Справа № 120/3264/21-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2021-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 р. Справа № 120/3264/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Слободонюка М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Слюсар О.О.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: адвоката Кравчука М.О.

представника відповідача: Костюченко Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі по тексту відповідач, ГУ ПФУ у Вінницькій області), в якому просить суд:

- визнати протиправним рішення відповідача № 76 від 01.02.2021, яким позивачу відмовлено у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу";

- зобов`язати відповідача зарахувати до стажу державної служби позивача періоди роботи: з 05.11.1975 по 31.10.1977 - військова служба; з 25.11.1977 по 04.08.1978, з 01.09.1978 по 14.04.1984, з 01.03.1984 по 14.04.1984 - навчання на військовій кафедрі в Київському інженерно-будівельному інституті; з 14.11.1996 по 12.01.1999 - робота начальником госпрозрахункового проектно-виробничого архітектурно-планувального бюро при відділі містобудування та архітектури; з 05.07.2001 по 15.08.2005 - робота начальником управління містобудування та архітектури міста та з 08.12.2010 по 26.01.2012 - робота заступником міського голови;

- зобов`язати відповідача перевести позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" з 06.01.2021.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказав, що отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 06.01.2021 він звернувся до відповідача із заявою щодо переходу з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу». Проте, рішенням пенсійного органу N 76 від 01.02.2021 йому відмовлено в переході на таку пенсію у зв`язку з відсутністю необхідного стажу державної служби не менш як 20 років. Позивач вважає таке рішення протиправним, оскільки на момент звернення до пенсійного органу він досягнув 62 років та за його власними обрахунками має загальний стаж на посадах державної служби понад 33 роки. При цьому зазначає, що відповідачем безпідставно не зараховано до стажу державної служби 15 років 10 місяців 3 дні, а саме період проходження ним військової служби в лавах Радянської армії з 05.11.1975 по 31.10.1977, його навчання на військовій кафедрі в Київському інженерно-будівельному інституті з 25.11.1977 по 04.08.1978 та з 01.09.1978 по 14.04.1984, а також службу в органах місцевого самоврядування з 14.11.1996 по 12.01.1999, з 05.07.2001 по 15.08.2005 та з 08.12.2010 по 26.01.2012. На переконання позивача, оскільки наявний у нього стаж державної служби є достатнім для призначення пенсії згідно Закону України «Про державну службу», тому з метою захисту його конституційного права на пенсійне забезпечення, відповідача належить зобов`язати зарахувати спірні періоди до стажу державної служби та перевести його на відповідну пенсію з дати звернення 06.01.2021.

Ухвалою від 19.04.2021 судом відкрито провадження у справі та відповідно до ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Цією ж ухвалою відповідачу встановлено 15-ти денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому статтею 162 КАС України. Окрім цього, додатково витребувано належним чином завірені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 для їх дослідження судом.

06.05.2021 року на адресу суду надійшли витребувані судом матеріали пенсійної справи позивача, а також відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Свою позицію аргументує тим, що відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 N 889-VIII, для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Основним критерієм, за яким визначається можливість зарахування періоду роботи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року N 3723-XII, є встановлення за займаною посадою відповідного рангу. Так, відповідач наголошує на тому, що позивачу до стажу державної служби станом на 01.05.2016 зараховано 17 років 11 місяців 17 днів, що є недостатнім для призначення пенсії як державному службовцю, позаяк такий стаж для позивача має становити не менше 20 років. Відповідач вказує, що підстав для зарахування до стажу державної служби періоду навчання позивача з 25.11.1977 по 04.08.1978 не має, позаяк позивач був слухачем підготовчого відділення, що не можна розцінювати як його навчання. Також вказує, що період військової служби не підлягає застосуванню при визначені стажу, який дає право на пенсію відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу". Крім того, період роботи позивача з 14.11.1996 по 12.01.1999 на посаді начальника госпрозрахункового проектно-виробничого архітектурно-планувального бюро при відділі містобудування та архітектури не може бути зараховано до стажу державної служби, оскільки займана посада не відносилась до посад державної служби і заробітна плата за такою посадою фінансувалася не за рахунок бюджетних коштів, а за рахунок коштів господарського розрахунку. Додатково відповідач наголосив, що періоди роботи позивача після 04.07.2001 на посадах в органах місцевого самоврядування також не можуть бути зараховані до стажу державної служби, оскільки з набранням чинності Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» позивач набув новий статус посадової особи місцевого самоврядування. За таких обставин відповідач вважає заявлені позовні вимоги безпідставними, а тому в їх задоволенні просить відмовити.

