Справа № 400/3517/19
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2021-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2021 р. № 400/3517/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Лісовської Н.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом:товариства з обмеженою відповідальністю "Вознесенське взуттєве підприємство", вул. Київська, 287 А/1, м. Вознесенськ, Миколаївська область, 56500

до відповідача:Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001

про:визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 22.07.19 р. № 5, № 5, № 5, від 25.07.2019 р. № 6,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вознесенське взуттєве підприємство" звернулося з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 22.07.2019 р. № 5, № 5, № 5 і від 25.07.2019 р. № 6.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що оскаржувані рішення винесені з порушенням норм чинного законодавства, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішень, та з перевищенням повноважень. Посадовими особами контролюючого органу проігноровано наявність акту списання та зроблено хибний висновок, що списані виробничі запаси на суму 25 735,25 грн не пов`язані з господарською діяльністю підприємства. Висновки відповідача в частині необхідності визначення податкових зобов`язань за лютий 2019 р. у сумі 16121,00 грн безпідставні, оскільки відповідачем не надано будь-яких доказів включення до складу податкового кредиту суми ПДВ з вартості товарно-матеріальних цінностей на суму 80605,47 грн, що рахувались на балансі підприємства станом на дату анулювання свідоцтва платника ПДВ. Позивач не здійснював операцій з постачання, на які б мало нараховувати суму ПДВ у лютому 2017 р. і лютому 2019 р. Декларація з ПДВ у лютому 2019 р. позивачем не подавалася з причини відсутності поставок та, як наслідок, показників, які підлягають декларуванню. Щодо несвоєчасного перерахування сум податку на доходи фізичних осіб позивач наголошує на тому, що п. 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України (далі ПК України) передбачена відповідальність саме за ненарахування, неутримання та/або несплату (неперерахування) податків. До того ж, відповідач в одному акті перевірки зафіксував і перше, і повторне, і всі наступні порушення. Таким чином винесення ППР за несвоєчасне неперерахування податку є протиправним та належить скасуванню.

05.11.2019 р. відповідач подав відзив на позов (а. с. 47-51), в якому вказав на встановлення перевіркою порушення позивачем податкового законодавства. По-перше, позивачем не нараховано податкові зобов`язання на товари, які не пов`язані з господарською діяльністю підприємства, за лютий 2017 р. у сумі 5147,00 грн. По-друге, на момент анулювання реєстрації позивача як платника ПДВ на балансі обліковувалися виробничі запаси, на які не нараховані податкові зобов`язання з ПДВ у розмірі 16121,00 грн. По-третє, встановлено відсутність реєстрації податкових накладних на загальну суму 21268,00 грн та неподання декларації з ПДВ за лютий 2019 р. По-четверте, встановлено несплату грошового зобов`язання на доходи фізичних осіб на суму 1800,00 грн та несвоєчасне перерахування до бюджету сум податку на загальну суму 38565,29 грн.

26.11.2019 р. позивач подав відповідь на відзив (а. с. 56-66), де вказав, що відповідач у відзиві не навів жодних доказів у підтримку висновків акту перевірки, у відзиві на позовну заяву лише перелічені хибні висновки, до яких дійшли перевіряючі.

03.12.2019 р. відповідач подав заперечення (а. с. 133-136), які є тотожними відзиву.

20.01.2020 р. позивач подав відповідь на заперечення (а. с. 186-195).

Ухвалою від 12.02.2020 р. суд допустив процесуальне правонаступництво шляхом заміни Головного управління ДФС у Миколаївській області його правонаступником Головним управлінням ДПС у Миколаївській області, а також закрив підготовче провадження.

За клопотанням представника позивача справу розглянуто в письмовому провадженні.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

У червні 2019 р. Головним управлінням ДФС у Миколаївській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача за період з 01.01.2016 р. по 14.06.2019 р., результати якої оформлені актом від 02.07.2019 р. № 955/14-29-14-05/32332416 (а. с. 69-114).

Перевіркою виявлено наступні порушення:

- п. 44.1, 44.2 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкту оподаткування податком на прибуток на загальну суму 228300,00 грн;

- ст. 1, ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п. 184.7 ст. 184, п. 187.1 ст. 187, п. 189.1 ст. 189, п. 198.5 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 ПК України, в результаті чого занижено ПДВ на загальну суму 21268,00 грн;

- п. 201.1, 201.10 ст. 201 ПК України в частині відсутності реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі ЄРПН) на загальну суму ПДВ 21268,00 грн;

- п.п. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49, п. 184.6, 184.7 ст. 184, п. 202.1 ст. 202, п. 203.1 ст. 203 ПК України в частині неподання декларації з ПДВ за лютий 2019 р.;

- п.п. 168.1.2 п. 168.1, п. 168.4 ст. 168, п.п. "а" п. 176.2 ст. 176 ПК України, а саме: несвоєчасне перерахування до бюджету сум податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 38565,29 грн (сума вказана з урахуванням відповіді на заперечення до акту перевірки (а. с. 146-151)).

