Справа № 340/368/21
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2021-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року м. Кропивницький Справа № 340/368/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Хилько Л.І., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 (далі позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом та просить:
- визнати незаконним та скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом №15 від 05.11.2020, в частині зняття підполковника запасу ОСОБА_1 зі складом сім`ї 3 (три) особи, в тому числі він, з черги обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання;
- скасувати пункт 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.11.2020 № 2093 "Про зняття з черги обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання";
- зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_1 поновити в черзі при військовій частині НОМЕР_1 , підполковника запасу ОСОБА_1 зі складом сім`ї 3 (три) особи, в тому числі він, на обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання у загальній черзі з 17.08.2003, в списках осіб, які користуються правом одержання житла у першу чергу з 24.02.2016, та у позачерговому порядку з 09.08.2019;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 в особі житлової комісії забезпечити відповідно до вимог чинного законодавства надання ОСОБА_1 постійного житла за рахунок Міністерства оборони України або грошової компенсації за його бажанням.
В обґрунтування позовних вимог позивача зазначив, що проходячи військову службу у Збройних силах України, з 17.08.2003 перебував на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 складом сім`ї із 3-х осіб, з 24.02.2016 у списках осіб, які мають право на першочергове отримання житлових приміщень, з 09.08.2019 на позачерговій черзі отримання житлових приміщень. На підставі наказу від 10.07.2019 № 197 позивача звільнено з військової служби у запас у зв`язку з закінченням строку контракту, а на підставі наказу від 29.07.2019 № 160 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Рішенням житлової комісії військової частини від 05.11.2020, яке оформлено протоколом №15, позивача знято з квартирного обліку та виключено зі списків військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання з посиланням на приписи абзацу 1 пункту 9 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Позивач вважає, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а отже і на залишення на обліку до отримання ними житла, в тому числі і у разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених п. 30 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.08.2006.
Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідно до прийнятого житловою комісією військової частини рішення, оформленого протоколом від 05.11.2020 № 15, з 05.11.2020 з черги обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, знято позивача та членів його сім`ї: дружину - ОСОБА_2 та сина - ОСОБА_3 .. На підставі даного протоколу видано оскаржуваний наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 17.11.2020 №2093. Так, при прийнятті оскаржуваного рішення, члени житлової комісії військової частини НОМЕР_1 та командир військової частини НОМЕР_1 керувалися абзацом 1 пункту 9 статті 12 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яким передбачено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла. Разом з тим, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.07.2019 №160, позивача звільнено у запас за пп. "а" п.2 ч.5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку із закінченням строку контракту. З урахуванням того, що підставою звільнення позивача у запас є закінчення строку контракту, а не інші підстави, що визначені у абз.1 п.9 ст.12 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", житловою комісією військової частини НОМЕР_1 прийнято рішення про відсутність правових підстав для залишення позивача зі складом сім`ї три особи, на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов (а.с.36-37).
Позивач подав відповідь на відзив, в якій не погодився з позицією відповідача, оскільки підстави, визначені законом для зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов не настали, що свідчить про наявність правових підстав для задоволення позову (а.с.55-56).
Представник відповідача подав заперечення, в якому просив відмовити в задоволенні позову (а.с.58-60).
Дослідивши наявні в справі матеріали суд дійшов наступних висновків.
Позивач проходив військову службу у Збройних силах України.
З 17.08.2003 позивач перебував на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 складом сім`ї із трьох осіб (витяг з протоколу № 3 засідання житлової комісії від 17.08.2003), з 24.02.2016 у списках осіб, які мають право на першочергове отримання житлових приміщень (витяг з протоколу № 2 засідання житлової комісії від 24.02.2016), та з 09.08.2019 на позачерговій черзі отримання житлових приміщень (витяг з протоколу № 4 засідання житлової комісії від 09.08.2019) (а.с.11-14, 42-48).
Вищевказані обставини підтверджуються відповідачем та не є предметом спору або доказування у даній справі.
Наказом начальника Головного управління персоналу заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 10.07.2019 №197 (по особовому складу) позивача звільнено з військової служби у запас за пп. "а" п.2 (у зв`язку із закінченням строку контракту) ч.5 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (а.с.16).
Враховуючи це, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.07.2019 №160 (по стройовій частині) позивача з 29.07.2019 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Постійним житлом за рахунок Міністерства оборони України позивач не забезпечувався (а.с.38).
Відповідно до прийнятого житловою комісією військової частини НОМЕР_1 рішення, оформленого протоколом від 05.11.2020 №15, позивача та членів його сім`ї: дружину ОСОБА_2 та сина ОСОБА_3 , з 05.11.2020 було знято з черги обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання (а.с.49-53).