Надалі, ухвалою від 12.05.2021 судом задоволено клопотання представника ГУ ПФУ у Вінницькій області та вирішено продовжувати розгляд даної справи з повідомленням (викликом) сторін. Справу призначено до судового розгляду на 26.05.2021.

У судовому засідання позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просила в позові відмовити з підстав, що викладені письмово у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Вінницькій області та з 28.08.2017 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

06.01.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою щодо переходу з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу».

За результатами розгляду такої заяви та поданих документів рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області N 76 від 01.02.2021 відмовлено ОСОБА_1 в переході на пенсію за віком згідно Закону України "Про державну службу" у зв`язку із відсутністю права на даний вид пенсії. В обґрунтування відмови в рішенні пенсійним органом вказано, що згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 10 грудня 2015 року N 889-VIII «Про державну службу» на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року N 3723-XII «Про державну службу» мають право особи, які на день набрання чинності Закону України від 10 грудня 2015 року N 889-VIII «Про державну службу» (01.05.2016 року): займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України; зберігається право для осіб, які мають не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і які на момент виходу на пенсію не перебувають на державній службі.

Відповідач зазначає, що згідно поданих документів та матеріалів електронної пенсійної справи, станом на 01.05.2016 позивач не працював на державній службі, а його стаж на посадах, віднесених до категорій посад державної служби становить 17 років 11 місяців 17 днів, тобто менше 20 років, що не дає йому права на перехід на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу».

Вважаючи, що пенсійним органом протиправно не зараховано до стажу державної служби 15 років 10 місяців 3 дні, у що входить військова служба та навчання, а також служба в органах місцевого самоврядування, яка прирівнюється до державної служби, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд виходить із наступного.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

01 травня 2016 року набрав чинності Закон України Про державну службу N 889-VIII від 10.12.2015 (далі - Закон N 889-VIII), яким визначено певні особливості пенсійного забезпечення державних службовців, зокрема, згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону N 889-VIII, втратив чинність Закон України Про державну службу N 3723-XII від 16.12.93 року (далі - Закон N 3723-XII), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу, якими передбачено право державних службовців, за певних умов, на призначення пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону N 3723-XII.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону N 3723-XII, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у тому числі, стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Тобто, до 01.05.2016 (дата набрання чинності Закону N 889-VIII) право на пенсію державного службовця мали особи, які: а) досягли певного віку (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають передбачений законодавством страховий стаж; б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016, відповідно до ст. 90 Закону N 889-VIII, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону N 3723-XII.

Так, відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону N 889-VIII, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону N 889-VIII, для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону N 889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.93 N 3723-XII, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону N 3723-XII передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, суд доходить висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону N 3723-XII після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону N 3723-XII та Прикінцевих та перехідних положень Закону N 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Аналогічна правова позиція щодо застосування вищезазначених норм матеріального права висловлена у постановах Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі N 569/350/17, від 03 липня 2018 року у справі N 586/965/16-а, від 10 липня 2018 року у справі N 591/6970/16-а, від 01 квітня 2020 року у справі N 607/9429/17.

У випадку позивача такими умовами є: досягнення 62 років; наявність 20 років стажу державної служби станом на 01.05.2016 (оскільки позивач станом на 01.05.2016 не працював на державній службі); наявність загального страхового стажу 35 років.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто станом на дату звернення до відповідача із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» (06.01.2021) досяг віку 62 років. Крім того, з матеріалів пенсійної справи слідує, що загальний трудовий стаж позивача становить 36 років 10 місяців 12 днів (станом на 30.09.2015), що також відповідає зазначеним умовам. В той же час стаж державної служби, який підтверджений відповідачем у оскаржуваному рішенні № 76 від 01.02.2021, становить лише 17 років 11 місяців 15 днів (періоди роботи з 14.05.1984 по 12.11.1996 дату звільнення прокореговано відповідно до наданої завіреної копії розпорядження від 14.11.1996 № 44-к Оратівської районної державної адміністрації Вінницької області; з 01.03.2020 по 04.07.2021; з 15.08.2005 по 30.09.2009).

