Справа № 520/6397/21
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2021-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

31 травня 2021 р. справа №520/6397/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мар`єнко Л.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного позовну заяву Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків,61002) до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (вул. Мироносицька, буд. 99, літ. "А-3", м. Харків,61023), третя особа - Державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Щедріна Валерія, третя особа - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Ліквідаційна комісія Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа Державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Щедріна Валерія, в якій просить суд :

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) винесену Щедріною Валерією № 64825656 від 15.03.2021 про стягнення виконавчого збору у розмірі 24000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем безпідставно винесена оскаржувана постанова, оскільки рішення суду було виконано у добровільному порядку.

Від відповідача, через канцелярію суду, надійшов відзив на позовну заяву з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог.

Від третьої особи - ОСОБА_1 пояснень, заяв та клопотань до суду не надходило.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, враховуючи, що по даній категорії спорів підлягає застосуванню ч.1 ст.271 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду по справі №520/8075/2020 від 01.02.2021 частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 а саме: скасовано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 року, прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Голови ліквідаційної комісії Управління МВС України на Південній залізниці Крикуна В. від 25.05.2020 року №302 о/с щодо звільнення позивачки з посади старшого слідчого відділення лінійного відділу на станції Куп`янськ Управління МВС України на Південній залізниці.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого відділення лінійного відділу на станції Куп`янськ Управління МВС України на Південній залізниці.

Зобов`язано Ліквідаційну комісію Управління МВС України на Південній залізниці нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.02.2016 року по 01.02.2021 року.

На підставі заяви стягувача від 11.03.2021 року ОСОБА_1 та виконавчого документа по справі №520/8075/2020, державним виконавцем, керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», прийнято рішення про відкриття виконавчого провадження та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64825656.

15.03.2021 року, керуючись статтями 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору по ВП №64825656 у розмірі 24 000,00 грн.

15.03.2021 року державним виконавцем керуючись статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження» та пунктом 2 розділу IV Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження по ВП № 64825656 у розмірі 268,00 грн.

Позивач, не погоджуючись із постановою про стягнення з боржника виконавчого збору по ВП №64825656 від 15.03.2021 у розмірі 24 000,00 грн., звернувся до суду.

Суд зазначає, що законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 1, 5 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Законом № 1403-VIII визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).

Згідно зі статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з ч. 1 та 2 статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (частина друга статті 27 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2475-VIII від 03.07.2018, який набув чинності 28.08.2018 року).

Згідно з ч.9 статті 27 Закону № 1403-VIII - виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з п.9 ч.1 статті 39 Закону № 1403-VIII - виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Суд зазначає, що з огляду на вимоги наведених норм, початком примусового виконання відповідного виконавчого документу є подання стягувачем відповідної заяви про примусове виконання рішення, що є наслідком відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення шляхом винесення постанови, в тому числі про стягнення виконавчого збору із зазначенням відсотка суми, що підлягає стягненню.

Крім цього, законодавець пов`язав можливість отримання виконавцем виконавчого збору (основної винагороди) не виключно з вчиненням виконавцем певних виконавчих дій протягом усього часу тривання виконавчого провадження, яке призвело до фізичного стягнення коштів на користь стягувача з боржника. Сума основної винагороди у розмірі 10 відсотків визначається та стягується виходячи з сум коштів, що підлягають примусовому стягненню за виконавчим документом, і це не залежить від вчинених виконавчих дій після відкриття виконавчого провадження. Визначення розміру винагороди пов`язано з фактом початку примусового виконання за виконавчим документом.

Вказана позиція узгоджується із позицією, викладеною в постанові ВС від 04.08.2020 року у справі №200/13920/19-а, постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 08.12.2020 року 520/10430/2020.

Водночас, предметом спору у зазначеній справі є правомірність постанови про стягнення з боржника виконавчого збору по ВП №64825656 від 15.03.2021 у розмірі 24 000,00 грн.

Суд зазначає, що для вирішення спірних правовідносин слід встановити, чи була виконана постанова Другого апеляційного адміністративного суду по справі № 520/8075/2020 від 01.02.2021 - в повному обсязі до відкриття виконавчого провадження ВП №64825656, тобто до 11.03.2021 року.

Судом встановлено, що на виконання рішення суду головою ліквідаційної комісії УМВС України на Південній залізниці видано наказ № 308 о/с від 10.02.2021, яким скасовано наказ УМВС України на Південній залізниці № 302 о/с від 25.05.2020 про звільнення ОСОБА_1 (а.с.40).

15.02.2021 року ОСОБА_1 від позивача був надісланий лист №36/8/206 (а.с.13), в якому повідомлено щодо вищевказаного наказу, зазначено, що відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, скінчилась ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Повідомлено про виконання рішення суду, попереджено про можливе наступне звільнення та запропоновано взяти участь у конкурсі для призначення на службу в поліції.

