2021(а.с.56).

Відповідно до статті 140 КАС України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача, крім випадків, коли позивач звільнений від сплати судових витрат. Однак, якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача.

Згідно частин 1-4 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до частин 4 та 5 статті 134 КАС України, законодавцем запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо (частина 3 статті 141).

Таким чином, у Кодексі адміністративного судочинства закладені критерії оцінки, як співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу тощо), так і критерій пов`язаності цих витрат із веденням справи взагалі (пов`язаності конкретних послуг адвоката із веденням саме цієї судової справи, а не іншої справи).

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Колегія суддів зазначає, що положеннями статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Аналіз вищенаведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що зазначено у рішенні від 23.01.2014 у справі East/West Alliance Limited проти України, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19.09.2019 по справі № 810/2760/17.

Описова частина рішення суду першої інстанції містить аргументовані доводи суду щодо безпідставності понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 14 000, 00 грн.

Вирішуючи спірне питання суд першої інстанції слушно зауважив, що наведений у заяві про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, детальний опис наданих адвокатом Руссу А.П. послуг, а також подані нею документи не відповідають критерію розумності та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт.

При цьому, колегією суддів враховано обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, зокрема, враховано, що справа № 420/3565/21 сформована з наданих представницею позивачки разом із позовною заявою письмових доказів необхідних для повного та всебічного розгляду справи, отриманих адвокатом за допомогою адвокатських запитів, тощо.

Таким чином, на думку колегії суддів, заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є не співмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачці, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг) та ціною

Посилання представниці позивачки на те , що суд першої інстанції зменшив судові витрати на правничу допомогу за відсутності клопотання про зменшення розміру таких витрат, з відповідним посиланням на практику Верховного Суду, колегія суддів відхиляє, оскільки матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем зазначених заяв, відповідно останній не мав змоги надати клопотання про зменшення розміру таких витрат.

Натомість, відповідач реалізував таке своє право у суді апеляційної інстанції, шляхом подачі апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до переоцінки висновків суду першої інстанції щодо понесених позивачкою витрат на правничу допомогу, яким була надана оцінка Одеським окружним адміністративним судом 02.04.2021.

При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що Верховний Суд в постанові від 21.08.2020 по справі № 520/2915/19 зауважує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

Доводи апеляційної скарги Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) , що відповідно приписів статті 142 КАС України та статті 7 Закону України "Про судовий збір" стягненню на користь ОСОБА_1 підлягає 50 відсотків сплаченого нею судового збору, колегія суддів відхиляє, з огляду на таке.

Дійсно, статтею 142 КАС України та статтею 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що в разі відмови від позову судом вирішується питання про повернення позивачу п`ятдесяти відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Однак статтею 140 КАС України встановлено спеціальне та відмінне у співвідношенні з нормами статті 142 КАС України та статті 7 Закону України Про судовий збір правило, згідно з яким, якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача.

Тобто, якщо позивач відмовляється від позову з будь - яких інших причин, що є наслідком закриття провадження у справі (крім випадку задоволення його вимог відповідачем після подання позовної заяви), то в такому випадку позивачу підлягає повернення лише п`ятдесяти відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

В той же час, коли відмова позивача від позову обумовлена задоволенням позовних вимог відповідачем після подання позовної заяви, тоді застосовуються правила розподілу судових витрат відповідно до статті 140 КАС України.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові по справі № 200/6826/20-а від 03 лютого 2021 року.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, та зважаючи на характер виконаної адвокатом роботи, принцип співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності стягнення з Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь позивача 1500,00 гривень в якості компенсації витрат на професійну правничу допомогу, а також 908,00 понесених судових витрат зі сплати судового збору.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень процесуального права при вирішенні спірного питання не допустив, а наведені в скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Судові витрати.

Одночасно із апеляційною скаргою представниця позивачки адвокат Руссу А.П. надала заяву про розподіл судових витрат, у тому числі витрат на правову допомогу.

На підтвердження понесених витрат адвокатом додано документ про сплату судового збору; витяг з Єдиного реєстру адвокатів України; ордер; детальний опис робіт від 06.04.2021; договір про надання правової допомоги від 02.04.2021 за № 45; акт прийому-передачі виконаних робіт до наведеного договору від 06.04.2021; рахунок до наведеного договору від 06.04.2021; розрахункова квитанція від 06.04.2021 № 20; докази надіслання наведених додаткових доказів відповідачу (а.с.75-88).

Відповідач надіслав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив, що повністю заперечує стягнення з нього витрат понесених позивачем на правничу допомогу та вважає їх необґрунтованими ( позивачем не надано жодного доказу про фактичну сплату та обґрунтування)(а.с.119-121).

Розглянувши заяву про розподіл судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Щодо розрахункової квитанції № 20 від 06.04.2021 колегія суддів акцентує, що відповідно до переліку послуг наданих адвокатом позивачці містяться ті самі послуги , які адвокат надавала при підготовці позовної заяви .

А саме: послуга № 1 здійснення побачення з клієнтом і збір доказів, необхідних для підготовки позовної заяви 6 годин.

Послуга № 2 підготовка позову щодо оскарження в суді вищенаведеної бездіяльності державного виконавця 8 годин (а.с.83).

Отже, зазначена розрахункова квитанція не є належним доказом сплати послуг адвокату за складання та подання апеляційної скарги.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Проте, щодо сплати апелянтом судового збору за подачу апеляційної скарги колегія слід зазначити наступне.

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 294 КАС України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо визначення розміру судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Стаття 1 Закону України "Про судовий збір" визначає поняття судового збору, як збору, що справляється по всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених Законом.

Колегія суддів враховує подібну до спірного питання правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 20.12.2019 по справі №240/6150/18, щодо якої судовий збір не слід сплачувати при оскарженні додаткового судового рішення, яким вирішено питання розподілу судових витрат або встановлено порядок виконання судового рішення, тобто вирішення тих питань, які не пов`язані із вимогами адміністративного позову, але в обов`язковому порядку мають бути вирішені судом.

Слід зазначити, що питання судових витрат не є самостійними позовними вимогами в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України та не входять до ціни позову, тому не підлягають оплаті окремо при зверненні до суду із позовом або відповідною заявою, передбаченою процесуальним законодавством, тобто не є об`єктом справляння судового збору.

В даному випадку апелянт оскаржує ухвалу суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, та сплатив судовий збір за подачу апеляційної скарги відповідно до квитанції № 88946 від 05.04.2021 у розмірі 2 270,00 грн (а.с.88), а тому є підстави для повернення сплаченого судового збору апелянту - ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 02.04.2021 по справі № 420/3565/21 без змін.

Повернути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги у сумі 2 270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят) у відповідності до платіжного доручення № 88946 від 05.04.2021.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Семенюк Г.В. Домусчі С.Д.