Справа № 360/1175/21
Суддя: Т.І. Чернявська
Дата ухвалення: 2021-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

01 червня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1175/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Чернявська Т.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом адвоката Гамова Владислава Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Луганській області про визнання протиправною та невмотивованою відмови, скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Луганського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом адвоката Гамова Владислава Володимировича (далі представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Держгеокадастру у Луганській області (далі відповідач), в якому представник позивача з урахуванням уточненої позовної заяви від 31 березня 2021 року б/н просить:

- визнати протиправною та невмотивованою відмову Головного управління Держгеокадастру у Луганській області, викладену в наказі від 07 жовтня 2020 року № 783-УБД, у ненаданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за межами населених пунктів на території Кремінської міської ради Кремінського району Луганської області, орієнтовним розміром 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства;

- скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 07 жовтня 2020 року № 783-УБД.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 09 вересня 2020 року позивач як учасник бойових дій подала до Головного управління Держгеокадастру у Луганській області клопотання про дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за межами населених пунктів на території Кремінської міської ради Кремінського району Луганської області. Орієнтовний розмір земельної ділянки складає до 2,00 га, призначення - для ведення особистого селянського господарства. До клопотання позивачем додано особисті документи та графічні матеріали з публічної кадастрової карти з позначенням ділянки, бажаної для відведення. Клопотання було зареєстровано 09 вересня 2020 року за номером П-4851/0/36-20.

У визначений законодавством місячний строк відповіді позивач не отримала.

Представник позивача вважає, що за фактом мовчазної згоди позивач має право на розробку проекту землеустрою.

Звернувшись до адвоката позивач дізналась, що на офіційній сторінці Держгеокадастру 07 жовтня 2020 року розміщено наказ про відмову в наданні дозволу № 783-УБД. Даний наказ позивачу не було надано та не повідомлено про дату його оприлюднення та можливість його отримання.

Представником позивача зроблено адвокатський запит на адресу відповідача, згідно з відповіддю на який позивачу стало відомо про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою на підставі листа Відділу у Кремінському районі, з якого вбачається, що нібито, бажана земельна ділянка не відноситься до земель сільськогосподарського призначення державної власності, а відноситься та належить Державному підприємству Кремінське лісомисливське господарство. Вказана невмотивована відповідь була покладена в основу оскаржуваного наказу, згідно з яким відповідач відмовив у задоволенні клопотання у зв`язку з невідповідністю місця розташування запитуваної земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правовим актів (частина сьома статті 118 Земельного кодексу України).

Відповідно до Закону України Про публічну інформацію позивач отримала відповідь від Державного підприємства Кремінське лісомисливське господарство, згідно з якою вбачається що бажана земельна ділянка не знаходиться у власності або користуванні Державного підприємства Кремінське лісомисливське господарство.

Користуючись своїм правом, не отримавши у встановлений законом строк вмотивовану відповідь, позивач уклала договір на розроблення проекту землеустрою із землевпорядним підприємством Державне підприємство Центр державного земельного кадастру (Луганська регіональна філія) від 03 листопада 2020 року № 06-ПЗ.

Відповідно до абзацу третього статті 7, статті 118 Земельного кодексу України позивачем 07 листопада 2020 року Укрпоштою рекомендованим листом з описом вкладення на адресу відповідача направлено письмове повідомлення про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання дозволу. До письмового повідомлення додано договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

З урахуванням викладеного, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Головне управління Держгеокадастру у Луганській області позов не визнало, про що 19 квітня 2021 року через відділ діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) за вхідним реєстраційним № 14021/2021 подало відзив на позовну заяву від 15 квітня 2021 року б/н (арк. спр. 76-78).

В обґрунтування заперечень проти позову відповідач зазначив, що позивач звернулась до нього із заявою від 09 вересня 2020 року (вх. від 09 вересня 2020 року № П-4851/0/36-20) про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га у власність, що розташована за межами населених пунктів, на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується на території Кремінської міської ради Кремінського району Луганської області, для ведення особистого селянського господарства.

За результатами розгляду вказаної заяви наказом відповідача від 07 жовтня 2020 року № 783-УБД «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за межами населених пунктів на території Кремінської міської ради Кремінського району Луганської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 2,0000 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, з таких підстав: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць (частина сьома статті 118 Земельного кодексу України), а саме: земельна ділянка не відноситься до земель сільськогосподарського призначення державної власності. Передача у власність земельних ділянок, що не відносяться до земель сільськогосподарського призначення державної власності, не належить до повноважень Головного управління Держгеокадастру у Луганський області, передбачених частиною четвертою статті 122 Земельного кодексу України.

Відповідно до Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Підпунктом 31 пункту 4 вищевказаного Положення передбачено, що Держгеокадастр розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

Крім того, частиною четвертою статті 122 Земельного кодексу України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно з пунктом 13 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Луганській області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 17 листопада 2016 року № 308 (із змінами), Головне управління Держгеокадастру у Луганській області розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення на території Луганської області.