Суд зазначає, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду по справі № 520/8075/2020 від 01.02.2021, зокрема, зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.02.2016 року по 01.02.2021 року.

Водночас, постановою Другого апеляційного адміністративного суду по справі №520/8075/2020 від 01.02.2021 встановлено, що з 31.05.2013 по 21.02.2016 відповідно до наказу №135 о/с від 31.05.2015 позивачу була надана згідно до ст. 18 Закону України «Про відпустки» відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею 3 річного віку.

23.09.2015 наказом начальника Управління МВС України на південній залізниці №195 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ на підставі п «г» ст. 64 Положення № 114-1991.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2016 року по справі №820/10632/15 адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці, про визнання дій незаконними, скасування наказу та поновлення на посаді задоволено частково.

Скасовано наказ Управління МВС України на Південній залізниці від 23 вересня 2015 року №195 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 .

Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого відділення лінійного відділу станції Куп`янськ Управління МВС України на Південній залізниці з 23 вересня 2015 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Повідомлено, що в частині поновлення позивача на посаді, постанова підлягає негайному виконанню.

Рішення в апеляційному порядку сторонами не оскаржене.

Наказом Управління МВС України на Південній залізниці від 22.03.2016р. №235 о/с позивача поновлено та одночасно звільнено з посади старшого слідчого відділення лінійного відділу на станції Куп`янськ.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2016 у справі №820/2002/16 адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці, Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Скасовано наказ Голови ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці від 22.03.2016 року № 235 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з посади старшого слідчого відділу на станції Куп`янськ з 06.11.2015 року.

Зобов`язано Голову ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці поновити ОСОБА_1 у складі Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці у званні майора поліції, на посаді старшого слідчого відділу Куп`янського управління національної поліції в Харківській області з 06.11.2015 року.

В іншій частині у задоволені позовних вимог відмовлено.

Постанову в частині поновлення ОСОБА_1 у складі Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці у званні майора поліції, на посаді старшого слідчого відділу Куп`янського управління національної поліції в Харківській області з 06.11.2015 року звернуто до негайного виконання.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.08.2016 апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України задоволено частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19 травня 2016 року по справі № 820/2002/16 - скасовано.

Ухвалено нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Голови ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці - заступника начальника Головного управління Національної поліції в Харківській області Пахомова В.А. від 22.03.2016 № 235 о/с в частині дати звільнення з посади старшого слідчого відділу на станції Куп`янськ з 06.11.2015.

Зобов`язано Ліквідаційну комісію Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці внести зміни до наказу від 22.03.2016 року №235 о/с щодо дати звільнення ОСОБА_1 .

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.02.2020 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.08.2016 у цій справі скасовано.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2016, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2016 змінено в резолютивній частині, шляхом викладення абзацу 3 резолютивної частини в іншій редакції, а саме: «Зобов`язати Голову ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці поновити ОСОБА_1 у складі Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці у званні майора міліції, на посаді старшого слідчого відділу лінійного відділу на станції Куп`янськ з 07.11.2015», а в іншій частині судові рішення залишено без змін.

Згідно ч.4 ст.78 КАС України - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Наказом Голови ліквідаційної комісії Управління МВС України на Південній залізниці Крикун В. за №301 о/с від 03.03.2020 року, на виконання постанови Касаційного адміністративного суду від 12.02.2020 по справі №820/2002/16 за позовом ОСОБА_1 -скасовано наказ Управління МВС України за Південній залізниці №249 о/с, та пункт наказу Управління МВС України за Південній залізниці від 22.03.2016 №235 о/с в частині звільнення майора міліції ОСОБА_1 , яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею віку 3 років, старшого слідчого відділення лінійного відділу на станції Куп`янськ з 06 листопада 2015 року.

Наказом Голови ліквідаційної комісії Управління МВС України на Південній залізниці Крикун В. за №302 о/с від 25.05.2020 р. ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України та відповідно до пункту «г» ст. 64 (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української PCP від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114-1991) на підставі наказу МВС України від 22.06.2015 року за № 741 з - 25 травня 2020 року. Вислуга років на день звільнення складає - 13 років 03 місяця 05 днів.

В подальшому, як вже зазначалось вище - постановою Другого апеляційного адміністративного суду по справі №520/8075/2020 від 01.02.2021 частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 а саме: скасовано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 року, прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Голови ліквідаційної комісії Управління МВС України на Південній залізниці Крикуна В. від 25.05.2020 року №302 о/с щодо звільнення позивачки з посади старшого слідчого відділення лінійного відділу на станції Куп`янськ Управління МВС України на Південній залізниці.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого відділення лінійного відділу на станції Куп`янськ Управління МВС України на Південній залізниці.

Зобов`язано Ліквідаційну комісію Управління МВС України на Південній залізниці нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.02.2016 року по 01.02.2021 року.

Позивач зазначає, що перед звільненням позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною без збереження грошового забезпечення, тому на виконання вказаного рішення їй було нараховано « 0» гривень та виплачено « 0» гривень, згідно розрахункового листа.

