Справа № 400/1226/20
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2021-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2021 р. № 400/1226/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мельника О.М., розглянув в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, пр. Миру, 34, м. Миколаїв, 54034

про:визнання протиправним та скасування рішення, оформленого листом від 24.09.2019 р. № Д-6141/1-3533/0/20-19-СГ; зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (далі - відповідач) з адміністративним позовом (з урахуванням уточнених позовних вимог), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, оформлене листом від 24.09.2019 року № Д-6141/1-3533/0/20-19-СГ про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованої в межах території Ковалівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 16.03.2020 року № 5454/0/14-20-СГ "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою";

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованої в межах території Ковалівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вдруге звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області із клопотанням від 19.02.2020 року про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованої в межах території Ковалівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (за межами населених пунктів). До клопотання додала

- графічний матеріал із зазначенням місця розташування земельної ділянки (передбаченої до виділення у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 ) в межах території Ковалівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (кольорова роздруківка);

- засвідчені підписом ОСОБА_1 копії сторінок паспорта громадянина України;

- засвідчена підписом ОСОБА_1 копія ідентифікаційного коду;

31.03.2020 року позивач отримала наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 16.03.2020 року № 5454/0/14-20-СГ, "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою". Відмова мотивована тим, що місце розташування земельної ділянки не відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, містобудівній документації, схемам землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Позивач не погоджується із вказаним наказом та вважає, що він був винесений упереджено, а також з грубим порушенням (застосуванням) норм чинного законодавства.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позову просив відмовити. В своєму відзиві відповідач зазначив, що отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не гарантує особі прийняття відповідним органом рішення про надання земельної ділянки у власність чи користування. Однак надання дозволу дає особі правомірні та небезпідставні сподівання та очікування, що після розробки проекту їй може бути надано земельну ділянку, якщо для цього не буде законних перешкод.

У відповіді на відзив позивач свої вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідно до ч. 9 ст.205 КАС України, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач неодноразово зверталась до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області із клопотаннями стосовно надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованої в межах території Ковалівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (за межами населених пунктів).

Так, 02 липня 2019 року позивач звернулась із клопотанням до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованої в межах території Ковалівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (за межами населених пунктів).

До клопотання додано: 1) графічний матеріал із зазначенням місця розташування земельної ділянки (передбаченої до виділення у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 ) в межах території Ковалівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (кольорова роздруківка); 2) засвідчені підписом ОСОБА_1 копії 1, 2, 3, 10, 11 сторінок паспорта громадянина України; 3) засвідчена підписом ОСОБА_1 копія ідентифікаційного коду.

06 серпня 2019 року позивач отримала рішення у формі листа Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 23.07.2019 року Д-6141/0-3070/0/20-19-СГ про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованої в межах території Ковалівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області.

Як на підставу для відмови Держгеокадастр послався на відсутність згоди на оброку персональних даних відповідно до Закону України «Про захист персональних даних».

У зв`язку з цим, позивачем було повторно направлено клопотання від 09 серпня 2019 року до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення

особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованої в межах території Ковалівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області.

В повторному клопотанні було зазначено, що згідно Вашого листа від 23.07.2019 року Д-6141/0-3070/0/20- 19-СГ шляхом підписання цього клопотання, надаю свою згоду на обробку моїх персональних даних відповідно до Закону України «Про захист персональних даних» До клопотання мною було додано: 1) графічний матеріал із зазначенням місця розташування земельної ділянки (передбаченої до виділення у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 ) в межах території Ковалівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (кольорова роздруківка); 2) засвідчені підписом ОСОБА_1 копії 1, 2, 3, 10, 11 сторінок паспорта громадянина України; 3) засвідчена підписом ОСОБА_1 копія ідентифікаційного коду; 4) копія листа Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 23.07.2019 року Д-6141/0-3070/0/20-19-СГ.

09 жовтня 2019 року позивач отримала рішення у формі листа Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 24.09.2019 року Д-6141/1-3533/0/20-19-СГ про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованої в межах території Ковалівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області.

Як на підставу для відмови Держгеокадастр послався на те, що бажана земельна ділянка, яка зазначена на картографічних матеріалах, доданих до заяви, згідно наказів Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 20.12.2016 р. № 190 та від 12.11.2018 року № 396 включена до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для продажу прав на них на земельних торгах. А отже, у відповідності до ч. 3 ст. 136 Земельного кодексу України земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів.

Позивач 19.02.2020 року вдруге, відносно тієї ж самої земельної ділянки, звернулась до Головного управління Держгсокадастру у Миколаївській області (далі - Держгеокадастр) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованої в межах території Ковалівеької сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (за межами населених пунктів).

Позивачем у клопотанні було вказано, що: - що право безоплатної передачі у власність земельної ділянки за вказаним цільовим призначенням не використав;

- шляхом підписання цього клопотання надаю свою згоду на обробку моїх персональних даних відповідно до Закону України «Про захист персональних даних».

