Справа № 160/744/21
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2021 року Справа № 160/744/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області до Відділу культури, туризму, національностей та релігій Петропавлівської районної державної адміністрації про стягнення заборгованості,-
Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Відділу культури, туризму, національностей та релігій Петропавлівської районної державної адміністрації, в якій просить:
- стягнути з Відділу культури, туризму, національностей та релігій Петропавлівської районної державної адміністрації на користь управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області суму платежів, що підлягає капіталізації в розмірі 450 426,52 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у відділенні Фонду отримують страхові виплати фізичні особи внаслідок нещасного випадку на виробництві, який стався під час роботи в Установі. Після отримання відомостей стосовно припинення юридичної особи (Установи) в результаті ліквідації, Фонд надіслав на адресу відповідача заяву з вимогами сплатити у межах ліквідаційної процедури капіталізовані платежі у розмірі 450 426,52 грн. а також документи, що підтверджують обов`язок сплати цих платежів. Втім, за результатами заяви відповідачем надана відповідь, яка на думку позивача не узгоджується з приписами законодавства України, що і стало підставою для звернення до суду із цим позовом, враховуючи обов`язок останнього провести капіталізацію страхових внесків як страхувальника, який ліквідується.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року прийнято до свого провадження вказану справу та згідно ч.2 ст.257 КАС України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Цією ж ухвалою суду встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Вказана ухвала суду про відкриття провадження у справі від 25.01.2021р. отримана відповідачем 28.01.21р., що підтверджується звітом про направлення на електронну пошту відповідача та звітом відповідача від 29.01.2020р. про підтвердження отримання вказаної кореспонденції.
Відповідач відзиву на позовну заяву або будь-яких пояснень з приводу заявлених позовних вимог не надав.
Зважаючи на те, що відповідача було належним чином повідомлено про відкриття провадження у справі, своїм правом на подання відзиву відповідач не скористався, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами.
На підставі ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За правилами частини 6 статті 120 КАС України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
Першим днем для прийняття рішення по даній справі є 26.03.2021 перебування судді у відпустці, у зв`язку з чим, дане рішення прийнято першим робочим днем - 30.03.2021р.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області проводить страхові виплати ОСОБА_1 , якій згідно виписки з акта огляду медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги від 15.02.2010 серії 10ААА №000689, визначено додаткову потребу у медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні.
На веб-порталі адміністративних послуг Міністерства юстиції України 20.10.2020 оприлюднено відомості стосовно припинення в результаті ліквідації Відділу культури, туризму, національностей та релігій Петропавлівської районної державної адміністрації з зазначенням інформації про призначення ліквідатором з припинення вказаної юридичної особи - ОСОБА_2 .
Відділ культури, туризму, національностей та релігій Петропавлівської РДА, 18.02.2002 набув статусу страхувальника, зареєструвавшись у Петропавлівському відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Дніпропетровській області, кінцевим правонаступником якого відповідно до наказу Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 27.07.2017 №70-ос є Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області
З урахуванням встановленого в оголошенні граничного строку для заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи відповідача (21.12.2020), управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області 16.11.2020 за адресами: відповідача та голови ліквідаційної комісії юридичної особи направлено заяву про визнання кредиторських вимог на загальну суму 450426,53грн., копія якої наявна в матеріалах справи.
Вказані вимоги складаються з платежів, що випливають з обов`язків Відділу культури, туризму, національностей та релігій Петропавлівської РДА перед ОСОБА_1 , внаслідок заподіяння останній шкоди життю та здоров`ю у зв`язку з отриманим нещасним випадком на виробництві на підприємстві відповідача.
Листом від 11.12.2020 №199 голова комісії з ліквідації Відділу культури, туризму, національностей та релігій Петропавлівської РДА, з підстав визначених Законом України від 17.11.2020 №1009-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо впорядкування окремих питань організації та діяльності органів місцевого самоврядування і районних державних адміністрацій» та з огляду на норми чинного законодавства, якими відповідача віднесено до бюджетної установи з ознакою неприбутковості, відповідач повідомив про відхилення кредиторських вимог Управління.
Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, визначено Законом № 1105-XIV.
Основними принципами державного соціального страхування в силу статті 3 Закону №1105-XIV є, зокрема:
- обов`язковість страхування осіб відповідно до видів соціального страхування та можливості добровільності страхування у випадках, передбачених законом;
- державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх прав;
- обов`язковість фінансування Фондом витрат, пов`язаних із наданням матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом;
- відповідальність роботодавців та Фонду за реалізацію права застрахованої особи на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за цим Законом.
Згідно з частинами першою та другою статті 4 цього Закону Фонд є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом. Фонд є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 15 Закону №1105-XIV, роботодавець зобов`язаний надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону № 1105-XIV, фінансування Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві здійснюється за рахунок, зокрема, капіталізованих платежів, що надійшли у випадках ліквідації страхувальників у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Постановою КМУ № 986 від 04.12.2019 затверджено Порядок капіталізації платежів до Фонду соціального страхування України у випадках ліквідації страхувальників, яким скасовано порядок. У зв`язку із прийняттям вказаної постанови втратила чинність Постанова Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 р. № 765 «Про реалізацію статей 45 і 92 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».
Так, відповідно до цього Порядку здійснюється капіталізація платежів до Фонду соціального страхування України у випадках ліквідації (зокрема у зв`язку з банкрутством) страхувальника (далі - платежі) для задоволення вимог, що виникли із його зобов`язань внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю застрахованим особам.
Пункт 2 вказаного порядку містить визначення терміну «капіталізація платежів», який означає визначення суми грошових зобов`язань страхувальника у випадку його ліквідації (зокрема у зв`язку з банкрутством), що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю застрахованим особам, які належить сплатити до Фонду соціального страхування України для забезпечення страхових виплат і витрат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності.
Відповідно до п.3 Порядку капіталізація платежів проводиться щодо кожної застрахованої особи з урахуванням заборгованості за попередні роки та необхідних подальших платежів для забезпечення страхових виплат і витрат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Під час капіталізації платежів враховуються заробітна плата потерпілого, відсоток втрати професійної працездатності, витрати на догляд за потерпілим, на реабілітацію, протезування, придбання транспортних засобів, види соціальної допомоги відповідно до медичного висновку, одноразова допомога в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого, а також інші виплати, передбачені законодавством.
Тобто норми Порядку поширюються на правовідносини з приводу здійснення капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов`язання суб`єкта підприємницької діяльності - банкрута.
Згідно до вимог ст.105 Цивільного кодексу України передбачено, що учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявленім кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.
Статтею 111 Цивільного кодексу України передбачено, що ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред`явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи. Виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, у тому числі за податками, зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та іншими коштами, що належить сплатити до державного або місцевого бюджету, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, провадиться у порядку черговості, встановленому статтею 112 цього Кодексу.
Виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, у тому числі за податками, зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та іншими коштами, що належить сплатити до державного або місцевого бюджету, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, провадиться у порядку черговості, встановленому статтею 112 цього Кодексу. (частина 9 статті 111 Цивільного кодексу України).
Пунктом 1 частини 1 статті 112 Цивільного кодексу України визначено, що у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи вимоги її кредиторів задовольняються у такій черговості: у першу чергу задовольняються вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом.
Згідно до вимог ст. 1205 Цивільного кодексу України, у разі припинення юридичної особи, зобов`язаної відшкодувати шкоду, завдану каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, і встановлення її правонаступників виплата щомісячних платежів покладається на її правонаступників.
У цьому разі вимоги про відшкодування шкоди пред`являються до її правонаступників.
Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Відділ культури, туризму, національностей та релігій Петропавлівської районної державної адміністрації, зареєстрований 10.07.1997р., організаційно-правова форма: ОРГАН ДЕРЖАВНОЇ ВЛАДИ.
Разом з тим, відповідно до підпункту 4 пункту 1 Постанови Верховної ради України від 17.07.2020 року № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» у Дніпропетровській області утворено Синельниківський район (з адміністративним центром у місті Синельникове) у складі територій Брагинівської сільської, Васильківської селищної, Великомихайлівської сільської, Дубовиківської сільської, Зайцівської сільської, Іларіонівської селищної, Маломихайлівської сільської, Межівської селищної, Миколаївської сільської, Новопавлівської сільської, Першотравенської міської, Петропавлівської селищної, Покровської селищної, Раївської сільської, Роздорської селищної, Синельниківської міської, Славгородської селищної, Слов`янської сільської, Української сільської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.
Законом України 17.11.2020 № 1009-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо впорядкування окремих питань організації та діяльності органів місцевого самоврядування і районних державних адміністрацій», який набрав чинності 06.12.2020, визначено, що правонаступник районної ради району, ліквідованого Верховною Радою України, після припинення відповідних районних рад як юридичних осіб, але не пізніше 1 липня 2021 року, зобов`язаний передати у комунальну власність територіальних громад усі об`єкти спільної власності територіальних громад району, які знаходяться на території цих територіальних громад, відповідно до розмежування видатків між бюджетами, встановлених Бюджетним кодексом України.
Судом встановлено, що Відділення Фонду щомісячно здійснює страхові виплати потерпілій особі ОСОБА_1 внаслідок отриманням нею трудового каліцтва під час роботи у відповідача, на підтвердження чого матеріали справи містять відповідний акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, виписку з акту огляду МСЕК про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках, постанову про призначення потерпілій перерахованої щомісячної страхової виплати від 07.04.2020р.
Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
У низці випадків ЄСПЛ визнавав державу відповідальною за борги підприємств незалежно від їх формальної класифікації у внутрішньодержавному праві (рішення від 30 листопада 2004 року у справі "Михайленки та інші проти України", пункт 45, рішення від 04 квітня 2006 року у справі "Лисянський проти України", пункт 19, рішення від 03 квітня 2007 року у справі "Кооперативу Агрікола Слобозія-Ханесей проти Молдови", пункти 18,19, рішення від 12 квітня 2007 року у справі "Григор`єв та Какаурова проти Російської Федерації", пункт 35, рішення від 15 січня 2008 року у справі "Р. Качапор та інші проти Сербії". Отже, внутрішньодержавний правовий статус підприємства як самостійної юридичної особи сам по собі не звільняє державу від відповідальності за борги підприємств у межах Конвенції.
Крім того, ЄСПЛ також висловив позицію і щодо субсидіарної відповідальності муніципального органу (органу місцевого самоврядування) за зобов`язаннями муніципального підприємства. Так, у пункті 62 рішення у справі "Єршова проти Російської Федерації" ЄСПЛ зазначив, що, враховуючи публічний характер діяльності підприємства, істотний ступінь контролю за його майном з боку муніципальних органів влади і рішень останніх, які мали наслідком передачу майна і подальшу ліквідацію підприємства, ЄСПЛ дійшов висновку про те, що підприємство не було наділене достатньою організаційною та управлінською незалежністю від муніципальних органів влади.
Отже, незалежно від статусу підприємства як самостійної юридичної особи, муніципальна влада і відповідно держава мають бути в межах Конвенції визнані відповідальними за діяльність і бездіяльність підприємства.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Петропавлівський відділ культури, туризму, національностей та релігій Петропавлівської райдержадміністрації, відповідно до Положення, затвердженого розпорядженням голови райдержадміністрації від 14.12.2016 року №Р-610/0/350-16, є структурним підрозділом Петропавлівської районної державної адміністрації, який утворюється головою райдержадміністрації і в межах району забезпечує виконання покладених на відділ завдань.
Основним завданням відділу є реалізація державної політики у сферах культури і мистецтва, туризму та охорони культурної спадщини, а також у сфері міжнаціональних відносин, релігії та захисту прав національних меншин України.
Відділ культури, туризму, національностей та релігій Петропавлівської райдержадміністрації є бюджетною неприбутковою установою, в своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства культури та інформаційної політики України, інших центральних органів виконавчої влади, розпорядженнями голови райдержадміністрації, наказами Управління культури, туризму, національностей і релігій облдержадміністрації, а також цим Положенням.
Функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.
Отже, правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування.
Відповідно до частини четвертої статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад.
Як було встановлено судом та зазначено вище, Петропавлівський відділ культури, туризму, національностей та релігій Петропавлівської райдержадміністрації, є структурним підрозділом Петропавлівської районної державної адміністрації, який утворений головою райдержадміністрації і в межах району забезпечує виконання покладених на відділ завдань та є бюджетною неприбутковою установою.
Аналізуючи вищевикладене, суд доходить до висновку про те, що у своїй діяльності комунальні некомерційні підприємства та установи не наділенні повною самостійною відповідальністю у відносинах з третіми особами, а така відповідальність субсидіарно покладається на органи місцевого самоврядування, у віданні яких перебувають відповідні підприємства або установи, в даному випадку на Петропавлівську райдержадміністрацію.
Висновки у цій справі узгоджується з правовою позицією, що викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2018 року у справі № 5023/4388/12 та постановах Верховного Суду від 31 січня 2019 року у справі №804/1315/17, від 28 листопада 2019 року у справі №816/2357/16, від 29 січня 2020 року у справі №804/2069/17.
Суд не приймає до уваги посилання позивача про те, що відповідачем не зазначено будь-якої норми права, яка б в імперативному порядку забороняла притягнення до відповідальності юридичних осіб зі статусом бюджетних чи неприбуткових за невиконання обов`язку по здійсненню страхувальником капіталізації страхових виплат із посиланням на додаткову постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 24.04.2019р. №188/1650/16-а, оскільки такі доводи спростовуються вказаним вище законодавством України, а у вказаній додатковій постанові вирішувалося питання щодо сплати судового збору державною неприбутковою організацію. Крім того, нормами КАС не передбачено обов`язку враховувати додаткові постанови судів апеляційних інстанцій.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, і ч. 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.
Керуючись ст.ст.241-250 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Турлакова