Справа № 440/4357/21
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2021-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/4357/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Удовіченка С.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

29 квітня 2021 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 /позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в частині перерахунку пенсії ОСОБА_1 зі зменшенням відсоткового розміру пенсії з 90% до 70%,
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з 01 січня 2018 року у розмірі 90% відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням проведених виплат.
В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при здійсненні перерахунку пенсії зберігається право на збереження відсотку нарахування пенсії на момент її призначення та підвищення. Так як пенсія призначена та підвищена за нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з розміру 90 процентів грошового забезпечення, виходячи з вислуги понад 37 років, тому при здійсненні перерахунку з 01 січня 2018 року, розмір пенсії повинен обчислюватися виходячи з 90 відсотків від грошового забезпечення.
Відповідач у відзиві на позов зазначив, що на момент виникнення у позивача права на перерахунок пенсії - 01 січня 2018 року, чинною є редакція статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", якою передбачено максимальний розмір пенсії за вислугу років у розмірі 70% від грошового забезпечення /а.с. 20-21/.
З урахуванням пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.
Судом встановлено, що позивач отримує пенсію за вислугою років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262-IV та перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Полтавській області.
Позивачу проведено перерахунок пенсії на підставі довідки Полтавського обласного військового комісаріату №ФП63750/3102 /а.с. 31/ з 01 січня 2019 у розмірі 70% грошового забезпечення.
Позивач, вважаючи дії відповідача щодо зменшення відсоткового розміру протиправними, звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.
Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262-XII /далі - Закон №2262-ХІІ/ визначено, що цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом. Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Відповідно до частини другої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", в редакції, що діяла на час призначення пенсії позивачу загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.
З урахуванням вислуги 37 років було встановлено основний розмір пенсії на рівні 90% грошового забезпечення, що підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами.
Пунктом 8 розділу ІІ Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08 липня 2011 року № 3668-VI /далі - Закон № 3668-VІ/, який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року, та пунктом 23 розділу II Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року №1166-VII /далі - Закон № 1166-VII/, який набрав чинності з 01.05.2014, до частини другої статті 13 Закону № 2262-ХІІ було внесено зміни та цифри "90" замінено цифрами "80" та цифри "80" замінено цифрами "70" відповідно.
Згідно з пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08 липня 2011 року №3668-VI, який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року, обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом.
Тобто, вищевказаний Закон №3668-VI набрав чинності після призначення у 1998 році пенсії позивачу з розрахунку 90% розміру грошового забезпечення військовослужбовця.
Отже, зміна встановленого Законом максимального розміру пенсії (з 90% до 70% сум грошового забезпечення) відбулася вже після призначення позивачу пенсії.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо /рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій/.
У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.
Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.
Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.
Щодо доводів відповідача про те, що позивачу змінено відсотковий розмір пенсії у зв`язку з новим призначенням, а не перерахунком пенсії, суд зазначає наступне.
Позивачем в 1998 році вже реалізовувалося право на призначення пенсії за вислугу років у відповідності до приписів Закону № 2262-XII, а тому суд дійшов до висновку, що при поверненні особи на цей вид пенсії органом пенсійного забезпечення повинен застосовуватися саме той відсоток розміру грошового забезпечення, право на отримання якого було реалізовано особою при первинному призначенні саме цього виду пенсії. В межах спірних правовідносин позивачем вже реалізовано право на отримання пенсії за вислугу років у розмірі 90 % грошового забезпечення, а тому, при переведенні його на цей вид пенсії з пенсії по за віком, відповідач повинен був застосувати саме такий відсоток, право на отримання якого у особи виникло раніше.
Згідно зі статтею 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Положеннями статті 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Наведене свідчить про те, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом, а тому, з урахуванням приписів вказаних нормативних актів, колегія суддів зазначає, що при поверненні на той вид пенсії, право на призначення якої вже реалізовувалося особою раніше, має застосовуватися та норма, яка визначала розмір пенсії у відсотках на момент призначення пенсії.
Разом з тим, позивач просить зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії в розмірі 90% відповідних сум грошового забезпечення з 01 січня 2018 року, однак, згідно наданих суду матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 в період з 01 грудня 2017 року по 30 листопада 2018 року позивач не отримував пенсію відповідно до Закону №2262-ХІІ. Відповідно до протоколу від 01 грудня 2018 року /а.с. 24/ пенсія ОСОБА_1 повторно призначена згідно з Законом №2262-ХІІ з 01 грудня 2018 року.
Таким чином, позовні вимоги в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії в розмірі 90% відповідних сум грошового забезпечення з 01 січня 2018 року по 30 листопада 2018 року задоволенню не підлягають.
Отже, суд приходить до висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо зменшення відсоткового розміру пенсії ОСОБА_1 з 01 грудня 2018 року з 90% до 70% є протиправними та вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з 01 грудня 2018 року у розмірі 90% відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням проведених виплат.
Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Отже суд вважає необхідним стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 454,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 11, 77, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України,-
В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд. 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо зменшення відсоткового розміру пенсії ОСОБА_1 з 01 грудня 2018 року з 90% до 70%.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з 01 грудня 2018 року у розмірі 90% відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням проведених виплат.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 454,00 грн (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 копійок).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.О. Удовіченко