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято такі податкові повідомлення-рішення:

- від 22.07.2019 р. № 5, яким застосовано штраф у розмірі 10634,00 грн за нереєстрацію податкових накладних в ЄРПН;

- від 22.07.2019 р. № 5, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 170,00 грн за неподання декларації з ПДВ за лютий 2019 р.;

- від 22.07.2019 р. № 5, яким збільшено податкове зобов`язання з ПДВ на 21268,00 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 5317,00 грн;

- від 25.07.2019 р. № 6, яким збільшено суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 1800,00 грн, застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 22028,01 грн та нараховано пеню в сумі 305,60 грн (а. с. 17-24).

05.08.2019 р. не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями позивач подав до ДФС України скаргу (а. с. 25-35), яка рішенням ДФС України від 07.10.2019 р. залишена без змін (а. с. 36-43).

В ході перевірки TOB «Вознесенське взуттєве підприємство» ГУ ДФС у Миколаївській області досліджено надані наявні первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, звітність та інші документи, які мають відношення до періоду перевірки, та було встановлено, що ТОВ «Вознесенське взуттєве підприємством» у лютому 2017 р. здійснило списання товарів, які обліковуються на бухгалтерському рахунку 28 «Товари» у сумі 25735,25 грн та в бухгалтерському обліку віднесено на 947 рахунок «Нестачі і втрати від псування цінностей».

В Акті перевірки контролюючим органом відображено, що до перевірки підприємством надано акт списання ЖЗП-00001 від 01.02.2017 року, в якому зазначено найменування ТМЦ: взуття - 176 пар та загальну суму 25735Д5 грн, акт списання затверджений директором ОСОБА_1 , та підписаний головою комісії ОСОБА_1 та членом комісії ОСОБА_2 .

Дана операції в бухгалтерському обліку підприємства відображена в головній книзі, оборотно - сальдової відомості наступним чином: Дт рах, 947 «Нестачі ї втрати від псування цінностей» Кт рах. 28 «Товари», Дт рах.791 «Результат основної діяльності» Кт рах.947 «Нестачі і втрати від псування цінностей».

Відповідач вважає, що в порушення п.87.1 ст.187. п.189.1 ст.189. п.198.5 ст. 198 ПК України ТОВ «Вознесенське взуттєве підприємством не нараховано податкові зобов`язання на товари, які не пов`язані з господарською діяльністю підприємства на загальну суму 5147 грн (25735x20%) за лютий 2017 року.

Також, перевіркою встановлено, що у ТОВ «Вознесенське взуттєве підприємство» на момент анулювання його реєстрації платника податку на додану вартість (в лютому 2019 р.) на балансі рахувались виробничі запаси, МШП, - готова продукція на загальну суму 80605,47 грн.

11.02.2019 р. у ТОВ «Вознесенське взуттєве підприємство» було анульовано реєстрацію платника ПДВ за відсутність поставок та ненадання декларацій, проте в порушення п. 184.7 ст. 184, п.201.1, п. 20.10 ст. 210 ПК України, не нараховані податкові зобов`язання з ПДВ по товарах/послугах, необоротних активах, які рахувались у підприємства станом на 11.02.2019 р. та були придбані у періоді, коди воно було зареєстровано платником ПДВ (підприємство було зареєстровано платником ПДВ з 25.07.2003 р. по 11.02.2019 р.) у розмірі 16121,00 грн (80605,47x20%).

Позивач зазначає, що в акті перевірки не наведено жодного доказу з метою обґрунтування включення до складу податкового кредиту сум ПДВ, обчислених з вартості товарів, що рахувались у підприємства станом на момент анулювання його реєстрації в якості платника ПДВ 11.02.2019 р.

Водночас, слід зазначити, що Позивач не довів своєї позиції жодним допустимим та обґрунтованим доказом.

Суд приходить до висновку, що на підставі виявленого порушення під час проведення перевірки Відповідачем правомірно прийнято податкове повідомлення рішення від 22.07.2019 р. № 5 на суму 21 261,00 грн податку на додану вартість та застосовано 15 317,00 грн штрафних санкцій.

Позиція позивача, наведена у позовній заяві та Відповіді на заперечення Відповідача проти позову, не спростовує висновків акта перевірки.

Частинами другою та третьою ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійсненні господарської операції, а якщо де неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи, Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов`язкові реквізити: назва документа: дату і місце складань, назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за ; здійснення господарської операції і правильність Ті оформленні; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 4.2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до п.п. 14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована па отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п.187.1 ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, й протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі, відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно д вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку».

Згідно з п.189,1 ст.189 ПК України, у разі здійснення операцій відповідно до п. 198.5 ст.198 Податкового кодексу України база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової вартості, що склалася станом на початок звітного періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Пунктом 198.5 статті 198 ПК України визначено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1ст. 189 Податкового кодексу України, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі: податкові« накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015, у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Відповідно до п. 184.7 ст.184 ПК України, якщо товари/послуги, необоротні активи, суми податку по яких були включені до складу податкового кредиту, не були використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, такий платних податку в останньому звітному (податковому) періоді не пізніше дати анулювання його реєстрації як платника податку зобов`язаний визначити податкові зобов`язання по таких товарах/послугах, необоротних активах виходячи із звичайної ціни відповідних товарів/послуг чи необоротних активів, крім випадків анулювання реєстрації як платника податку внаслідок реорганізації платника податку шляхом приєднання, злиття, перетворення, поділу та виділення відповідно до закону.

Відповідно до п. 123.1 от. 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2. 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків.

Щодо ППР № 5:

Так, перевіркою встановлено порушення п. 201.10 ст. 201 ПК України.

Як свідчать обставини справи та підтверджується проведеною перевіркою, контролюючим органом встановлено відсутність реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних за період, що перевірявся (з 01.05.2016 р. по 11.02.2019 р.) на загальну суму ПДВ 21268,00 грн.

Позивач жодним чином не пояснює та/або не спростовує ці обставини у своїй позовній заяві, але просить суд скасувати вищезазначене ППР.

Відповідно до п. 120 -1 .2 ст. 120-1 ПК України Відповідачем правомірно винесено ППР від 22.07.2019 р. №5 щодо застосування штрафу в розмірі 50% на суму 10634,00 грн.

Щодо ППР від 22.07.2019 р. № 5:

Перевіркою встановлено, що Товариство порушило вимоги пп. 49,18.1 п. 49.18 ст. 49 ПК України, а саме не подано до контролюючого органу декларацію з податку на додану вартість за лютий 2019 року.

Згідно з пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 ПК України визначено, що платники податків зобов`язані подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Згідно з п. 47.1 ст. 47 ПК України відповідальність за неподання, порушення порядку заповнення документів додатково звітності, порушення строків їх подання контролюючим органам, недостовірність інформації, наведеної у зазначених документах, несуть: юридичні особи, постійні представництва нерезидентів, які відповідно до цього Кодексу визначені платниками податків, а також їх посадові особи.

Відповідно до п. 49.1 ст. 49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Згідно з п. 49.2 ст. 49 ПК України платний податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.

Підпунктом 49.18.1 п. 49.18 ст. 49 ПК України встановлено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного і податкового) місяця.

Згідно з п. 203.1 ст. 203 ПК України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяці.

Відповідно до п. 49.3 ст. 49 ПК України податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою: б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Єдиною підставою для відмови у прийнятті податкової декларації засобами електронного зв`язку в електронній формі є недійсність електронного цифрового підпису такого платника податків, у тому числі у зв`язку із закінченим строку дії сертифіката відкритого ключа, за умови що така податкова декларація відповідає всім вимогам електронного документа і надана у форматі, доступному для її технічної обробки.

Згідно з п. 49.4 ст. 49 ПК України зокрема, у разі припинення договору про визнання електронних документів з підстав, визначених законом, платник податків має право до складення нового договору подавати податкову звітність у спосіб, визначений підпунктами «а» і «б» пункту 49.3 цієї статті.

Пунктом 49.5 статті 49 ПК України визначено, що у разі надсилання податкової декларації поштою, платник податку зобов`язаний здійснити таке відправлення на адресу відповідного контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення граничного строку подання податкової декларації, визначеного цією статтею, а при поданні податкової звітності в електронній формі, - не пізніше закінчення останньої години дня, в якому спливає такий граничний строк.

Згідно з п, 120.1 ст. 120 ПК України неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання. Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 грн. за кожне таке неподання або не своєчасне подання.

Позивач ніякими доводами та доказами не спростовує виявлені під час проведення перевірки порушення.

Суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно 22.07.2019 р. винесено ППР № 5.

