Справа № 520/14088/19
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2021-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 р.Справа № 520/14088/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Макаренко Я.М. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Концерну "Військторгсервіс" в особі "Східної" філії Концерну "Військторгсервіс" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.2020, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 02.12.20 по справі № 520/14088/19

за позовом Концерну "Військторгсервіс" в особі "Східної" філії Концерну "Військторгсервіс" до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (код ЄДРПОУ ВП: 43983495),

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, Концерн "Військторгсервіс" в особі "Східної" філії Концерну "Військторгсервіс", з адміністративним позовом, в якому просив суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: від 05.12.2019 р. №7, від 05.12.2019 р. №7, від 05.12.2019 р. №7, рішення №7 від 05.12.2019 р., №7 від 05.12.2019 р., вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-7 від 05.12.2019 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що податковий орган за результатами проведеної документальної планової перевірки прийняв протиправні податкові повідомлення-рішення, вимогу про сплату боргу (недоїмки), рішення № 7 від 05.12.2019 року про застосування штрафних санкцій за неналежне ведення бухгалтерської документації та рішення № 7 від 05.12.2019 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не врахованого єдиного внеску. Позивач просить суд їх скасувати, з огляду на їх безпідставність, необґрунтованість, та незаконність, оскільки ґрунтуються на помилкових висновках, викладених у акті перевірки № 662/20-40-05-01-08/38746882 від 07.11.2019.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 року у задоволенні адміністративного позову Концерна "Військторгсервіс" в особі "Східної" філії Концерну "Військторгсервіс" до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування податкових повідомлень - рішень - відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що підставами для того, щоб визнати цивільно-правові відносини фактично трудовими, слугують такі факти: особа виконувала систематично доручення посадових осіб суб`єкта господарювання, а обсяг її обов`язків збігався з колом обов`язків за відповідною посадою; особа керувалася внутрішніми положеннями суб`єкта господарювання; особа отримувала матеріальну допомогу та щомісячні виплати, як і працівники; час роботи особи зазначали в табелі.

Позивач зазначає, що головною ознакою, котра відрізняє трудові відносини від підрядних, є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а процес організації трудової діяльності лишається поза його межами, водночас метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує та виконує свою роботу.

Позивач вважає, що посадові особи ГУ ДПС у Х/о при винесені Рішення № 7 від 05.12.2019 року та вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ю- 7 від 05.12.2019 року вийшли за межі своїх повноважень.

Єдиний внесок нараховується виходячи з розміру єдиного внеску 22 % (що діє на день нарахування) на фактично нараховану винагороду за договором цивільно-правового характеру незалежно від її розміру, але з урахуванням максимальної величини бази нарахування.

В акті відсутня інформація, що у працівників, що виконували роботу по укладеним цивільно-правовими договорами, на Філії знаходились (були оформлені) їх трудові книжки.

На підставі викладеного у посадових осіб податкового органу були відсутні підстави застосовувати пункт 8 Інструкції, а саме: якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та встановленої ставки єдиного внеску за умови перебування у трудових відносинах повний календарний місяць або відпрацювання всіх робочих днів звітного місяця.

Позивач наголошує, що витрачання власних коштів працівником для вирішення господарських питань підприємства відповідає договору доручення, а кошти, виплачені такій особі як покриття витрат, підпадають під дохід, що не включається до складу загального оподатковуваного доходу та не може вважатися додатковим благом, оскільки має компенсаційний характер.

Позивач звертає увагу, що Мінфін у своєму листі також підкреслив, що у разі придбання працівником за власні готівкові кошти або з використанням власних платіжних карток товарів для потреб підприємства, використання власних коштів у відрядженні до бухгалтерської служби подається у визначені законодавством строки Звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, форму та Порядок складання якого затверджено власним наказом від 28.09.2015 року № 841. Якщо керівник підприємства підтвердив доцільність та обґрунтованість здійснених працівником витрат та затвердив зазначений Звіт, бухгалтерська служба відображає у бухгалтерському обліку зобов`язання перед підзвітною особою, визнане підприємством, за кредитом субрахунку 372 «Розрахунки з підзвітними особами» рахунку 37 «Розрахунки з різними дебіторами».