Отже, спірним моментом у цій справі є можливість зарахування до стажу державної служби позивача інші періоди його роботи та військової служби, які відповідачем не були враховані.

Так, відповідно до пункту 8 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону N 889-VIII, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

За пунктом 1 Прикінцевих та перехідних положень Закону N 889-VIII, цей Закон набирав чинності з 01 травня 2016 року.

До 2016 року діяв Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою КМУ від 3 травня 1994 року N 283 (постанова втратила чинність на підставі постанови КМУ N 229 від 25.03.2016), яким визначалися посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.

Пунктом 3 Порядку N 283 було передбачено, що до стажу державної служби включається також, зокрема, час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях.

За змістом п. 4 Порядку, документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.

Згідно записів військового квитка НОМЕР_1 , позивач з 05.11.1975 по 31.10.1977 проходив строкову службу в лавах Радянської Армії.

Як зазначено в ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.92 N 2232-XII (далі - Закон N 2232), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 6 Закону N 2232 визначено види військової служби, до яких, зокрема, належить і строкова військова служба.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Системний аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що проходження позивачем строкової військової служби у період з 05.11.1975 по 31.10.1977 в Збройних Силах СРСР підлягає зарахуванню до стажу державної служби.

Вказане узгоджується зі змістом постанови Верховного Суду від 03.07.2018 по справі N 569/350/17, що враховується судом при вирішенні даної справи відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Щодо зарахування до стажу державної служби періоду навчання позивача з 25.11.1977 по 04.08.1978 та з 01.09.1978 по 14.04.1984, який, за твердженням позивача, має бути врахований як військова служба, позаяк позивач навчався на військовій кафедрі в Київському інженерно-будівельному інституті, де в період часу з 01.03.1984 по 14.04.1984 перебував на учбових військових зборах, то суд не знаходить для цього правових підстав.

Так, як наголошувалось судом вище, видами військової служби згідно статті 6 Закону N 2232, є: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Згідно ст. 25 Закону N 2232, громадяни України, які в установленому порядку зараховані до вищих військових навчальних закладів або військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти для здобуття певних освітніх рівнів і не мають звань офіцерського складу, вважаються курсантами, а ті, що мають такі звання, - слухачами.

Отже, із аналізу зазначених положень Закону слідує, що військовою службою вважається в тому числі і навчання у військових навчальних закладах осіб, як курсантів військових навчальних закладів. І саме курсантам відповідне навчання у військових навчальних закладах зараховується як строкова військова служба.

В даному випадку із архівної довідки Київського національного університету будівництва і архітектури № 23/277 від 21.09.17 слідує, що ОСОБА_1 навчався стаціонарно у Київському інженерно-будівельному інституті (КІБІ) за спеціальністю «Архітектура» з 25 листопада 1977 р. по 04 серпня 1978 р. як слухач підготовчого відділення та з 01 вересня 1978 р. по 14 квітня 1984 року як студент, який в т.ч. з 01 березня 1984 р. по 14 квітня 1984 р. перебував на учбових зборах у військах.

Отже, навчання позивача у даному навчальному закладі не було пов`язане із проходженням ним військової служби саме як курсантом військового навчального закладу, а тому правових підстав відносити вказаний період до періоду військової служби, та, відповідно - державної служби, не має. Таким чином у цій частині позову вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Щодо періоду роботи позивача з 14.11.1996 по 12.01.1999 начальником госпрозрахункового проектно-виробничого архітектурно-планувального бюро при відділі містобудування та архітектури, м. Хмільник, то, на переконання суду, такий період також не може бути зараховано до стажу державної служби з огляду на те, що відповідна посада, яку займав позивач, не відносилась ні до посад державних службовців у державних органах, ні до посад в органах місцевого самоврядування. Даний факт визнаний і самим позивачем у судовому засіданні, яким, окрім іншого, також було повідомлено, що заробітна плата за даною посадою виплачувалась не за рахунок бюджетних коштів, а за рахунок коштів господарського розрахунку.

У постанові Верховного Суду від 07.03.2018 у справі № 818/186/15 зроблено правовий висновок про те, що якщо заробітна плата за посадою фінансувалася за рахунок коштів господарського розрахунку, то періоди роботи (служби) на такій посаді до стажу державної служби не зараховуються.