Щодо ППР від 25.07.2019 р. № 6, суд зазначає наступне:

В акті перевірки (від 02.07.2019 р. № 955/14-29-14-05/32332416) зазначено, що у періоді, що перевірявся, ТОВ «Вознесенське взуттєве підприємство», виплачувались працівникам доходи, нараховані (сплачені) у зв`язку з відносинами трудового найму, що згідно з вимогами Закону України «Про оплату праці» належать до категорії заробітної плати та прирівняних до неї виплат.

Первинними документами обліку, відповідно до яких здійснювалися нарахування і виплата найманим особам доходів (зарплата, інші види доходів), були; табеля обліку використання робочого часу, відомості нарахування заробітної шати, платіжні відомості на виплату коштів, видаткові касові ордери, чекова книжка, виписки банку з розрахункових рахунків та відомості по рахунку 661 «Розрахунки по заробітній платі».

Перевіркою встановлено несплату грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 1800,00 гри та несвоєчасне перерахування до бюджету сум податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2016 р. по 14.06.2019 р. на загальну суму 38 565,29 грн, чим порушено вимоги п.п. 68.1.2 п. 168.1, п. 168.4 ст. 168, та п. 176.2 ст.176 ПК України.

За результатами перевірки ГУ ДФС у Миколаївській області сформовано та вручено ТОВ «Вознесенське взуттєве підприємство» податкове повідомлення-рішення від 25.07.2019 р. № 6 про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб: за основним платежем 1800,00 грн, за штрафними санкціями - 22028,01 гри та пені -305,60 грн.

Згідно з п. 57.1 ст. 57 ПК України податковий агент зобов`язаний сплатити суму податкового зобов`язанні (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що Виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до п.п. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення інший відокремлений підрозділ), само зайнята особа, представництво нерезидента юридичної особи, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або не грошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України передбачено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 ПК України податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом.

Згідно з п.п. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 ПК України, якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Згідно з п. 110.1 ст. 110 ПК України платники податків, відповідальність у разі вчинення порушень, визначених законами з питань оподаткування та іншим законодавством контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи .

Пунктом 36.1 статті 36 ПК України встановлено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатиш суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, заковами з питань митної справи.

Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених цим Кодексом або законами з питань митної справи (п. 36.3 ст. 36 ПК України).

Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк (п. 38.1 ст. 38 ПК України).

Відповідно до п. 31.1 ст. 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен був сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

У п.п. 14.1.162 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов`язань, не сплачених у встановлені законодавством строки. Порядок нарахування пені, визначений статтю 129 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 126.1 ст. 126 ПК України у разі, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Положеннями ст. 127 ПК України встановлюється санкція, як міра відповідальності, яка покладається на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу громадянам.

При цьому розмір штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) з кількості вчинених порушень протягом певного періоду часу. Кваліфікуючою ознакою (повторюваністю) застосування збільшених розмірів штрафів, визначених статтею 127 Податкового кодексу України, є допущення податковим агентом декількох правопорушень, (не нарахування, неутримання та/або несплата податків), протягом 1095 днів, а не факт їх виявлення (визначення) контролюючим органом.

Крім того, у своїй постанові від 02.03.2018 р. у справі № 820/6196/16 (К/9901/2250/17) Верховний Суд виклав правову позицію щодо застосування приписів ст. 127 ПК України у подібних відносинах, зазначивши наступне: «положеннями статті 127 Податкового кодексу України встановлюється як міра відповідальності, яка покладається на платника податків, в тому числі І на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків,; до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при чому відповідність розміру Штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не з часу затримки такої несплати, як передбачено статтею 126 Податкового кодексу України, а з кількості разів допущених таких порушень протягом певного періоду часу. Тобто склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу».

Відтак, застосування штрафу в розмірі 50 та 75 відсотків суми податку на підставі п. 127.1 ст. 127 ПК України можливо внаслідок неодноразового порушення, пов`язаного з ненарахуванням, неутриманням та/або несплатою (неперерахуванням) податків платником податків незалежно від того, чи було виявлено ці порушення під час однієї перевірки контролюючого органу.

Суд приходить до висновку, що ППР від 22.07.2019 року № 5, № 5, № 5, від 25.07.2019 року № 6 прийняті відповідачем правомірно, а позовні вимоги не належать задоволенню.

Відповідно до приписів ст. 8 КАС України усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

Приписами ст. 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частина 3 цієї статті передбачає, що кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Керуючись ст. 2, 19, 241, 244, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Вознесенське взуттєве підприємство" (вул. Київська, 287 А/1, м. Вознесенськ, Миколаївська область, 56500, ідентифікаційний код 32332416) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 43144729) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 22.07.2019 р. № 5, № 5, № 5 і від 25.07.2019 р. № 6 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 31.05.2021 р.

Суддя Н.В. Лісовська