Справа № 520/4643/21
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2021-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

28 травня 2021 р. справа № 520/4643/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Старосєльцевої О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) осіб справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОЛІГА-ТРЕЙД" до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України про скасування податкового повідомлення - рішення, -

встановив:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОЛІГА-ТРЕЙД" (далі за текстом заявник, платник, Товариство, ТОВ) у порядку адміністративного судочинства заявив вимогу про скасування податкового повідомлення - рішення №7 від 11.03.2021р., прийнятого Головним управлінням ДПС у Харківській області.

Аргументуючи цю вимогу зазначив, що у відносинах з вітчизняними контрагентами постачальниками діяв обачливо, розсудливо і виважено; податковий кредит з ПДВ формував виключно у межах реальних господарських операцій за правильно оформленими первинними документами; фізичне існування товару підтверджується митними органами, котрі здійснювали контроль за повнотою і достовірністю оформлення документів в операціях з експорту товару за межі України; кошти від продажу товару надійшли на рахунки платника податків від покупця-нерезидента. Наголошував на відсутності події вчинення податкового правопорушення у вигляду недоплати грошових зобов`язань з ПДВ та штучності, неправдивості та вигаданості суджень контролюючого органу про протилежне.

Відповідач, Головне управління Державної податкової служби у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС України (враховуючи, що позов було подано з зазначенням місця знаходження та коду ЄДРПОУ відокремленого підрозділу ДПС України, суд вважає, що правильним найменуванням відповідача є - Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС України) (далі за текстом владний суб`єкт, контролюючий орган, адміністративний орган, ГУ, Управління) з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову, зазначив, що проведені податкові перевірки показали на формування показників податкового кредиту з податку на додану вартість у межах нереальних господарських операцій.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник пройшов передбачену законодавством процедуру державної реєстрації субєктів господарювання, набув правового статусу юридичної особи приватного права, значиться в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань під ідентифікаційним кодом - 42349321, у якості платника податків (у тому числі і ПДВ) перебуває на обліку в установі відповідача.

За твердженням заявника, 05.10.2020 року між позивачем, ТОВ "АГРОЛІГА-ТРЕЙД" (в якості Покупця) та Приватним підприємством «ЛАН» (в якості Постачальника) було укладено письмовий правочин у формі договору поставки №0510-0120ПТ, предметом якого є постачання Товару українського походження, врожаю 2020 року на умовах, зазначених у цьому договорі.

На момент укладення згаданого правочину сторони мали правоздатність і дієздатність юридичних осіб, що підтверджується відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Від імені сторін правочин було укладено повноважними особами, а саме: від позивача директором М.О. Яковлєвою, від контрагента директором М.М. Бондаренко, та скріплено печатками.

Потреба в укладенні згаданого правочину була обумовлена необхідністю здійснення господарської діяльності з виробництва та продажу олії та шроту.

За твердженням заявника, у межах згаданого правочину були проведені господарські операції з продажу (постачання) товару соняшник, у кількості 51.845т на суму 669.433,21 грн. (в т.ч. ПДВ 111.572,20 грн.), які оформлені видатковою накладною №0510/20 від 05.10.2020р. на суму 669.433,21 грн., податковою накладною №1 від 05.10.2020р. на загальну суму 669.433,21 грн. (в т.ч. ПДВ 111.572,20 грн.).

Податкову накладну №1 від 05.10.2020р. на загальну суму 669.433,21 грн. (в т.ч. ПДВ 111.572,20 грн.) подано на реєстрацію, реєстрацію було зупинено. Проте, за рішенням Комісії регіонального рівня від 11.11.2020 №2126484/31847991 зазначену податкову накладну зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних, має статус "зареєстрована за рішенням комісії".

Фізичне переміщення товару підтверджується товарно-транспортними накладними №0510/2 від 05.10.2020р., №0510/1 від 05.10.2020р., №0610/2 від 05.10.2020р., №0610/1 від 05.10.2020р.

Фактичне отримання товару здійснювалось ТОВ «АГРОКОМ НОВА ВОДОЛАГА» для ТОВ "АГРОЛІГА-ТРЕЙД" на підставі договору на переробку насіння соняшникового №2808-01 від 28.08.2018р., укладеного між ТОВ "АГРОЛІГА-ТРЕЙД" та ТОВ «АГРОКОМ НОВА ВОДОЛАГА», що підтверджується актом приймання передачі сировини від 05.10.2020р.

Зобов`язання по оплаті вартості придбаного товару були виконані позивачем шляхом перерахування на користь контрагента безготівкових коштів згідно з платіжним дорученням №3034 від 23.11.2020р., №2870 від 27.10.2020р., №2725 від 06.10.2020р. на загальну суму 669.433,21 грн. (в т.ч. ПДВ 111.572,20 грн.).

