Справа № 400/218/21
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2021-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 травня 2021 р. № 400/218/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лебедєвої Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява військової частини НОМЕР_1 (надалі - позивач) до ОСОБА_1 (надалі - відповідач) про:

- визнання протиправними дії ОСОБА_1 щодо отримання безпідставно набутого майна за період невиконання ним обов`язків військової служби, в сумі 2684,76 гривень;

- зобов`язання ОСОБА_1 повернути військовій частині НОМЕР_1 безпідставно набуте майно за період не виконання ним обов`язків військової служби в сумі 2684,76 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні 76 копійок.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 , проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді механіка-водія-еклектрика відділення управління командира батареї бригадної артилерійської групи. Західним територіальним управлінням було проведено внутрішній аудит фінансового контролю, фінансового аудиту та аудиту відповідності ВЧ НОМЕР_1 . При проведені аудиту було виявлено порушення дотримання законодавства при нарахуванні та виплаті грошового забезпечення і інших виплат, а саме самовільне залишення солдатом ОСОБА_1 призвело до отримання ним грошового забезпечення за період не виконання покладених на нього обов`язків військової служби, що заподіяло матеріальну шкоду державі. Крім цього, військовослужбовцям, які самовільно залишили військову частину або місце служби на строк понад 10 діб, своєчасно не призупинялась, з дня самовільного залишення військової частини, виплата грошового забезпечення. Пряма дійсна школа полягає у безпідставній виплаті грошового забезпечення військовослужбовцю, який мав бути позбавлений забезпечення повністю, загалом на суму розмірі 2684,76 грн. З огляду на таке, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою суду від 19.01.2021 року, судом на підставі положень ч.1 ст.169 КАС України позовну заяву залишено без руху, та позивачу наданий десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

01 лютого 2021 року за вх. №379/21/06-25 через канцелярію суду від позивача до суду надійшла заява щодо усунення недоліків позовної заяви разом із доказами доплати судового збору в сумі 168,00 грн. та зазначенням про інформацію про місцезнаходження оригіналів доказів, копії яких додані до позовної заяви.

Ухвалою суду від 05.02.2021 року продовжено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви до 22.02.2021 року.

24.02.2021 року на виконаня ухвали суду від 05.02.2021 року позивачем до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду надано докази надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення копії позовної заяви та доданих до неї документів ОСОБА_1 .

Ухвалою від 02.03.2021 року суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначив по справі засідання на 07 квітня 2021 року.

Судове засідання, призначене на 07.04.2021 року, відкладено на 29.04.2021 року.

Представники сторін в судове засідання, призначене на 29.04.2021 року, не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, про причини неявки суд не сповістили. Заяв чи клопотань до суду не надходило.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Відповідно до положень ч. 4. ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) встановлено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до вимог ч. 6 ст. 162 КАС України.

Суд на підставі ч.9 ст. 205 КАС України здійснив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, ознайомившись з заявами учасників справи по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді механіка-водія-еклектрика відділення управління командира батареї бригадної артилерійської групи.

Західним територіальним управлінням було проведено внутрішній аудит фінансового контролю, фінансового аудиту та аудиту відповідності ВЧ НОМЕР_1 .

При проведені аудиту було виявлено порушення дотримання норм законодавства при нарахуванні та виплаті грошового забезпечення і інших виплат, а саме: при нарахуванні та виплаті грошового забезпечення і інших виплат, а саме самовільне залишення солдатом ОСОБА_1 призвело до отримання ним грошового забезпечення за період не виконання покладених на нього обов`язків військової служби, що заподіяло матеріальну шкоду державі Крім цього, військовослужбовцю, які самовільно залишили військову частину або місце служби на строк понад 10 діб, своєчасно не призупинялась, з дня самовільного залишення військової частини, виплата грошового забезпечення.

На підставі наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 від 10.04.2015 року № 1710 призначено службове розслідування, за результатами якого складено Акт про результати службового розслідування.

В ході проведення службового розслідування встановлено, що на час проведення відбою станом на 22:00 год. 09.04.2015 року рядовий ОСОБА_1 у підрозділ не прибув, місцезнаходження не відоме.

За результатами проведеного розслідування 15.07.2015 року командиром військової частини - польова пошта НОМЕР_2 винесено наказ про оголошення результатів службового розслідування по факту самовільного залишення частини військовослужбовцями 2 гаубичного Західно-артилерійського дивізіону, згідно якого помічнику командира частини з фінасово-економічної роботи - начальнику фінансово-економічної служби військової частини - польова пошта НОМЕР_2 не виплачувати премію за квітень 2015 року, додаткову грошову винагороду за квітень 2015 року в повному обсязі, зокрема, механіку-водію-еклектрику відділення управління командира батареї бригадної артилерійської групи ОСОБА_1 .

Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (по особовому складу) від 14.03.2015 року № 51-РС рядового ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас.

Оскільки відповідач добровільно вказану заборгованість не відшкодував, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XІV (далі - Статут).

Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (стаття 16 Статуту).

Згідно статей 26 та 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

Згідно з пунктами 1 та 2 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), це Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами.

Відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (надалі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Таким чином, відповідач, перебуваючи на військовій службі, що відноситься до публічної служби, завдав шкоди державі в особі військовій частині НОМЕР_1 , тому до спірних правовідносин повинно бути застосовано саме норми цього Положення, які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, а не норми Закону України Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі, оскільки цей закон набрав чинності 03.10.2019 року.

У відповідності до 5 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) час, протягом якого винного військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного може бути притягнуто до матеріальної відповідальності, не може перевищувати строків позовної давності, встановлених чинним законодавством.

Цивільний кодекс України установлює інститут позовної давності і містить положення щодо часових меж, упродовж яких особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу.

Норми ЦК України визначають загальну позовну давність тривалістю у три роки (стаття 257), а також спеціальну позовну давність (стаття 258), яка може бути скороченою або більш тривалою за загальну позовну давність. Крім того, частина перша статті 268 ЦК України містить перелік позовних вимог, на які позовна давність взагалі не поширюється, а в частині другій цієї статті зазначено, що законом можуть бути встановлені додатково інші вимоги, на які не поширюється позовна давність.

В свою чергу у статті 233 Кодексу передбачено скорочені строки позовної давності у трудових спорах.

Оскільки спеціальним законодавством це питання не врегульоване суд вважає за можливо застосувати субсидіарні норми законодавства, якими є норми КЗпП України, якими врегульовані питання покладання на працівника матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації.

Відповідно до ч.3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установу, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року № 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками", судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений ст. 233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування.

Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку.

У відповідності до ст. 267 ЦК особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно акту про результати службового розслідування встановлено, що рядовому ОСОБА_1 було переплачено - 2684,76 грн. (відсутній на службі без поважних причин з 09.04.2015 по 23.03.2015), (виплачено за квітень 2015 грошове забезпечення - 2684,76 грн.).

Внаслідок невиконання ОСОБА_1 його обов`язків військової служби у період з 09.04.2015 року по 23.03.2015 року, державі було нанесено матеріальні збитки у розмірі 2684,76 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач, перебуваючи на військовій службі, що відноситься до публічної служби, завдав шкоди державі в особі військовій частині НОМЕР_1 .

Водночас позивачу про наявність шкоди, заподіяної військовослужбовцем, остаточно стало відомо 15.07.2015 року при прийнятті наказу від 15.07.2015 року № 2953 "Про оголошення результатівслужбового розслідування по факту самовільного залишення частини військовослужбовцями 2 гаубичного Західно-артилерійського дивізіону».

До суду позивач вперше звернувся 17.04.2019 року (справа №468/548/19-ц) ухвалою від 16.03.2021 року Баштанський районний суд Миколаївської області закрив провадження у справі), вдруге позивач звернувся з тотожнім позовом 14.01.2021 року також з пропуском річного строку, передбаченого ч. 3 ст. 233 КЗпП України.

Суд зауважує, що позивач не обґрунтував суду належними та допустимими доказами, яка непереборна сила заважала позивачу звернутись до суду в межах річного строку, передбаченого ч. 3 ст. 233 КЗпП України.

До даного спору слід застосувати спеціальний преклюзивний строк встановлений ст. 233 КЗпП України, який необхідно відраховувати з наказу командира військової частини, коли позивачу стало відомо про наявність завданої шкоди відповідачем, тому суд дійшов висновку про те, що вказаний строк встановлений ст. 233 КЗпП України сплинув.

Аналогічна правова позиція зазначена в Постанові Верховного Суду від 16.10.2019 року № 380/1242/16-ц.

Пропущення особою строків позовної давності без поважних причин, за умови встановлення судом порушеного права, про захист якого вона просить, є підставою для відмови в задоволенні позову за спливом позовної давності.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Судові витрати покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2,3,6,139,241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
В задоволенні позову військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) про визнання протиправними дії ОСОБА_1 щодо отримання безпідставно набутого майна за період невиконання ним обов`язків військової служби, в сумі 2684,76 гривень та зобов`язання ОСОБА_1 повернути військовій частині НОМЕР_1 безпідставно набуте майно за період не виконання ним обов`язків військової служби в сумі 2684,76 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні 76 копійок - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 31.05.2021 року.

Суддя Г.В. Лебедєва