На підставі даного протоколу командиром військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) видано наказ від 17.11.2020 №2093, яким позивача зі складом сім`ї три особи було знято з черги обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання (а.с.39-40).
Так, при прийнятті вищевказаних рішень відповідач керувався абз.1 п.9 ст.12 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі (далі Закон № 2011-XII).
Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 12 Закону № 2011-XII держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до абзацу 4 частини 1 статті 12 Закону № 2011-XII, військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.
На виконання приписів вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі Порядок № 1081).
Відповідно до пункту 24 Порядку № 1081, військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини.
У рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.
На засіданні житлової комісії має право бути присутнім військовослужбовець, стосовно якого вирішується питання зарахування на облік.
Датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік.
Військовослужбовці, зараховані на облік, заносяться до книги обліку осіб, що перебувають в черзі на одержання житла.
Військовослужбовці зараховуються на облік незалежно від тривалості проживання у даному населеному пункті.
Згідно абзацу 1 частини 9 статті 12 Закону № 2011-XII (в редакції станом на день винесення спірних рішень) військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування -у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.
Аналогічні положення закріплені також і в пункті 29 Порядку № 1081.
Разом з тим, дія частини 9 статті 12 Закону № 2011-XII безпосередньо пов`язується із тим, з яких саме підстав військовослужбовець звільнений у запас чи у відставку.
Так, наказом начальника Головного управління персоналу заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 10.07.2019 №197 (по особовому складу) позивача звільнено з військової служби у запас за пп. "а" п.2 ч.5 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку із закінченням строку контракту.
На момент звільнення позивача з військової служби (29 липня 2019) його вислуга років у Збройних Силах України становила: календарна 27 років 00 місяців 08 днів, пільгова 27 років 6 місяців 18 днів (а.с.38).
Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформленого протоколом від 15.11.2020 № 15, позивача знято з квартирного обліку разом із сім`єю: дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 (а.с.49-53).
Пунктом 30 Порядку № 1081 передбачено, що військовослужбовці знімаються з обліку у разі:
поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла;
засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження;
звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем;
подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік;
в інших випадках, передбачених законодавством.
Тлумачення зазначених норм права свідчить про те, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а, отже, і на залишення на обліку до отримання ними житла, у тому числі і в разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених пунктом 30 Порядку № 1081.
Пунктом 3 Порядку № 1081 встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.
Суд відмічає, що на момент зарахування позивача на квартирний облік 17.08.2003 (протоколу № 3 засідання житлової комісії від 17.08.2003) діяв наказ Міністерства оборони України від 03.02.1995 № 20 "Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України" (втратив чинність 10.11.2006), згідно до пункту 13 якого військовослужбовці перебувають на квартирному обліку у військовій частині та КЕЧ району до отримання жилого приміщення, за винятком випадків, передбачених у цьому пункті: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала необхідність для надання іншого жилого приміщення; при переміщенні військовослужбовця до нового місця служби у інший населений пункт; при засудженні військовослужбовця до позбавлення волі на термін понад 6 місяців, крім умовного засудження; при наданні відомостей, що не відповідають дійсності та які стали основою для прийняття на облік або неправомірних дій командування при вирішенні питання про прийняття на облік.
Також, згідно до абзацу 1 пункту 2.16 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 січня 2012 року за № 24/20337 (чинної на день зарахування позивача у списки осіб, які мають право на першочергове отримання житлових приміщень), військовослужбовці, які перебувають на обліку, під час звільнення з військової служби в запас або відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку з реформуванням ЗС України, зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі, залишаються (за їх бажанням) на обліку у військовій частині до одержання жилого приміщення з державного житлового фонду за останнім місцем проходження служби, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і КЕВ (КЕЧ) району, на території обслуговування яких знаходилася розформована військова частина, та користуються правом позачергового одержання жилого приміщення.
Згідно пункту 2.18 вказаної Інструкції, військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) у разі: поліпшення житлових умов у випадках, передбачених законодавством, за місцем перебування на квартирному обліку, унаслідок чого зникла потреба в наданні жилого приміщення; отримання за рахунок житлових фондів МО України жилого приміщення для постійного проживання; переміщення військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт; звільнення з військової служби за підставами, не зазначеними в абзаці першому пункту 2.16 цього розділу; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік або неправомірних дій посадових (відповідальних) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік; звільнення в запас або відставку до досягнення 20 років вислуги на військовій службі особами, які зараховані на облік після 01 січня 2005 року (крім випадків, вказаних у пункті 2.17 цього розділу); обрання для постійного місця проживання іншого населеного пункту особами, які звільнені у запас або у відставку; в інших випадках, передбачених законодавством.