В бухгалтерському обліку позивач операції відображено записами у оборотно-сальдовій відомості по субрахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками», а саме ПП «ЛАН».

В податковому обліку вказані операції відображено в податковій декларації з податку на додану вартість за листопад 2020р.

Придбане насіння використано позивачем у власній господарській діяльності шляхом переробки в олію соняшникову та шрот на підставі договору на переробку насіння соняшникового №2808-01 від 28.08.2018р. Оплата наданих послуг шляхом передплати підтверджується платіжним дорученням №2746 від 08.10.2020р.

Факт переробки насіння соняшникового підтверджується актом здачі-приймання робіт №3110-08 від 31.10.2020р. та додатком до акту, що складені за фактом переробки насіння. Від ПП «ЛАН» було отримано 51.845т соняшника, з якого перероблено 22т олії соняшникової та 20.55т шроту.

У подальшому придбаний товар було використано позивачем при організації власної господарської діяльності, а саме: реалізовано олію соняшникову за контрактом №2508 від 25.08.2020 з компанією «Exim industry company» (Польща) згідно додаткової угоди №2 від 30.09.2020р., Інвойсу від 26.10.2020р., ВМД (формаМД2) №UA209140/2020/100464, CMR 26102020, акту про придатність цистерн №23.10.-14 від 23.10.2020р., сертифікату миття, EURO1 №А209.049194, якість підтверджено посвяченням якості №167 від 23.10.2020р.; реалізовано шрот за контрактом від 20.10.2020 року №201020/SFM з нерезидентом ММТ COMMODITIES GmbH (Швейцарія) згідно Інвойсу №02.11.20 від 02.11.20 та ВМД (форма МД2) №UA50040/2020/214063.

Відомостями фінансової звітності позивача за 2020 рік підтверджено отримання підприємством прибутку від проведення господарських операцій з придбання товару та подальшого використання придбаного товару.

18.01.2021р. контролюючим органом було видано наказ №11-п про призначення позапланової виїзної документальної перевірки заявника за період щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за листопад 2020 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету.

Результати проведеної перевірки оформлені актом від 05.02.2021р. №1685/20-40-07-07-09/42349321 (далі за текстом - Акт №1685/20-40-07-07-09/42349321).

У тексті Акту контролюючим органом викладені власні судження про вчинення особою низки податкових правопорушень, зокрема: п.п. «а» п. 198.1, п. 198.2, абзаців першого і другого п.п. 198.2 ст. 198, п. 201.1, п.201.10, п. 201.11 ст. 201, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 ПК України, за рахунок відображення у податковому обліку показників виданих контрагентом постачальником первинних документів за нереальними господарськими операціями, що призвело до завищення суми ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню (р. 20.2.1) за листопад 2020 року на 111572,20 грн.

З актом перевірки позивач не погодився та подав до контролюючого органу відповідні заперечення від 19.02.2021 року №190201, на які отримав відповідь ГУ за №212/20-40-07-07-14 від 09.03.2021р. про необґрунтованість вказаних заперечень.

11.03.2021р. з посиланням на Акт №1685/20-40-07-07-09/42349321 контролюючим органом було видано податкове повідомлення - рішення №7 від 11.03.2021р., яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку у розмірі 111572,00 грн. та визначено суму грошового зобов`язання за штрафними санкціями 27893,00 грн.

Не погодившись із відповідністю закону управлінського волевиявлення контролюючого органу з приводу додаткового обчислення грошових зобов`язань з податку на додану вартість за переліченими вище правовими актами індивідуальної дії, заявник ініціював даний спір, стверджуючи про безпідставність обтяження додатковим податковим обов`язком.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч.2 ст.19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Відносини з приводу справляння податку на додану вартість з 01.01.2011р. регламентовані, насамперед, приписами розділу V Податкового кодексу України.

Так, згідно з п.п. б п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

У розумінні п.п.14.1.185 ст.14 Податкового кодексу України постачання послуг - будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об`єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об`єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.

Пунктом 201.1 ст.201 Податкового кодексу України передбачено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

У силу п.201.10 ст.201 названого кодексу реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені; для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).

Функціонування Єдиного реєстру податкових накладних (далі за текстом Реєстр) відбувається в автоматизованому режимі за правилами Порядку ведення єдиного реєстру податкових накладних (затверджено постановою КМУ від 29.12.2010р. №1246 із змінами та доповненнями; далі за текстом - Порядок №1246), а також Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість (затверджено постановою КМУ від 16.10.2014р. із змінами та доповненнями; далі за текстом - Порядок №569).

З 01.02.2020р. в Україні діє Порядок зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, який затверджено постановою КМУ від 11.12.2019р. №1165 (далі за текстом - Порядок зупинення №1165).

Зокрема, п.12 Порядку №1246 передбачено, що саме в автоматизованому режимі здійснюється перевірка одержаної від платника податків податкової накладної на предмет наявності підстав для зупинення реєстрації.

Відповідно до п.п.201.16 ст.201 Податкового кодексу України реєстрація податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Отже, відсутність об`єкта оподаткування податком на додану вартість виключає як правомірність виписування податкової накладної контрагентом - постачальником, так і легальність включення такої податкової накладної покупцем до складу податкового кредиту з ПДВ відповідного звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

За правилом абз.1 п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Окрім того, аналізуючи положення норм розділу V Податкового кодексу України (а саме: ст.ст.185, 187, 188, 198, 201) у кореспонденції з приписами ст.ст.215, 216, 228 Цивільного кодексу України та ст.ст.207, 208 Господарського кодексу України суд доходить висновку про те, що платник податків може правомірно реалізувати право на формування податкового кредиту з ПДВ у разі одночасного існування сукупності таких обставин як: 1) отримання від контрагента-постачальника первинних документів без дефекту форми, змісту (тобто відтворення всіх обов`язкових за законом реквізитів, з детальним описанням суті та показників господарської операції) чи походження (тобто створення документу реально існуючим суб`єктом права) або проведення операції списання безготівкових коштів з банківського рахунку в оплату вартості товару (роботи, послуги); 2) відсутність наміру на безпідставне одержання податкової вигоди; 3) реальне проведення платником податків господарської операції в умовах звичайної господарської діяльності, яка здійснюється з дотриманням засад розумності, виваженості, добросовісності, сумлінності та спрямована на отримання позитивного економічного результату (тобто відповідність стандарту розумної та обачливої поведінки комерсанта); 4) настання події виникнення права на податковий кредит; 5) реєстрація контрагентом-постачальником податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Вимоги до змісту та форми первинних документів викладені законодавцем у ч.2 ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України, де передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

До того ж у силу вимог абз.2 п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України у податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата складання податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД, для послуг - код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг; платники податків, крім випадків постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, мають право зазначати код товару згідно з УКТ ЗЕД або код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг неповністю, але не менше ніж чотири перших цифри відповідного коду; й) індивідуальний податковий номер.

Таким чином, і за приписами ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України", і за приписами абз.2 п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна у якості первинного документа повинна містити відомості, котрі поза розумним сумнівом детально висвітлюють зміст та обсяг господарської операції і є достовірними.

На виконання вимог ч.5 ст.242 КАС України суд бере до уваги, що у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 20.12.2019р. по справі №826/16776/18 (адміністративне провадження №К/9901/29228/19) "Для цілей оподаткування ПДВ операції з постачання (придбання) товарів (послуг) мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку.

Наявність у платника ПДВ первинних документів, які складені для оформлення операції з постачання, не є безумовною підставою для визнання за платником податку права на податковий кредит. Обов`язковою умовою є достовірність цих документів.".

При цьому, суд зважає, що за визначенням ч.1 ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Окрім того, у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 08.09.2020р. у справі №819/1250/17 "Норми Податкового кодексу України Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" не ставлять у залежність право платника податків на податковий кредит та можливість формування витрат від виконання податкового обов`язку іншими платниками - постачальниками товарів (послуг). Однак, у разі встановлення в судовому процесі обставин, які свідчать, що платник податків був чи міг бути обізнаний щодо протиправної діяльності його контрагента, яка полягає в незаконній мінімізації податкових зобов`язань, зокрема, у створенні штучних підстав для збільшення валових витрат та/чи податкового кредиту, або у разі коли платник податків діяв без належної обачності чи обережності при виборі контрагента, який не виконує податкового обов`язку, при встановлених обставинах, які спростовують реальність господарських операцій, отримана таким платником податків податкова вигода у вигляді права на податковий кредит є безпідставною.".

Назване рішення Верховного Суду є останнім у часі, де викладена правова позиція з приводу наслідків власної необізнаності, необачності, необережності платника податків у контексті наміру на безпідставне отримання податкової вигоди, а тому у силу ч.5 ст.242 КАС України має пріоритет над іншими судовими актами з даного питання.

Суд зважає, що обставини наявності у контрагента позивача статусу платника ПДВ і реєстрації виписаної таким контрагентом податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних визнаються учасниками справи.

Також суд бере до уваги, що претензій до форми, змісту або підстави складання податкової накладної контролюючий орган не висловив, відсутності першої із подій для складання податкової накладної поставка товару ані у ході податкової перевірки, ані під час розгляду справи достеменно не спростував. Сама лише незгода контролюючого органу із існуванням такої події не може бути визнана доведеним фактом відсутності підстав для виписування податкової накладної.

В контексті обставин даного спору має місце сукупність таких подій як: проведення заявником безготівкових розрахунків з вітчизняними контрагентами-постачальниками; належність оформлення усіх первинних та суміжних документів; наявність реального фізичного руху товару у просторі; існування товару як фізичної речі матеріального світу; відсутність будь-яких претензій митниці до експорту заявником товару за межі України.

Оскільки товар існує фізично як річ матеріального світу, то на подію переходу права власності на цю річ має бути складена податкова накладна, що і зумовлює виникнення права на податковий кредит з ПДВ у набувача права власності.

Продовжуючи вирішення спору, суд зважає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

При цьому, із положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності у спорі за стандартом доказування - "поза будь-яким розумним сумнівом" (тобто запропоноване сприйняття ситуації повинно виключати реальну ймовірність існування у дійсності будь-якого іншого варіанту), у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - "баланс вірогідностей" (тобто запропоноване сприйняття ситуації не повинно суперечити умовам реальної дійсності і бути можливим до настання).

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не доведеного документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не спричиняє виникнення безумовних та беззаперечних підстав для висновку про реальне існування такої обставини у дійсності.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб"єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

У розумінні ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, згідно з ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а у силу запроваджених частинами 1 і 2 ст.74 КАС України застережень суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням встановленого законом порядку або не підтверджені визначеними законом певними засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а за правилом ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, оцінивши добуті докази за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, підсумовуючи викладені вище міркування та беручи до уваги обсяг доказів, наявних у розпорядженні контролюючого органу на момент видання оскарженого рішення, суд не знаходить правових підстав для визнання юридично правильними та фактично обґрунтованими тих мотивів, які покладені в основу оскарженого рішення, адже наданими позивачем документами первинного (бухгалтерського) обліку підтверджено реальність господарських операцій за рахунок яких позивачем відображено у податковому обліку показник ПДВ, який підлягає бюджетному відшкодуванню (р. 20.2.1) за листопад 2020 року на суму 111572,20 грн.

Доводи контролюючого органу з приводу нездатності контрагента постачальника виконати власні господарські зобов`язання за правочином купівлі-продажу суд змушений відхилити, позаяк, по-перше, виконання зобов`язань з продажу вже створеного товару обєктивно не вимагає ані існування основних фондів, ані існування виробничих потужностей, ані наявності трудових ресурсів чи будь-яких інших активів.

По-друге, контролюючим органом не були опитані керівники та засновники контрагента - постачальника, хоча відомості про їх ідентифікуючі ознаки як учасників суспільних відносин були достеменно відомі Управлінню.

По-третє, контролюючим органом не була ініційована процедура зустрічної звірки контрагента постачальника.

По-четверте, контролюючий орган безпідставно проігнорував письмові докази реального фізичного існування товару - предмету правочину купівлі-продажу.

Окрім того, суд зазначає, що в акті перевірки міститься лише припущення та міркування щодо кількості та строків урожайності з урахування середньої гущини насаджень, виходячи з виду та назви посівного матеріалу.

Таким чином, наведені в акті перевірки аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивач та його контрагентом, первинні документи за даними операціями у їх сукупності свідчать про фактичний рух активів із врахуванням ділової мети такого руху у межах господарської діяльності позивача.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що владний суб`єкт у спірних правовідносинах не дотримався вимог ч.2 ст.19 Конституції України, позаяк обставини події з`ясував неповно, діяння особи кваліфікував неправильно, оцінки усім юридично значимим факторам не надав, унаслідок чого міра застосованої юридичної відповідальності не узгоджується із характером, змістом та наслідками діяння особи.

Указане призвело до погіршення правового становища заявника за рахунок безпідставного обтяження майновим обовязком проведення додаткових платежів на користь держави у сфері справляння ПДВ.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність у контролюючого органу правових підстав для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку у розмірі 111572,00 грн., а також визначення суми грошового зобов`язання за штрафними санкціями у розмірі 27893,00 грн., у зв`язку з чим, податкове повідомлення-рішення №7 від 11.03.2021 року є протиправним та підлягає скасуванню.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), надав оцінку усім юридично значимим факторам і обставинам справи, дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін, виклав власні мотиви конкретного тлумачення змісту належних норм матеріального і процесуального права.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення №7 від 11.03.2021 року, прийняте Головним управлінням ДПС у Харківській області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, 46, м. Харків, 61057, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОЛІГА-ТРЕЙД" (вул. Поштова, 41, с. Кам`янка, Дворічанський район, Харківська область, 62710, ) витрати зі сплати судового збору 2270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок).

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України.

Суддя О.В.Старосєльцева