Відповідно до Проекту формування території та встановлення меж Кремінської міської ради народних депутатів Кремінського району Луганської області, затвердженого рішенням від 05 листопада 1993 року, спірна земельна ділянка розташована за межами населених пунктів Кремінської міської ради та згідно картографічних матеріалів входить до складу Державного підприємства «Кремінське лісомисливське господарство».

Будь-які інші матеріали із зазначенням категорії цільового призначення та правового статусу спірної земельної ділянки в Головному управлінні Держгеокадастру у Луганській області відсутні.

Таким чином, спірна земельна ділянка на момент звернення ОСОБА_1 не відносилась до земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності та Головне управління Держгеокадастру у Луганській області не є розпорядником цієї земельної ділянки згідно з наданими законом повноваженнями, а тому прийняття рішення стосовно ОСОБА_1 у формі наказу від 07 жовтня 2020 року № 783-УБД «Про відмову в наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» є правомірним та таким, що прийнято з метою додержання вимог чинного законодавства України.

Щодо твердження позивача, що нею не було отримано у місячний строк відповіді на клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, відповідач зазначив таке.

Головне управління Держгеокадастру у Луганській області розглянуло заяву позивача від 09 вересня 2020 року № П-4851/0/36-20 з дотриманням вимог статті 118 Земельного кодексу України, а саме: дотриманням місячного строку розгляду заяви; прийняття рішення щодо надання чи відмови у наданні дозволу на розроблення документації землеустрою з дотриманням вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Наказ Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 07 жовтня 2020 року № 783-УБД опубліковано на офіційному сайті, що дало можливість позивачу ознайомитись з його змістом.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Позивач скористалася своїм правом на отримання інформації щодо прийнятого рішення за результатами розгляду її заяви, а саме за адвокатським запитом представника позивача, що вказує про існування можливості у позивача бути обізнаною про прийняте рішення щодо себе. Відповідно, посилання позивача на частину сьому статті 118 Земельного кодексу України як обґрунтування правомірності своїх дій щодо самостійного розроблення проекту землеустрою, без відповідного дозволу Головного управління Держгеокадастру у Луганській області як розпорядника земель сільськогосподарського призначення державної власності, є безпідставним.

Відповідач зазначив, що лише у випадку неприйняття рішення щодо надання чи відмови у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою у порядку частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України, заінтересована особа в отриманні у власність земельної ділянки може самостійно розробити відповідний проєкт землеустрою.

З урахуванням викладеного, відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 16 березня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху (арк. спр. 32-35).

Ухвалою від 02 квітня 2021 року про відкриття провадження в адміністративній справі визначено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (арк. спр. 69-71).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), судом встановлено таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) 09 вересня 2020 року звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Луганській області з заявою від 09 вересня 2020 року, зареєстрованою за № П-4851/0/36-20, про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га у власність із земель державної власності сільськогосподарського призначення, що розташовані за межами населених пунктів на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується на території Кремінської міської ради Кремінського району Луганської області, для ведення особистого селянського господарства (арк. спр. 14-15, 85-89, 103-107).

07 жовтня 2020 року Головним управлінням Держгеокадастру у Луганській області винесено наказ № 783-УБД Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою, яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за межами населених пунктів на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується на території Кремінської міської ради Кремінського району Луганської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 2,0000 га, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, з підстав невідповідності місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць (частина сьома статті 118 Земельного кодексу України), а саме земельна ділянка не відноситься до земель сільськогосподарського призначення державної власності. Передача земельних ділянок, що не відноситься до земель сільськогосподарського призначення державної власності, не належить до повноважень Головного управління Держгеокадастру у Луганській області, передбачених частиною четвертою статті 122 Земельного кодексу України (арк. спр. 90, 110).

Відповідно до інформації щодо земельної ділянки, яка розташована в межах :15:001, що надається Державним кадастровим реєстратором і територіальним органом нижчого рівня територіального органу, наданої Відділом Держгеокадастру у Кремінському районі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області на запит Головного управління Держгеокадастру у Луганській області, зокрема, щодо заяви ОСОБА_1 , бажана земельна ділянка розташована в межах земельної ділянки орієнтованою площею 1,8530 га та не відноситься до земель сільськогосподарського призначення, а є земельною ділянкою земель лісового фонду з цільовим призначенням - 09.02 Для іншого лісогосподарського призначення (арк. спр. 108-108 зв., 109).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Згідно з частиною четвертою статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 року № 442 Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади вирішено утворити Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, реорганізувавши Державне агентство земельних ресурсів України шляхом перетворення, а також установлено, що центральні органи виконавчої влади, що утворюються шляхом реорганізації інших центральних органів виконавчої влади, є правонаступниками органів, які реорганізуються (абзац третій пункту 1, пункт 5 постанови).

Постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15 затверджено Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, згідно з підпунктом 31 пункту 4 якого Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі - Держгеокадастр) наділена повноваженнями розпоряджатись землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

Згідно із пунктами 7, 9 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15, Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи. Держгеокадастр в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України та наказів Мінагрополітики видає накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує та контролює їх виконання.