До клопотання мною було додано: 1) графічний матеріал із зазначенням місця розташування земельної ділянки (передбаченої до виділення у власність орієнтовною площею 2.00 га для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 ) в межах території Ковалівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (кольорова роздруківка); 2) засвідчені підписом ОСОБА_1 копії 1. 2. 3. 10. 11 сторінок паспорта громадянина України: 3) засвідчена підписом ОСОБА_1 копія ідентифікаційного коду. 31 березня 2020 року Позивачем було отримано наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 16.03.2020 року 5454/0/14-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою», яким Позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованої в межах території Ковалівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області.

Не погоджуючись із наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 16.03.2020 року 5454/0/14-20-01" «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою», позивач звернулась до суду.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

На підставі ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно з п. 1 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 року № 333, Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане, тобто територіальним органом центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин.

Відповідач є органом державної влади до компетенції якого належить надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на яку претендує позивач.

Клопотання із відповідними матеріалами, яке було надіслано позивачем для отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, подано з урахуванням вимог ст. 118 Земельного кодексу України.

За такого суд робить наступні висновки:

Відповідач листом від 23.07.2019 року № Д-6141/0-3070/0/20-19-С протиправно відмовив позивачу у задоволенні його клопотання так як органам державної влади забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені ст. 118 Земельного кодексу України.

Також, відповідачем, листом від 24.09.2019 року № Д-6141/1-3533/0/20-19-СГ, протиправно відмовлено позивачу у задоволенні його клопотання від 09.08.2019 року так як накази Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області № 190 від 20.12.2016 та № 369 від 12.11.2018 не містять інформації не лише стосовно земельної ділянки, яку має намір отримати позивач, а навіть не стосуються земельних ділянок в межах Ковалівської сільської ради Миколаївського району де знаходиться земельна ділянка про яку йдеться у клопотанні позивача.

Крім того, наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області відвід 16.03.2020 року № 5454/0/14-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» протиправно відмовлено позивачу у задоволенні його клопотання від 19.02.2020 року, так як підстави для відмови визначені у наказі «місце розташування земельної ділянки не відповідає вимогам законів…» не підтверджуються будь-якими документами, нормами права або іншими допустимими доказами, а є лише необґрунтованим твердженням.

Враховуючи вищевикладене суд звертає увагу, що в діях відповідача вбачається навмисне затягування розгляду клопотань позивача, адже жодна його відповідь (листи, наказ) не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України, не узгоджуються між собою, отже діями відповідача порушені права позивача на безоплатне одержання у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, що передбачено статтею 118 Земельного кодексу України.

За такого суд вбачає в діях відповідача порушення принципу «належного урядування». Так, органи державної влади мають діяти відповідно до принципу «належного урядування» тобто передбачувано, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо, пропорційно, своєчасно. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 січня 2012 року у справі «Рисовський проти України» підкреслено особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (Пункт 59 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.08.2019 року по справі № 9901/436/19).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено вимоги Земельного кодексу України стосовно забезпечення права позивача на безоплатну приватизацію земельної ділянки шляхом видання наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 16.03.2020 року № 5454/0/14-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» у порядку не передбаченому чинним законодавством України.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають до задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач надав платіжне доручення про сплату судового збору в сумі 1680,00 грн. Отже, судовий збір у сумі 1680,00 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Крім того, позивач у своїх вимогах просить суд стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8400,00 грн.

Згідно ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 3 ст. 134 КАС України).

У відповідності до ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на вищезазначені норми, суд дійшов висновку, що розмір таких витрат визначається на підставі доказів, підтверджуючих понесені стороною витрати та доказів, що підтверджують відповідність цих витрат фактично виконаній адвокатом роботі.

На підтвердження понесених витрат до заяви було надано: оригінал додаткової угоди від 23.09.2020 року до Договору про надання правової (правничої) допомоги № б/н від 06.03.2020 року; викопіювання з Книги обліку доходів і витрат (адвоката Каліч Є.А.), які ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які обрали незалежну професійну діяльність, зареєстрованої у Миколаївському управлінні ГУ ДПС у Миколаївській області 03.06.2019 р. за № 364, про сплату винагороди (гонорару) адвокату Каліч Є.А. у розмірі 8400,00 грн., квитанцію від 13.05.2020 про сплату коштів з надання правничої допомоги.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» (Заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у п. 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року по справі № 826/841/17.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує те, що дана справа є справою незначної складності.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, а також враховуючи ціну позову, яка значно менша ніж розмір заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а також виконані по суті послуг, суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 8400,00 грн. є надмірною.

За таких обставин, суд знаходить заявлені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу частково співмірною із виконаною представником позивача роботою, відтак суд присуджує на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 77, 241 - 246, 260 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (пр. Миру, 34, м. Миколаїв, 54034, ідентифікаційний код 39825404) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, оформлене листом від 24.09.2019 року № Д-6141/1-3533/0/20-19-СГ про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованої в межах території Ковалівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області.

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 16.03.2020 року № 5454/0/14-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою».

4. Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області(пр. Миру, 34, м. Миколаїв, 54034, ідентифікаційний код 39825404) надати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованої в межах території Ковалівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (пр. Миру, 34, м. Миколаїв, 54034, ідентифікаційний код 39825404) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 1680,00 грн. сплачений за квитанцією № 0.0..1

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (пр. Миру, 34, м. Миколаїв, 54034, ідентифікаційний код 39825404) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платник податків НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2500,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.М. Мельник