Справа № 320/5905/21
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2021-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

01 червня 2021 року м. Київ № 320/5905/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панова Г.В., розглянувши позовну заяву

ОСОБА_1

до Територіального управління Служби судової охорони у місті Києві та Київській області

про визнання протиправним та скасування наказу в частині, зобов`язання вчинити певні дії,

стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Територіального управління Служби судової охорони у місті Києві та Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ територіального управління Служби судової охорони у м.Києві та Київській області від 02.03.2021 №47 о/с в частині: станом на день звільнення вислуга років у календарному обчисленні для виплати одноразової допомоги при звільненні зі служби - 01 рік 02 місяці 29 днів;

- зобов`язати територіальне управління Служби судової охорони у м.Києві та Київській області внести у наказ №47 о/с/ від 20.03.2021 зміни: станом на день звільнення вислуга років ОСОБА_1 у календарному обчисленні для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби - 16 років 05 місяців 13 днів;

- стягнути з територіального управління Служби судової охорони у м.Києві та Київській області на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні у відповідності до п.1, п.6 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з розрахунку вислуги 16 років 05 місяців 13 днів, у сумі 113 216 грн. 55 коп.;

- визнати протиправним та скасувати наказ територіального управління Служби судової охорони у м.Києві та Київській області від 02.03.2021 №47 о/с в частині: станом на день звільнення виплатити грошову компенсацію за 07 днів невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2021 році;

- зобов`язати територіальне управління Служби судової охорони у м.Києві та Київській області внести у наказ №47 о/с/ від 20.03.2021 зміни: станом на день звільнення виплатити грошову компенсацію за 07 днів невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2021 році, та 15 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки;

- стягнути з територіального управління Служби судової охорони у м.Києві та Київській області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 15 календарних днів невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік;

- стягнути з територіального управління Служби судової охорони у м.Києві та Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати належної йому грошової компенсації за невикористані 15 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік. та. виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби ( 16 років 05 місяців 13 днів) в сумі 113 216 грн. 55 коп.

Відповідно до вимог частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Судом під час вирішення питання про відкриття провадження у справі було встановлено недоліки позовної заяви, у зв`язку з чим ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.05.2021 позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу строк протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали, для усунення недоліків, про які вказано в ухвалі, а саме шляхом подання до суду: заяви про поновлення строку звернення до суду з доказами на їх підтвердження, що свідчать про існування обставин, що об`єктивно перешкоджали позивачеві звернутися до суду з цим адміністративним позовом у строки, визначені статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

27.05.2021 на адресу суду за допомогою системи «Електронний Суд» надійшла заява ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду у якій позивач зазначив, що суд правильно зазначив в ухвалі суду, що відповідно до частини 5 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Проте, на думку позивача до спірних правовідносин слід застосовувати ч. 2 ст. 122 КАС України, якою передбачено шестимісячний строк звернення до суду, оскільки ним оскаржується наказ не в частині звільнення зі служби, її проходження, а в інших частинах: вислуга років, невикористані відпустки.

Крім того позивач зазначив, що орієнтовно 15.03.2021 у нього з`явилися симптоми коронавірусу СОVID-І9 та він пішов на самоізоляцію, проте до медичного закладу не звертався оскільки стан його був не критичний, а лікувався аналогічними препаратами, як і його брат ОСОБА_2 , який уже був перехворів на дану хворобу, і якому ліки виписували лікар. Відтак, позивач стверджував, оскільки він перебував з 15 березня 2021 по 1 травня 2021 року на самоізоляції у себе вдома, то не мав можливості звернутися за правничою допомогою до юристів для написання позову.

Розглянувши заяву позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Абзацом першим частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Отже, в силу вищенаведених норм КАС України слідує, що оскарження особою до суду наказу, що стосується його проходження публічної служби, зокрема діяльності у інших державних органах здійснюється протягом місячного строку з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Так, чинним нормами Кодексу адміністративного судочинства не відокремлюються поняття оскарження наказу щодо проходження публічної служби в інших частинах: вислуга років, невикористані відпустки від поняття звернення до суду у справах щодо проходження публічної служби, строк звернення до суду якого обчислюється в місячний строк.