Відповідно до пункту 1, підпункту 13 пункту 4, пункту 8 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Луганській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17 листопада 2016 року № 308 (у редакції наказу Держгеокадастру від 20 лютого 2020 року № 53), Головне управління Держгеокадастру у Луганській області (далі Головне управління) є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане. Головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Луганської області. Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

З аналізу наведених норм вбачається, що відповідача наділено повноваженнями розпоряджатися земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Луганської області, і єдиною формою рішення, що приймається Головним управлінням Держгеокадастру у Луганській області при реалізації повноважень щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Луганської області, у тому числі при розгляді заяв про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства, є наказ.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 14 Конституції України та статті 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (часина перша статті 3 Земельного кодексу України) (тут і далі посилання на норми Земельного кодексу України наводяться в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з частиною другою статті 4 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Частинами першою та другою, пунктом а частини третьої статті 22 Земельного кодексу України визначено:

землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей;

до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо);

землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до частини першої статті 33 Земельного кодексу України земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть передаватися громадянами у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок.

Згідно з пунктом б частини першої статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Абзацом першим частини першої та частиною другою статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Пунктом в частини третьої цієї статті передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України.

Згідно з частиною першою статті 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі, якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проєктів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Пунктом б частини першої статті 121 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно з абзацом першим частини третьої статті 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проєктів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

Із аналізу вищезазначених положень слідує, що законодавцем передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проєктів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як встановлено судом, бажана земельна ділянка розташована в межах :15:001 та не відноситься до земель сільськогосподарського призначення, а є земельною ділянкою земель лісового фонду з цільовим призначенням - 09.02 Для іншого лісогосподарського призначення.

В свою чергу, до повноважень Головного управління Держгеокадастру у Луганській області належить розпорядження земельними ділянками саме сільськогосподарського призначення державної власності в порядку, визначеному чинним законодавством.

За наведеного правового регулювання та встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що у відповідача не було правових підстав для надання позивачу дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення бажаної земельної ділянки у власність, внаслідок чого наказ Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 07 жовтня 2020 року № 783-УБД Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою відповідає критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, підстави для визнання його протиправним та скасування відсутні.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. Руїз Торія проти Іспанії (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Оскільки в межах даної адміністративної справи основні (суттєві) аргументи позовної заяви є необґрунтованими, а відповідач як суб`єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 77 КАС України покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, довів суду правомірність оскаржуваного рішення, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необґрунтовані і у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України від 08 липня 2011 року № 3674-VI Про судовий збір (далі - Закон № 3674-VI).

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 3674-VI судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Частиною першою статті 4 Закону № 3674-VI встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону № 3674-VI за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Системний аналіз частини першої статті 5 та частини другої статті 245 КАС України дає підстави для висновку, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії або утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дії чи бездіяльності є однією вимогою немайнового характеру (аналогічну правову позицію щодо сплати судового збору висловлено у постанові Верховного Суду України від 14 березня 2017 року по справі № П/800/559/16 (№ рішення в ЄДРСР 65680258), постанові Верховного Суду від 28 лютого 2018 року по справі № 800/473/17 (№ рішення в ЄДРСР 72525464) та постанові Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 640/21330/18 (номер рішення в ЄДРСР 85613193).

З викладеного слідує, що однією позовною вимогою немайнового характеру є:

вимога про визнання протиправним акта як передумова для застосування способу захисту порушеного права - скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення,

вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права - зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії або утриматися від їх вчинення тощо.

Станом на 01 січня 2021 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 2270,00 грн. Тобто, за одну вимогу немайнового характеру фізична особа має сплатити судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Позивачем в уточненій позовній заяві заявлено одну вимогу немайнового характеру про визнання протиправною та невмотивованою відмови Головного управління Держгеокадастру у Луганській області, викладеної в наказі від 07 жовтня 2020 року № 783-УБД, у ненаданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за межами населених пунктів на території Кремінської міської ради Кремінського району Луганської області, орієнтовним розміром 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 07 жовтня 2020 року № 783-УБД.

За цими позовними вимогами позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI як учасник бойових дій.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн, що підтверджено квитанцією від 31 березня 2021 року № 0.0..1 (арк. спр.44).

Таким чином, судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом внесено судовий збір у розмірі більшому, ніж встановлено законом, на 908,00 грн.

Разом з тим, за приписами пункту 1 частини першої, частини другої статті 7 Закону 3674-VI в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, переплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

У зв`язку з цим суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу право звернення до суду із клопотанням про повернення судового збору, внесеного в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову адвоката Гамова Владислава Володимировича в інтересах ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Луганській області (ідентифікаційний код 39771244, місцезнаходження: 93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, просп. Центральний, буд. 17, корп. 2) про визнання протиправною та невмотивованою відмови, скасування наказу відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.І. Чернявська