З огляду на зазначене суд вважає, що посада начальника госпрозрахункового проектно-виробничого архітектурно-планувального бюро при відділі містобудування та архітектури є посадою вільного найму, яка фінансувалась за рахунок госпрозрахункових коштів, а тому період роботи позивача на такій посаді з 14.11.1996 по 12.01.1999 не може бути зараховано до стажу державної служби в цілях призначення пенсії згідно Закону України «Про державну службу».

Щодо зарахування до стажу державної служби періодів роботи позивача в Хмільницькій міській раді з 05.07.2001 по 15.08.2005 на посаді начальника управління містобудування та архітектури міської ради, головного архітектора міста, та з 08.12.2010 по 26.01.2012 на посаді заступника міського голови м. Хмільник з питань діяльності виконавчих органів міської ради, слід зазначити наступне.

Статтею 46 Закону N 889-VIII визначені особливості стажу державної служби, зокрема у пункті 2 зазначено, що до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

При цьому, як уже наголошувалось судом вище, відповідно до пункту 8 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону N 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Отже, при обчисленні стажу державної служби за періоди роботи (служби) до 01.05.2016 слід керуватися саме Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року N 283.

Відповідно до пункту 2 Порядку N 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема: на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування; на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком.

Відповідно до статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" від 07.06.2001 N 2493-III до четвертої категорії посад в органах місцевого самоврядування відносяться, зокрема, посади заступників міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) голів з питань діяльності виконавчих органів ради. При цьому до п`ятої категорії посад в органах місцевого самоврядування відносились, зокрема, посади керівників управлінь, відділів та інших виконавчих органів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад та їх заступників, керівників відділі (підвідділів) у складі самостійних управлінь, відділів виконавчих органів міських (міст обласного значення) рад.

Крім того, відповідно до пункту 2 Постанови Верховної ради України "Про введення в дію Закону України "Про державну службу" (N 3723-XII) від 16.12.93 (чинна до 01.05.2016) дія цього Закону поширюється на працівників державних органів Республіки Крим, органів місцевого та регіонального самоврядування, які прирівнюються до відповідних категорій посад службовців, якщо інше не передбачено законодавством України.

Суду достеменно відомо та сторонами спору не заперечується та обставина, що м. Хмільник Вінницької області, де працював позивач, є містом обласного значення.

При цьому, згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , позивач у період з 05.07.2001 по 15.08.2005 працював на посаді начальника управління містобудування та архітектури Хмільницької міської ради, головного архітектора міста, яка відносилась до п`ятої категорії посад в органах місцевого самоврядування. 08.08.2001 позивачем прийнято присягу посадової особи місцевого самоврядування та присвоєно 11 ранг 5 категорії посадової особи місцевого самоврядування. В подальшому, 01.07.2002 позивачу присвоєно 10 ранг посадової особи місцевого самоврядування, а 01.10.2004 9 ранг.

Також згідно записів у трудовій книжці позивача, останній з 08.12.2010 по 26.01.2012 перебував на посаді заступника міського голови м. Хмільник з питань діяльності виконавчих органів міської ради. 08.12.2010 позивачу присвоєно 9 ранг посадової особи органу місцевого самоврядування четвертої категорії посад. А 26.01.2012 позивач був звільнений із займаної посади за угодою сторін.

Таким чином враховуючи зазначені законодавчі положення, посади як начальника управління містобудування та архітектури Хмільницької міської ради так і заступника міського голови відповідно до статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", пункту 2 Порядку N 283 входять до переліку посад, які зараховуються до стажу державної служби.

Отже, період роботи позивача на займаних посадах в органах місцевого самоврядування в Хмільницькій міській раді (міській раді міста обласного значення) з 05.07.2001 по 15.08.2005 на посаді начальника управління та з 08.12.2010 по 26.01.2012 на посаді заступника міського голови підлягають зарахуванню до стажу державної служби, який дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Аналогічне застосування наведених норм щодо врахування до стажу державної служби періоду перебування осіб, віднесених до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування, викладено Верховним Судом у постановах від 10 травня 2018 року (справа N 351/1792/17), від 01 квітня 2020 року (справа N 607/9429/17).