Отже, з огляду на викладене, враховуючи формулювання позивачем позовних вимог наступним чином: визнання протиправним та скасування наказу територіального управління Служби судової охорони у м.Києві та Київській області від 02.03.2021 №47 о/с в частині: станом на день звільнення вислуга років у календарному обчисленні для виплати одноразової допомоги при звільненні зі служби - 01 рік 02 місяці 29 днів; зобов`язання територіального управління Служби судової охорони у м.Києві та Київській області внести у наказ №47 о/с/ від 20.03.2021 зміни: станом на день звільнення вислуга років ОСОБА_1 у календарному обчисленні для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби - 16 років 05 місяців 13 днів; визнання протиправним та скасування наказу територіального управління Служби судової охорони у м.Києві та Київській області від 02.03.2021 №47 о/с в частині: станом на день звільнення виплатити грошову компенсацію за 07 днів невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2021 році; зобов`язання територіального управління Служби судової охорони у м.Києві та Київській області внести у наказ №47 о/с/ від 20.03.2021 зміни: станом на день звільнення виплатити грошову компенсацію за 07 днів невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2021 році, та 15 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки, суд зазначає, що предметом позову у даній справі є оскарження наказу територіального управління Служби судової охорони у м.Києві та Київській області від 02.03.2021 №47 о/с.

Викладене спростовує доводи позивача стосовно того, що місячний строк звернення до суду не розповсюджується на спірні правовідносини.

Як було зазначено судом, позивачеві про порушення його прав стало відомо 02.03.2021 року, з моменту прийняття спірного наказу. Відтак, строк звернення позивача до суду повинен був обчислюватися з 03.03.2021 по 03.04.2021.

Однак, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до Київського окружного адміністративного суду лише 06.05.2021, що підтверджується штампом відділення зв`язку «Укрпошта» на конверті, в якому надійшла позовна заява до суду.

Суд зазначає, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Водночас, навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд в ухвалі від 24.05.2021 у цій справі зазначив, що позивач, звернувшись до суду з позовною заявою 06.05.2021, пропустив місячний строк для звернення з позовною заявою до суду, передбачений КАС України та запропонував позивачу подати до суду заяву про поновлення строку звернення до суду з доказами на їх підтвердження, що свідчать про існування обставин, що об`єктивно перешкоджали позивачеві звернутися до суду з цим адміністративним позовом у строки, визначені статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України

Позивач у заяві про поновлення строку звернення до суду, зазначив про те, що орієнтовно 15.03.2021 у нього з`явилися симптоми коронавірусу СОVID-І9 та він пішов на самоізоляцію, проте до медичного закладу не звертався оскільки стан його був не критичний, а лікувався аналогічними препаратами, як і його брат ОСОБА_2 , який уже був перехворів на дану хворобу, і якому ліки виписували лікар. Відтак, позивач стверджував, оскільки він перебував з 15 березня 2021 по 1 травня 2021 року на самоізоляції у себе вдома, то не мав можливості звернутися за правничою допомогою до юристів для написання позову.

Разом з тим, жодних доказів на підтвердження вказаних обставин позивачем до суду надано не було, зокрема доказів підтвердження виявлення симптомів гострої респіраторної хвороби СОVID-І9, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, перебування на самоізоляції, що в свою чергу не може тлумачитись судом як неможливість звернення позивача до суду у місячний строк звернення до суду. Крім того, суд зазначає, що про порушення його прав позивач дізнався 02.03.2021 та при цьому ОСОБА_1 не зазначив обставин, що перешкоджали йому у період з 02.03.2021 по 15.03.2021 звернутися з даним позовом до суду чи за належною правовою допомогою, враховуючи ту обставину, що місячний строк звернення до суду почав обчислюватися 03.03.2021 та закінчився 03.04.2021.

Суд зазначає, що позивач у доводах викладених у заяві про поновлення пропущеного строку зазначає обставини, які суперечать одна одній щодо строку звернення до суду. По-перше, позивач зазначає, що на його думку до спірних правовідносин повинен застосовуватися шестимісячний строк звернення до суду, по-друге позивач зазначає, що він перебував на самоізоляції, тому не зміг своєчасно у місячний строк звернутися до суду. Вказане, на переконання суду, не спростовує доводів позивача про поважність пропуску строку звернення до суду.

У зв`язку з цим, надані позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду пояснення не підтверджують наявність поважних причин пропуску ОСОБА_1 місячного строку звернення з даною позовною заявою до суду.

Отже, позивачем не доведено поважності причини пропуску строку звернення з даною позовною заявою, що свідчить про те, що позивач не виконав вимоги ухвали суду від 27.05.2021.

Суд ще раз зауважує, що законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановлено строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Зважаючи на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом, а наведені ним причини пропуску цього строку не дають підстав для визнання їх поважними та, відповідно, поновлення строку звернення до суду, суд вважає за необхідне застосувати процесуальні наслідки такого пропуску.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

З огляду на невиконання позивачем у повному обсязі вимог ухвали суду від 27.05.2021, суд вважає за необхідне позовну заяву ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у місті Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування наказу в частині, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів повернути позивачу з усіма доданими до неї документами.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до приписів частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню позивача до суду з подібним позовом після того, як перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного, керуючись статтями 121-123, 161, 169, 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у місті Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування наказу в частині, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів, - повернути позивачеві.

2. Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

3. Копію ухвали разом з матеріалами позовної заяви надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Панова Г. В.