Отже, наведені норми цієї Інструкції також передбачали підстави для залишення позивача на обліку громадян, потребуючих поліпшення житлових умов, з огляду на його звільнення у запас та наявністю у нього більше 20 років календарної вислуги.
Пунктом 1 частини другої статті 40 ЖК України визначено, що громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадку поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення.
До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 25.03.2019 у справі № 359/2295/17 (провадження № 61-10403св18); від 08.04.2020 у справі № 683/2197/18 (провадження № 61-14634св19); від 20.05.2019 у справі № 487/6514/17 (провадження № 61-46148св18).
Вказане узгоджується також із правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06.06.2018 у справі № 752/5881/15-ц (провадження № 14-169цс18), де Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про правомірність зняття позивача як колишнього військовослужбовця та членів його сім`ї з квартирного обліку після звільнення у запас у зв`язку із закінченням строку дії контракту, оскільки він мав вислугу на військовій службі менше 20 років.
Таким чином, оскільки вислуга позивача на військовій службі складає більше ніж 20 років, а саме 27 років 6 місяців 18 днів, останній перебував на квартирному обліку з 17.08.2003 у загальній черзі, з 24.02.2016 у списках осіб, які користуються правом одержання житла у першу чергу, та у позачерговому порядку з 09.08.2019, і знятий з квартирного обліку у зв`язку зі звільненням з військової служби в запас (закінчення строку контракту), суд дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність у відповідача будь-яких правових підстав для зняття позивача з квартирного обліку у військовій частині № НОМЕР_2 .
Тому, позовній вимоги в частині зобов`язання відповідача поновити позивача в черзі при військовій частині зі складом сім`ї 3 (три) особи на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання підлягають задоволенню.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача в особі житлової комісії забезпечити відповідно до вимог чинного законодавства надання позивачу постійного житла за рахунок Міністерства оборони України або грошової компенсації за його бажанням, суд зазначає таке.
Відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 у справі "Педерсен і Бодсгор проти Данії" зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 у справі "Волохи проти України" (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є "передбачуваною", якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі у разі потреби за допомогою відповідної консультації регулювати свою поведінку. "…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання".
З наведеного видно, що під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.
Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.
Наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 №380 затверджена Інструкція з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яка визначає зміст та методику забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців Збройних Сил України (крім військовослужбовців строкової служби), а також осіб, звільнених в запас або відставку, що залишилися перебувати після звільнення з військової служби на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання (далі - військовослужбовці), та членів їх сімей, у тому числі членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), зникли безвісти під час проходження військової служби, що перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов (далі - члени їх сімей).
Розділом VII даної Інструкції визначений порядок надання житлових приміщень для постійного проживання, а розділом VIII порядок виплати грошової компенсації за належне для отримання житлове приміщення.
Відтак, зобов`язання військової частини НОМЕР_1 в особі житлової комісії надати позивачу постійне житло за рахунок Міністерства оборони України або грошову компенсацію поза встановленої Інструкцією №380 процедури буде втручанням в дискреційні повноваження даного суб`єкта владних повноважень із встановленням позитивного результату для позивача.
Отже, позов в цій частині задоволенню не підлягає.
Щодо юрисдикції розгляду зазначеної справи судом враховано правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 29.09.2020 у справі №712/5476/19, згідно якого даний спір належать до юрисдикції адміністративних судів, оскільки стосуються проходження публічної (військової) служби, у зв`язку з якою держава передбачила відповідні соціальні гарантії (пільги), а також призначення та надання таких гарантій (пільг).
Щодо розподілу судових витрат по справі, суд зазначає, що з матеріалів справи убачається, що позивач на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI звільнений від сплати судового збору (а.с.20), а тому такий ним не сплачувався.
Про понесення будь-яких інших судових витрат позивач не заявляв.
Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:
1. Адміністративний позов задовольнити частково.
2. Визнати незаконним і скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом №15 від 05.11.2020, в частині зняття підполковника запасу ОСОБА_1 зі складом сім`ї 3 (три) особи з черги обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання.
3. Скасувати пункт 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 2093 від 17.11.2020 "Про зняття з черги обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання".
4. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 поновити підполковника запасу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі складом сім`ї, а саме: дружина ОСОБА_2 , 1975 р.н., син ОСОБА_3 , 1998 р.н., на квартирному обліку осіб, які потребують покращення житлових умов при військовій частині НОМЕР_1 з 17.08.2003 в загальній черзі, з 24.02.2016 у списках осіб, які мають право на першочергове отримання житлових приміщень, та з 09.08.2019 на позачерговій черзі отримання житлових приміщень.
5. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.255 КАС України та може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295-297 КАС України.
Згідно пп.15.5 п.15 Розділ VII Перехідні положення КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Кіровоградського
окружного адміністративного суду Л.І. Хилько