Відповідач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача в якому зазначив, що оскаржувані позивачем рішення контролюючого органу та вимогу було прийнято останнім у зв`язку із встановленням перевіркою обставин порушень "Східною" філією Концерну "Військторгсервіс" норм чинного законодавства, які належним чином зафіксовано у акті перевірки (т. 2 а.с. 38-44). Зазначає, що в порушення ч.2 ст.6, ч. І ст.7, ч.5 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" 02.03.2018 підприємством надано звіт по єдиному внеску за січень 2018 року, згідно якого гр.3.1.1 (нараховано єдиного внеску на суми нарахованої заробітної плати на яку нараховується єдиний внесок роботодавцями) складає 27999,39 грн. перевіркою встановлено, що сума нарахованого єдиного внеску на суми нарахованої заробітної плати, на яку нараховується єдиний внесок роботодавцями, повинна складати - 28983,37 грн., розбіжність складає - 983,98 гривень. Дана розбіжність виникла за рахунок недоплати до мінімальної суми заробітної плати по робітникам у розмірі 4472,62 гривень. Недоплату у сумі 72,62 грн. потрібно було відобразити у звіті за січень 2018, як додаткову базу нарахування та нарахувати 22% єдиного внеску у сумі - 983,98грн, але дані рахування по єдиному внеску підприємством не відображені у звітах по єдиному внеску. Вважає, що «СХІДНА» ФІЛІЯ КОНЦЕРНУ «ВІЙСЬКТОРГСЕРВІС» за перевіряємий період занижено єдиний внесок на суму нарахованої заробітної плати і суми винагороди фізичним особам за виконання робіт за цивільно-правовими зговорами у сумі 64042,36 грн. в т.ч. за 2017 у сумі -10978,00грн, за 2018 у сумі - 3245,84 грн., за січень-червень 2019 у сумі -2818,52 гривень. Відповідно до п.2 ст.9 Закону України від 08.07.2010 №2464-УІ обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення), або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону враховується єдиний внесок.

За таких обставин вважає, що позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню.

29.03.2021 року позивач надав до Другого апеляційного адміністративного суду заперечення на відзив відповідача, в якому зазначає, що з боку відповідача не надходило заперечень проти правильності оформлення податкових накладних, на підставі яких позивач скористався правом на формування податкового кредиту. В ході перевірки відповідачем не встановлено наміру у позивача відшкодувати кошти на господарські потреби особам, які працюють або виконують інші роботи цивільно-правового характеру та отримати іншого результату, ніж придбання товару, результатів робіт, а в акті перевірки зазначено лише про неможливість інспекторів зробити висновки щодо реальності виконання господарських операцій з контрагентами позивача. Отже, навіть акт перевірки не містить інформації, на підставі якої відповідач застосував до позивача наслідки нереальності відшкодування коштів, які є підзвітними. З огляду на це, позивач вважає, що фактично відсутні підстави вважати їх додатковим благом.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що фахівцями ГУ ДПС у Харківській області проведена документальна планова виїзна перевірка «Східна» філія концерну «ВІЙСЬКТОРГСЕРВІС» (код за ) податкового законодавства за період з 01.01.2017 по 30.06.2019. валютного - за період з 01.01.2017 по 30.06.2019, єдиного внеску па загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2017 по 30.06.2019, про що Головним управлінням ДПС у Харківській області складено акт перевірки від 07.11.2019 № 662/20-40-05-01-08/38746882 (т. 1 а.с. 17-60).

Висновками акту перевірки встановлені порушення підприємством позивача:

- п. 176.2(6) ст. 176 Податкового Кодексу України № 2755-УІ від 02.12.2010р. і в змінами та доповненнями, довідки за формою № 1-ДФ про суми нарахованого (сплаченого) доходу на користь платника податку, та сум утриманого з них податку надавалися з недостовірними даними, а саме: у 1-Зкв. 2018р. та І кв. 2019р. не відображені суми доходу, нарахованого та сплаченого додаткового блага при відшкодуванні по авансовим звітам за ознакою « 126» (згідно з довідником ознак);

- порушення п. 164.2.17 (г) п. 164.2 ст. 164. абз. г.). п.п.168.1.1, п. 168.1. ст. 168, п.п. 176.2.«а» п. 176.2 ст. 176 Податкового Кодексу України, що призвело до загальної суми донарахованого податку на доходи фізичних осіб у сумі - 5552,15грн., у т.ч. за 2018р. - 5086.97грн.. за 2019р. - 465.18грн.. а саме: за лютий 2018р. - 735.31грн., за березень 2018р.

- 49.39грн., за квітень 2018р. - 4059.93грн.. за травень 2018р. - 176.71 гри., за липень 2018р.

- 65.63грн., за січень 2019р. -407,01грн.. за березень 2019р. ~ 58,17грн;

- порушення п.п. 1.2, п.п. 1.3, п.п. 1,4 п. 161 підрозділу 10 розділу XX. абз. г.). п.п.168.1.1, п.168.1, ст.168, п.п. 176.2, «а» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України в частині не нарахування та неперерахування до бюджету військового збору із додаткового блага у сумі - 379,43грн., у т.ч. за 2018р. 347,63грн.. за 2019р. - 31,80грн., а саме: за лютий 2018р. - 50,25грн., за березень 2018р. - 3,38грн., за квітень 2018р. - 277,43грн., за травень 2018р. - 12,08грн., за липень 2018р. - 4,49грн., за січень 2019р. - 27,82грн., за березень 2019р. - 3.98грн.

- порушено ч.2 ст.6, ч. 1 ст.7 та ч.5 ст.8 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: занижено єдиний внесок на суму нарахованої заробітної плати та суми винагороди фізичним особам за виконання робіт за цивільно-правовими договорами за січень - грудень 2017р. у сумі 10978,00грн., січень - грудень 2018р. у сумі 46636.03 гри., січень - червень 2019р. у сумі 12818,52грн.

- встановлено неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок, згідно чого відповідно до ч. 11 ст. 25 Закону України від 08.07.2010р. № 2464-У1 застосовуються штрафні санкції у розмірі від восьми до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

- порушення ст. 24 Кодексу законів про працю України, вимоги Постанови Кабінету міністрів України від 15.06.2015 № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальної службі та її територіальним органам про прийняття працівника па роботу» в частині не подання до органів Державної податкової служби повідомлень про прийняття працівників на роботу: товариством було допущено до роботи працівників, які працюють за основним місцем роботи без своєчасного повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач, не погодившись з висновками акту перевірки, подав до відповідача письмові заперечення (т.1 а.с. 199-207)

Податковим органом розглянуті заперечення на акт перевірки та надана відповідь №11791/10/20-40-33-07-13 від 02.12.2019, в якому відповідач зазначив про допущені і помилки в акті перевірки (т. 1 а.с. 209-219)

Враховуючи заперечення від 21.11.2019р. вих. № 146/19 (вх.№15314/10 від 21.11.2019р.) до акту від 07.11.2019 року за №662/20-40-05-01- 08/38746882 «Про результати документальної планової виїзної перевірки «СХІДНОЇ» ФІЛІЇ КОНЦЕРНУ «ВІЙСЬКТОРГСЕРВІС», код за , п.2 та п. 3 висновків акту документальної перевірки 07.11.2019 року за №662/20-40-05-01-08/38746882 викласти в такій редакції: п.2. порушення п. 164.2.17 (г) п. 164.2 ст.164, абз. г.), п.п.168.1.1, п. 168.1, ст.168, п.п.176.2.«а» п. 176.2 ст.176 Податкового Кодексу України, що призвело до загальної суми донарахованого податку на доходи фізичних осіб у сумі - 1491,18грн., у т.ч. за 2018р. - 1026,00грн., за 2019р. - 465,18грн., а саме: за лютий 2018р. - 735,31грн., за березень 2018р. - 49,39грн., за квітень 2018р. - 175,67грн., за липень 2018р. - 65,63грн., за січень 2019р. - 407,01грн., за березень 2019р. - 58,17грн.;

- порушення п.п.1.2, п.п.1.3, п.п.1.4 п.161 підрозділу 10 розділу XX, абз. г.), п.п.168.1.1, п. 168.1, ст.168, п.п.176.2.«а» п. 176.2 ст.176 Податкового кодексу України в частині не нарахування та неперерахування до бюджету військового збору із додаткового блага у сумі - 101,92грн., у т.ч. за 2018р. - 70,12грн., за 2019р. - 31,80грн., а саме: за лютий 2018р. - 50,25грн., за березень 2018р. - 3,38грн., за квітень 2018р. - 12,00грн., за липень 2018р. - 4,49грн., за січень 2019р. - 27,82грн., за березень 2019р. - 3,98грн.,

- порушення ч.2 ст.6, ч.1ст.7 та ч.5 ст.8 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: занижено єдиний внесок на суму нарахованої заробітної плати та суми винагороди фізичним особам за виконання робіт за цивільно-правовими договорами у сумі 64042,36 грн.. в т.ч. за 2017р. у сумі-10978,00грн., за 2018р. у сумі-40245,84 грн., за січень-червень 2019р у сумі-12818,52грн..

В іншій частині висновки акту від 07.11.2019 року за №662/20-40-05-01- 08/38746882 залишені без змін та визнано такими, що відповідають чинному законодавству України.

Отже, з врахуванням Заперечень до Акту перевірки та за результатами розгляду заперечень було вирішено викласти п.2 та п. 3 висновків Акту в новій редакції, в частині зменшення суми донарахованого податку на доходи фізичних осіб з 5552,15грн до 1491,18 (п.2); та зменшення суми військового збору з податкового блага з 379,43грн до 101,92 грн. (п. 3).

Вказані зміни стосувалися коригування частини розмірів допущених позивачем порушень.

На підставі висновків акту № 662/20-40-05-01-08/38746882 від 07.11.2019, з урахуванням внесених до нього змін листом № 11791/10/20-40-33-07-13 від 02.12.2019 (т. 1 а.с.209-2019), контролюючим органом були винесені:

- Податкове повідомлення-рішення від 05.12.2019 року № 7, яким було застосовано штрафні санкції у сумі 510,00 (п`ятсот десять гривень 00 копійок) грн. за порушення п. 176.2(6) с. 176. абз 1 п. 119.2 ст. 119 ПКУ;

- Податкове повідомлення-рішення від 05.12.2019 року № 7, яким було збільшено військовий збір на суму 101.92 (сто одна гривня 92 копійки) грн. суму грошового зобов`язання за штрафними санкціями у розмірі 50.48 (п`ятдесят гривень 48 копійок), суму пені у розмірі 22.38 (двадцять дві гривні 38 копійок), що загалом становить 174, 78 (сто сімдесят чотири гривні 78 копійок), за порушення п. 127.1 статті 127 ПКУ;

- Податкове повідомлення-рішення від 05.12.2019 року № 7, яким було збільшено податок на доходи фізичних осіб на суму 1491,02 (одні тисяча чотириста дев`яносто одна гривня 02 коп.) грн., суму грошового зобов`язання за штрафними санкціями на суму 738.39 (сімсот тридцять вісім гривень 39 коп.) грн. суму пені у розмірі 327,45 (триста двадцять сім гривень 45 коп.) грн. що загалом становить 2557,02 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят сім гривень 02 коп.) грн. за порушення п. 127.1 статті 127 ПКУ;

- Рішення № 7 від 05.12.2019 року про застосування штрафних санкцій за неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок у сумі 255,00 (двісті п`ятдесят п`ять гривень 00 коп.) грн. на підставі пункту 5 частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»;

- Рішення № 7 від 05.12.2019 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не врахованого єдиного внеску, яким було донараховано 64042,36 (шістдесят чотири тисячі сорок дві гривні 36 коп). за порушення ч. І п.2 ст.6. ч. І ст.7. ч.5 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»;

- Вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ю-7 від 05.12.2019 року, що становить 64042,36 (шістдесят чотири тисячі сорок дві гривні 36 коп.).

Позивач, не погодившись із зазначеними рішеннями контролюючого органу, а саме: податковими повідомленнями-рішеннями: від 05.12.2019 року № 7, від 05.12.2019 року № 7, від 05.12.2019 року № 7: рішенням №7 від 05.12.2019 року про застосування штрафних санкцій за неналежне ведення бухгалтерської документації, рішенням № 7 від 05.12.2019 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не врахованого єдиного внеску та вимогою про сплату боргу (недоїмки) № Ю-7 від 05.12.2019 року звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у спірних правовідносинах відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень пп. 14.1.36 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пп. 14.1.222. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України «роботодавець - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ чи її представництво) або самозайнята особа, яка використовує найману працю фізичних осіб на підставі укладених трудових договорів (контрактів) та несе обов`язки із сплати їм заробітної плати, а також нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету, нарахувань на фонд оплати праці, інші обов`язки, передбачені законами.»; «для цілей розділу IV цього Кодексу до роботодавця прирівнюються юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ чи її представництво), постійне представництво нерезидента або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) дохід за виконання роботи та/або надання послуги згідно із цивільно-правовим договором у разі, якщо буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими».

Згідно з пп. 14.1.195. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України «працівник - фізична особа, яка безпосередньо вчасною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону».

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з п.п. 165.1.11 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України до загальномісячного (річного) доходу платника податку не включаються, зокрема, кошти, отримані платником податку на відрядження або під звіт і розраховані згідно із п. 170.9 ст.170 Податкового Кодексу України.

Оподаткування суми надміру витрачених коштів, отриманих платником податку на відрядження або під звіт, не повернутої у встановлений строк встановлено п. 170.9 ст. 170 Податкового Кодексу України.

Згідно до п. 176.2(6) ст. 176 Податкового Кодексу України платники податку зобов`язані подавати довідку за формою № 1-ДФ про суми нарахованого (сплаченого) доходу на користь платника податку та сум утриманого з них податку.

З матеріалів справи вбачається, що підприємством позивача у І-ІІІ кв. 2018 та І кварталі 2019 року довідку за формою № 1-ДФ надавалися з недостовірними даними, а саме: не відображалися суми доходу нарахованого та сплаченого додаткового блага при відшкодуванні по авансовим звітам за ознакою « 126» (згідно з довідником ознак).

Фахівцями податкового органу при перевірці вірогідності та правильності оформлення авансових звітів встановлені випадки підтвердження та компенсація робітникам витрат без наявності первинних документів: чеків про сплату постачальникам, квитанцій, або прибутково - касових ордерів, ці суми, згідно з п. 164.2.17 (г) п. 164.2 ст. 164 Податкового Кодексу України розглядається як додатковий дохід громадян.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) податку на доходи фізичних осіб до бюджету здійснюються у порядку, встановленому ст. 168 Податкового Кодексу України.

Так, згідно із п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок.

Таким чином, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються кошти, отримані платником податку від роботодавця на відрядження або під звіт за умови дотримання усіх вимог, встановлених п. 170.9 ст. 170 Податкового Кодексу України.

Згідно з п.п. «г» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст.165 Податкового Кодексу України) у вигляді вартості суми грошового або майнового відшкодування будь-яких витрат або втрат платника податку, крім тих, що обов`язково відшкодовуються згідно із законом за рахунок бюджету або звільняються від оподаткування згідно з розділом IV Податкового Кодексу України.

Додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV Податкового кодексу України (п.п. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 Податкового Кодексу України).

Згідно з пунктом 170.9 ст. 170 Податкового Кодексу України передбачено, що не є доходом платника податку - фізичної особи, яка перебуває у трудових відносинах із своїм роботодавцем або є членом керівних органів підприємств, установ, організацій, сума відшкодованих йому у встановленому законодавством порядку витрат на відрядження або під звіт в межах фактичних витрат, лише за наявності підтвердних документів, що засвідчують вартість цих витрат.

Водночас до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, зокрема:

сума надміру витрачених коштів, отриманих платником податку під звіт та не повернутих у встановлені законодавством строки, розмір якої обчислюється відповідно до п. 170.9 ст. 170 Податкового Кодексу України (п.п. 164.2.11 п. 164.2 ст. 164 Податкового Кодексу України);

інші доходи, крім зазначених у ст. 165 Податкового Кодексу України.

Порядок оподаткування суми надміру витрачених коштів, отриманих платником податку на відрядження або під звіт, не повернутої у встановлений строк визначено п. 170.9 ст. 170 Податкового Кодексу України, відповідно до п.п. «б» п.п. 170.9.1 якого податковим агентом платника податку під час оподаткування суми, виданої платнику податку під звіт та не повернутої ним протягом встановленого п.п. 170.9.2 п. 170.9 ст. 170 Податкового Кодексу України терміну, є особа, що видала таку суму під звіт для виконання окремих цивільно- правових дій від імені та за рахунок особи, що їх видала, - у сумі, що перевищує суму фактичних витрат платника податку на виконання таких дій.

При цьому відповідно до п.п. 170.9.2 п. 170.9 ст. 170 Податкового Кодексу України звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, подається за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Форма Звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, та Порядок його складання затверджено наказом Міністерства фінансів України від 28.09.2015 № 841 (далі - Порядок).

Згідно з п. 2 Порядку дія Порядку поширюється на осіб, що видали платнику податку - фізичній особі кошти на відрядження або під звіт для виконання окремих цивільно-правових дій від імені та за рахунок особи, що їх видала, та платників податків - фізичних осіб, які отримали такі кошти.

Відповідно до п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового Кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок за ставкою, визначеною ст. 167 Податкового Кодексу України.

Пунктом 176.2 ст. 176 Податкового Кодексу України передбачено, що особи, які мають статус податкових агентів, зобов`язані, зокрема, своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; подавати у строки, встановлені Податкового Кодексу України для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування.

З матеріалів справи встановлено, що до заперечення на акт від 07.11.2019 № 662/20-40-05-01-08/38746882 надано копії документів, які були наявні та перевірені під час проведення перевірки, при цьому оригінали первинних документів та копії чеків про сплату не надано.

Отже, сума податкового зобов`язання фізичної особи, сплачена за рахунок коштів податкового агента, вважається додатковим благом та оподатковується податком на доходи фізичних осіб та військовим збором.

З урахуванням наданих під час розгляду заперечення первинних документів частково враховано та підтверджено документально понесені витрати підзвітними особами, у зв`язку з чим сума донарахованого податку на доходи фізичних осіб склала - 1491,18 грн., у т.ч. за 2018 - 1026,00 грн., за 2019 - 465,18 гривень.

Таким чином, в ході розгляду справи позивачем не доведено, що податкове повідомлення-рішення від 05.12.2019 року № 7, яким було збільшено податок на доходи фізичних осіб на суму 1491,18 грн., прийнято супереч вимогам податкового законодавства, а тому відмовляє у задоволенні вимог заявленого позову в цій частині.

Стосовно скасування податкового повідомлення-рішення від 05.12.2019 року №7, яким було збільшено військовий збір на суму 101.92 грн., судом зазначається наступне.

Згідно з п.161 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України «Тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу, Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу XX Податкового Кодексу України (п.п. 1.3 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу XX Податкового Кодексу України).

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу».

Відповідно до п.п. 1.2 п. 16 прим. 1 підрозділ 10 розділ XX Податкового кодексу України об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені ст. 163 Податкового Кодексу України.

Згідно з п. 163.1 ст. 163 Податкового Кодексу України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, до складу якого включаються доходи, перелік яких визначено підпунктами 164.2.1 - 164.2.18 п. 164.2 ст. 164 Податкового Кодексу України.

Так, до зазначеного вище переліку включаються інші доходи, крім зазначених у ст. 165 Податкового Кодексу України, що передбачені п.п. 164.2.20 п. 164.2 ст. 164 Податкового Кодексу України.

Колегія суддів зауважує, що з урахуванням наданих під час розгляду заперечення первинних документів частково враховано та підтверджено документально понесені витрати підзвітними особами, у зв`язку з чим сума донарахованого військового збору склала 101,92 грн. у т.ч. за 2018 - 70,12 грн., за 2019 - 31,80 гривень.

Таким чином, позивачем ані в суді першої інстанції ані в суді апеляційної інстанції не надано доказів на підтвердження доводів щодо неправомірного нарахування військового збору на суму 101.92 грн., отже колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення від 05.12.2019 року №7, яким позивачу донараховано військовий збір скасуванню не підлягає.

Щодо доводів апеляційної скарги про скасування рішення № 7 від 05.12.2019 року, яким застосовані штрафні санкції за донарахований органом доходів і зборів своєчасно не врахованого єдиного внеску та вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-7 від 05.12.2019 року, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що в період з 01.01.2017 - 30.06.2019 підприємством «СХІДНА «ФІЛІЯ КОНЦЕРНУ «ВІЙСЬКТОРГСЕРВІС» укладались угоди цивільно-правового характеру з фізичними особами на виконання таких робіт, як: сторож, водій, прибиральник території, робітник з благоустрою, завідувач господарством, начальник дільниці, завідувач польового відділення, фахівець з логістики, юрист-консультант, перукар, представник філії, організатор торгівлі, продавець, комірник, буфетник, бухгалтер, слюсар.

Виконання робіт підтверджувалось актом прийому - передачі виконаних робіт, який складався останнім днем місяця (щомісячно), які мають постійний характер.

Поняття та умови договорів цивільно-правового характеру визначено главою 61 Цивільного кодексу України.

У разі виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами: оплачується не процес праці, а її результат; робота не повинна мати систематичного характеру; результат визначається після закінчення роботи; результат оформляється актами здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг), і відповідно на їх підставі проводиться оплата; фізична особа, яка виконує роботу (надає послуги), не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку.

За трудовим договором оплачується саме процес праці, а не кінцевий результат, як за цивільно-правовими договорами, який визначається після закінчення роботи й оформлюється актом. Крім того, за трудовим договором роботодавець повинен забезпечити працівника робочим місцем, знаряддями праці та матеріалами, а цивільно-правові договори всього цього не передбачає, він має на меті передання замовникові лише кінцевого результату роботи.

При укладанні цивільно-правових договорів роботу виконавця, як правило, не можуть виконати працівники замовника, тому що або посада працівника, зобов`язаного виконувати таку роботу, не передбачена штатним розкладом Замовника, або на момент дії цивільно-правового договору працівник, що раніше виконував такий вид робіт, тимчасово відсутній.

Строком дії трудових угод було передбачено виконання не короткотермінових робіт, а систематичних робіт на протязі тривалого проміжку часу, що підтверджується договорами на виконання робіт та актами виконаних робіт.

Перевіркою даних, відображених в таблиці № 6 «Відомості про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованої особи» до звітів про суми нарахованого єдиного внеску за період з 01.01.2017 року по 30.06.2017 року встановлено, що фізичні особи наведені в додатку до акту 1-1, 1-2,1-3, перебували в трудових відносинах з підприємством «СХІДНА «ФІЛІЯ КОНЦЕРНУ «ВІЙСЬКТОРГСЕРВІС» повні календарні місяці за які отримували доходи.

Аналізуючи наведене, колегія суддів зазначає, що пункти договорів на виконання робіт мають ознаки трудових договорів, та відносини за такими договорами фактично є трудовими, а сторони договору відповідно до пп. 14.1.195, пп. 14.1.222 п. 14.1. статті 14 прирівнюються до працівника та роботодавця.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР визначено, що «заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим До. твором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу».

Відповідно до ст. 21 КЗпПУ «Трудовий договір» є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін».

Судом першої інстанції встановлено, що підприємство «СХІДНА» ФІЛІЯ КОНЦЕРНУ «ВІЙСЬКТОРГСЕРВІС» у період з 01.01.2016 по 31.12.2017 систематично використовувала працю фізичних осіб, забезпечувала їх робочим місцем, необхідним обладнанням, фактично допустила до виконання трудових обов`язків, за які щомісячно в установленому розмірі нараховувала та сплачувала дохід, що свідчить про наявні ознаки трудових правовідносин.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що відповідно до ч.2 ст.6, ч. 1 ст.7, ч.5 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28.12.2014 № 77-УТІІ та п.8 Інструкції «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України 28.03.2016 №393) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21квітня 2016 за №609/28739 судом першої інстанції вірно встановлено, що підприємство «СХІДНА» ФІЛІЯ КОНЦЕРНУ «ВІЙСЬКТОРГСЕРВІС» в період з 01.01.2017 по 30.06.2019 занизило суму єдиного соціального внеску за рахунок приховування трудових відносин з фізичними особами, відповідно до Додатку 1-1,1-2,1-3, які систематично протягом перевіряє мого періоду перебували в трудових відносинах з підприємством «СХІДНА» ФІЛІЯ КОНЦЕРНУ «ВІЙСЬКТОРГСЕРВІС» на умовах укладених цивільно- правових договорів.

Отже, з матеріалів справи встановлено, що «СХІДНА» ФІЛІЯ КОНЦЕРНУ «ВІЙСЬКТОРГСЕРВІС» за перевіряємий період занижено суму нарахованої заробітної плати на яку нараховується єдиний внесок роботодавцями у розмірі 286629,00 гри, а саме: за 2017 - 49900,00 гри. за 2018 - 178463.00 гри. за січень- червень 2019 - 58266,00 грн., згідно чого не нараховано 22% єдиного внеску за 2017 у сумі - 10978,00 грн., за 2018 у сумі - 39261,86 грн., за січень-червень 2019 у сумі - 12818,52 гривень.

В порушення ч.2 ст.6, ч.1 ст.7, ч.5 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування 02.03.2018 підприємством надано звіт по єдиному внеску за січень 2018 згідно якого гр.3.1.1 (нараховано єдиного внеску на суми нарахованої заробітної плати па яку нараховується єдиний внесок роботодавцями) складає 27999,39 грн, перевіркою встановлено що сума нарахованого єдиного внеску на суми нарахованої заробітної плати на яку нараховується єдиний внесок роботодавцями повинна складати - 28983,37 грн., розбіжність складає - 983,98 гривень.

Дана розбіжність виникла за рахунок недоплати до мінімальної суми заробітної плати по робітникам у розмірі 4472,62 гривень. Недоплату у сумі 472,62грн. потрібно було відобразити у звіті за січень 2018, як додаткову баз) арахування та нарахувати 22% єдиного внеску у сумі - 983,98грн, але дані врахування по єдиному внеску підприємством не відображені у звітах по єдиному внеску.

Відповідно до п.2 ст.9 Закону України від 08.07.2010 №2464-УІ обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення), або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-ХІУ від 16.07.1999 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Колегією суддів встановлено, що у перевіряємому періоді «СХІДНА» ФІЛІЯ КОНЦЕРНУ «ВІЙСЬКТОРГСЕРВІС» було занижено єдиний внесок на суму нарахованої заробітної плати та суми винагороди фізичним особам за виконання робіт за цивільно-правовими договорами у сумі 64042,36 грн. в т.ч. за 2017 у сумі -10978,00грн, за 2018 у сумі - 40245,84 грн., за січень-червень 2019 у сумі -2818,52 гривень.

Отже, в ході перевірки повноти нарахування єдиного внеску податковим органом встановлено, що підприємством не проведено донарахування додаткової бази та єдиного внеску за січень 2018, а саме: недоплату у сумі - 4472,62 грн. потрібно було відобразити у звіті за січень 2018, як додаткову базу нарахування та нарахувати 22% єдиного внеску у сумі - 983,98грн, (крім того вказані суми не проведені по регістрах бухгалтерського обліку), чим порушено пункт 1 частини 2 статті 6, статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-УІ.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Проте, доказів на підтвердження своїх доводів підприємством позивача під час розгляду справи не надало, а тому суд не вбачає підстав для задоволення вимог заявленого позову і в цій частині позовних вимог.

Щодо доводів апеляційної скарги про скасування Рішення № 7 від 05.12.2019 року, яким застосовані штрафні санкції за неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховано єдиний внесок у сумі 255,00 (двісті п`ятдесят п`ять гривень 00 коп.) грн. на підставі пункту 5 частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» колегія суддів зауважує, що під час розгляду справи встановлено, що підприємство позивача вело бухгалтерську документацію не належним чином, у зв`язку із чим вимоги заявленого позову в частині скасування Рішення № 7 від 05.12.2019 року про застосування штрафних санкцій за неналежне ведення бухгалтерської документації є такими, що задоволенню не підлягають.

Щодо про скасування податкового повідомлення-рішення №7 від 05.12.2019 року на суму 510,00 грн. винесене за надання довідки за формою №1 ДФ з недостовірними даними колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем за період І квартал, ІІ квартал, ІІІ квартал 2018 року та І квартал 2019 року не відображенні суми доходу нарахованого та сплаченого додаткового блага при відшкодуванні по авансовим звітам за ознакою "126", у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав про задоволення позову в частині скасування податкового повідомлення-рішення №7 від 05.12.2019 року на суму 510,00 грн.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у спірних правовідносинах відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано, отже позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 року по справі № 520/14088/19 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 229, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Концерну "Військторгсервіс" в особі "Східної" філії Концерну "Військторгсервіс" залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 по справі № 520/14088/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський Я.М. Макаренко
Повний текст постанови складено 03.06.2021 року