Суд зазначає, що в мотивувальній частині судового рішення зазначено, що "згідно з абзацом третім пункту 2 Порядку N 100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, то передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час".

05.04.2021 року на адресу відповідача надійшла відповідь Ліквідаційної комісії Управління МВС України на Південній залізниці від 01.04.2021 за вих.№36/13-222.

В зазначеній відповіді позивач (боржник) повідомив, що рішенням суду, зокрема зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.02.2016 року по 01.02.2021 року, але рішенням суду не визначена сума грошового забезпечення та її складові.

В період з 26.05.2013 до 21.02.2016 позивачка перебувала у відпустці по догляду за дитиною. Відповідно, грошове забезпечення їй не нараховувалось та не виплачувалось.

Після закінчення відпустки, в період з 21.02.2016 до теперішнього часу до виконання службових обов`язків не приступала.

Наказом МВС України від 22.06.2015 № 741 «Про організаційно-штатні зміни в підрозділах транспортної міліції» всі посади У МВС України на Південній залізниці скорочені на всі штати скасовані.

Згідно даних державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Управління МВС України на Південній залізниці з 14.07.2015 перебуває у стані припинення.

Наразі діє Ліквідаційна комісія, яка лише здійснює заходи з ліквідації установи.

Фінансування установ, які знаходяться у стані припинення та посад, які скорочені, не здійснюється, оскільки триває процедура ліквідації.

Крім того, Закон України «Про міліцію» та наказ МВС України від 31.10.2007 № 499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» втратили чинність, тому взагалі відсутні нормативні акти щодо врегулювання службової діяльності та нарахування грошового забезпечення працівників органів внутрішніх справ, зокрема також тих, які були поновлені за рішенням судів.

Як вбачається з наданих додаткових пояснень представника позивача та матеріалів справи, на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду - від 01.02.2021 в справі 520/8075/2020, наказом Управління МВС України на Південній залізниці від 10.02.2021 № 308 о/с, скасовано наказ Управління МВС України на Південній залізниці від 25.05.2020 № 302 о/с , таким чином, ОСОБА_1 вважалась такою, що поновлена на посаді старшого слідчого відділення ЛВ на ст. Куп`янськ УМВС України на Південній залізниці, про що їй було відправлено листа від 15.02.2021 №36/8/206 та попереджено про можливе наступне звільнення. По закінченню 2х місяців після попередження, наказом УМВС України на Південній залізниці від 06.05.2021 № 310 о/с, згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України та відповідно до п. 64 «Г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України, ОСОБА_1 звільнено у запас ЗС України з 06.05.2021.

Після поновлення, ОСОБА_1 на службу не прибувала, до виконання обов`язків не приступала, оскільки УМВС України на Південній залізниці знаходиться у стані припинення з 14.07.2015 року.

Згідно із положенням абз. 3 п. 3 Порядку № 100, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно із документом б/н, який було надано ОСОБА_1 (обчислена, виходячи з виплат за останні два календарних місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата), а саме: середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно рішення суду від 01.02.2021 по справі № 520/807/2020 за період з 21.02.2016 по 01.02.2021 (з розрахунку грошового забезпечення січень 2016 - 0,00 грн. грудень 2015 -0,00 грн.), згідно якого останній нараховано 0,00 грн. заробітної плати та виплачено 0,00 грн.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем було виконано постанову Другого апеляційного адміністративного суду - від 01.02.2021 в справі 520/8075/2020, у добровільному порядку, в повному обсязі, до відкриття виконавчого провадження, про що було повідомлено ОСОБА_1 до 11.03.2021 року та відповідача, вже після відкриття ВП №64825656 від 11.03.2021 року.

Крім того, слід зазначити, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, проте, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 01.02.2021 в справі 520/8075/2020 не було встановлено суму стягнення.

Водночас, відповідачем була винесена оскаржувана постанова № 64825656 від 15.03.2021 про стягнення виконавчого збору у розмірі 24000 гривень, проте відповідачем в ході розгляду справи не обґрунтовано розмір виконавчого збору.

Таким чином, оскаржувана постанова, що прийнята з метою примусового виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору - не є правомірною та підлягає скасуванню.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до вимог ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 КАС України, пропорційно до частин позовних вимог, адресованих кожному відповідачу.

Керуючись ст. ст. 243-246, 250, 255, 287, 295, 297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків,61002) до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (вул. Мироносицька, буд. 99, літ. "А-3", м. Харків,61023), третя особа - Державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Щедріна Валерія, третя особа - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) винесену Щедріною Валерією № 64825656 від 15.03.2021 про стягнення виконавчого збору у розмірі 24000 гривень.

Стягнути з Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (вул. Мироносицька, буд. 99, літ. "А-3", м. Харків,61023, ) за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір на користь Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків,61002, ) в розмірі 2270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Мар`єнко Л.М.