При цьому, у своїй постанові від 10.05.2018 у справі N 351/1792/17 Верховний Суд на спростування тверджень відповідача органу пенсійного фонду, додатково вказав, що після набрання чинності Законом України "Про державну службу" N 889 положення законодавства в частині механізму обрахунку стажу державної служби не змінилось. І відповідно до ст. 46 Закону України "Про державну службу" N 889 та п. 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 N 229 час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування" зараховується до стажу державної служби.

В даному випадку відповідач згідно оскаржуваного рішення визнає стаж позивача на посадах державної служби 17 років 11 місяців 15 днів.

Відтак, за умови зарахування періоду проходження позивачем військової служби в лавах Радянської армії з 05.11.1975 по 31.10.1977 (1 рік 11 місяців 27 днів), а також роботи позивача на посадах в органах місцевого самоврядування в Хмільницькій міській раді з 05.07.2001 по 15.08.2005 (4 роки 1 місяць 11 днів) та з 08.12.2010 по 26.01.2012 (1 рік 1 місяць 19 днів) до стажу державної служби та враховуючи зарахований пенсійним органом періоди роботи позивача (17 років 11 місяців 15 днів) з 14.05.1984 по 12.11.1996, з 01.03.2000 по 04.07.2001, з 15.08.2005 по 30.09.2009, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 має право на отримання пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року N 3723-XII, оскільки стаж його роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, становить більше 20 років, який набуто до 01 травня 2016 року, та на момент звернення (06.01.2021) до пенсійного органу із заявою щодо призначення пенсії державного службовця позивачу виповнилося 62 роки.

За таких обставин суд доходить висновку, що прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області рішення № 76 від 01.02.2021 про відмову ОСОБА_1 в переведенні на пенсію за віком, відповідно до Закону України "Про державну службу" є протиправним, а тому його належить скасувати. Як наслідок, з метою належного та повного захисту порушених прав позивача, є всі підстави для зобов`язання відповідача зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період проходження ним військової служби з 05.11.1975 по 31.10.1977, а також періоди його роботи в Хмільницькій міській раді з 05.07.2001 по 15.08.2005 та з 08.12.2010 по 26.01.2012. Отже в цій частині заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В той же час підстав для зарахування до стажу державної служби позивача періоду його навчання з 25.11.1977 по 04.08.1978, з 01.09.1978 по 14.04.1984 в Київському інженерно-будівельному інституті, а також період роботи з 14.11.1996 по 12.01.1999 начальником госпрозрахункового проектно-виробничого архітектурно-планувального бюро при відділі містобудування та архітектури, м. Хмільник, суд не знаходить, а тому у цій частині позовні вимоги задоволеними бути не можуть.

Щодо дати, з якої позивача необхідно перевести на пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про державну службу», то суд враховує, що відповідно до п. 4 "Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб", затвердженого Постановою КМУ від 14.09.2016 N 622, пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати.

Судовим розглядом встановлено, що з заявою до пенсійного органу про переведення його на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" позивач звернувся 06.01.2021. Таким чином, пенсія державного службовця (переведення на вказану пенсію) позивачу повинна бути призначена з дати його звернення - 06.01.2021.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій, а також докази, надані позивачем, суд приходить до переконання про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При цьому згідно частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Щодо витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

Так, позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 908 гривень, що підтверджується квитанцією АТ «Універсал Банк» від 12.04.2021.

А оскільки судом задоволено адміністративний позов частково, тому на користь позивача підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір в сумі 454 гривень (908 / 2).

Що стосується відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу, то суд враховує ту обставину, що і в позовній заяві і в судовому засіданні представник позивача - адвокат Кравчук М.О. в порядку, визначеному частиною 7 статті 139, частиною 3 статті 143 КАС України, зробив заяву про необхідність вирішення питання про відшкодування витрат позивача на оплату правничої допомоги після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

За наведених обставин, питання щодо відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу буде вирішуватись судом в окремому порядку за наслідками подання позивачем відповідної заяви на протязі п`яти днів після ухвалення рішення суду, в порядку, визначеному частиною 4 статті 143 КАС України.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 143, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 76 від 01.02.2021 про відмову в переведенні на пенсію за віком, відповідно до Закону України "Про державну службу" ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 періоди роботи: з 05.11.1975 по 31.10.1977 (військова служба), з 05.07.2001 по 15.08.2005, з 08.12.2010 по 26.01.2012 та перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" з 06.01.2021.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено судом 01.06.21.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович