Справа № 360/1831/21
Суддя: І.В. Тихонов
Дата ухвалення: 2021-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
про залишення позову без розгляду

31 травня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1831/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Тихонов І.В., розглянувши в письмовому провадження клопотання представника позивача про поновлення строку звернення із позовом до суду у справі № 360/1831/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення невиплаченого грошового забезпечення,

ВСТАНОВИВ:

05 квітня 2021 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:

- стягнути з відповідача користь позивача 15 858 грн, як безпідставно утримані грошові кошти з грошового забезпечення за період з лютого 2019 по листопад 2019 року щомісячно по 1 585,80 грн на загальну суму 15 858 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 26 березня 2018 року позивач уклав вперше контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб сержантського складу терміном на три роки з 26 березня 2018 року по 25 березня 2021 року.

Згідно наказу № 57 о/с від 26 березня 2018 року: «Старшого солдата запасу ОСОБА_1 , прийнято на військову службу за контрактом осіб сержантського та старшинського складу, з яким укладено контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України строком на 3 роки...... Відповідно до підпункту 8 пункту 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 30ЗО серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» виплатити молодшому сержанту ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі дев`яти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року».

Позивач в вересні 2018 року отримав одноразову грошову допомогу в розмірі дев`яти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року в сумі 15 858 грн за підписання контракту вперше.

09 лютого 2019 року позивач був викликаний до керівництва Військової частини НОМЕР_2 , де йому повідомили, що в вересні 2018 року, позивачу було помилково здійснено виплату одноразової грошової допомоги в розмірі дев`яти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року в сумі 15 858 грн, за підписання контракту вперше та надали для підпису вже складений від його імені рапорт щодо утримання з його грошового забезпечення суму помилково нарахованої одноразової грошової допомоги після укладеного першого контракту у сумі 15 858 грн рівними частинами 10 місяців, який він підписав.

Відповідно до Директиви ДПСУ «Про переведення на новий штат органу охорони державного кордону ДПСУ» 2 дек, діяльність Військової частини НОМЕР_2 припинена 27.07.2020 № 6002143, правонаступником якого є Військова частина НОМЕР_1 . Згідно витягу з наказу № 106-ос від 11 березня 2020 року, позивач прибув для подальшого проходження служби до Військової частини НОМЕР_1 .

Згідно архівної відомості № 3 з січня 2018 по грудень 2018 року встановлено, що в вересні 2018 року позивач отримав одноразову грошову допомогу в розмірі дев`яти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року в сумі 15 858 грн за підписання контракту вперше.

Згідно архівної відомості № 4 з січня 2019 по грудень 2019 з грошового забезпечення позивача було утримано відповідачем за період з лютого по листопад 2019 року по 1585.80 грн, щомісяця на загальну суму 15 858 грн - вид стягнення одноразова грошова допомога при підписанні контракту вперше.

Позивач вважає такі дії Відповідача протиправними.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року відкрито провадження у справі №360/1831/21, справу визначено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

11 травня 2021 року від представника відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду від 29.04.2021 № 14/6023, яке зареєстровано за вх.№ 16104/2021.

В обґрунтування відповідача посилається на таке.

Як вбачається з матеріалів адміністративного позову позивач власноруч звернувся до начальника загону з рапортом (вх. №1290р №11.02.2019) стосовно утримання помилково нарахованої одноразової грошової допомоги після укладення першого контракту у сумі 15858,00 грн. рівними частинами протягом 10 місяців. Одноразова грошова допомога була нарахована позивачу у вересні 2018 року, рапорт про утримання коштів був поданий 11.02.2019, кінцева дата утримання коштів листопад 2019, до суду з адміністративним позовом позивач звернувся 05.04.2021.

З заявою або клопотанням до суду з поновленням строку звернення до суду ні позивач ні представник позивача не звернувся, оскільки вважає, що такий строк не порушений.

Слід зазначити, одноразова грошова допомога при укладенні першого контракту не входить до складу грошового забезпечення, оскільки є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення.

Ухвалою суду від 12.05.2021 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення невиплаченого грошового забезпечення - залишено без руху після відкриття провадження у справі. Запропоновано позивачу протягом десяти календарних днів з дня отримання цієї ухвали надати суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з обґрунтуванням поважності підстав його пропуску.

24 травня 2021 року представником позивача подано заяву про поновлення строку звернення із позовом до суду, яка обґрунтована таким.

По-перше: наказ № 57 о/с від 26 березня 2018 року в частині призначення та виплати молодшому сержанту ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при укладенні контракту вперше в розмірі дев`яти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, не скасований, та до нього не вносились будь-які зміни, таким чином, мається рішення суб`єкта владних повноважень, щодо наявності права позивача на отримання одноразово грошової допомоги в розмірі дев`яти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року. Відповідно відповідач, виконуючи своє рішення зазначене в наказі №57 о/с від 26 березня 2018 року в вересні 2018 року, здійснив виплату позивачу одноразову грошову допомогу при підписанні контракту вперше. Таким чином, натепер, рішення відповідача (наказ № 57 о/с від 26 березня 2018 року), в частині наявності права позивача на отримання одноразової грошової допомоги при укладенні контракту вперше, не скасоване, тобто вищезазначеним рішенням затверджено право позивача на таку виплату, яку позивач отримав в вересні 2018 року. Фактично, відповідач виконав свої обов`язки щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги при укладенні позивачем контракту вперше. В подальшому, відповідач здійснивши нарахування грошового забезпечення позивача, за період з лютого 2019 року по листопад 2019 рік щомісячно не здійснював доплату, саме грошового забезпечення позивача щомісячно на суму 1585,80 грн, на загальну суму 15858 грн. В період з лютого 2019 року по листопад 2019 року, згідно архівної відомості № 4, відповідач не нараховував позивачу одноразову грошову допомогу, а тому в зазначений період здійснювалось недоплата саме грошового забезпечення позивача. Відповідач аргументує свої дії тим, що на його адресу надійшов рапорт позивача щодо розгляду питання про утримання з його грошового забезпечення суму помилково нарахованої одноразової грошової допомоги після укладення першого контракту у сумі 15858,00 грн рівними частинами 10 місяців (Рапорт № 1290 від 11.02.2019), а тому з грошового забезпечення позивача були здійснені утримання щомісячно на суму 1 85.80 грн, на загальну суму 15 858 грн. Відповідач за зазначеним рапортом не прийняв рішення, шляхом видання відповідного наказу, а на свій розсуд, безпідставно та всупереч прийнятому своєму рішенні (наказ № 57 о/с від 26 березня 2018) здійснив утримання грошових коштів з грошового забезпечення позивача, за період з лютого 2019 року по листопад 2019 рік щомісячно на суму 1 585,80 грн, на загальну суму 15858 грн. Таким чином, відповідач здійснював свої дії відносно позивача саме щодо його грошового забезпечення, а не щодо його права на отримання одноразової грошової допомоги при укладенні контракту вперше, бо й натепер, як зазначено вище, мається рішення відповідача (наказ № 57 о/с від 26 березня 2018 року), в частині наявності права позивача на отримання одноразової грошової допомоги при укладенні контракту вперше, яке не скасоване та має юридичну силу. Звертає увагу, що позовні вимоги зазначені саме щодо безпідставного утримання грошового забезпечення позивача, шляхом його недоплати за період з лютого 2019 по листопад 2019 року, а не наявності права у позивача на отримання одноразової грошової допомоги при укладенні контракту вперше, бо вона і так затверджено і реалізовано наказом № 57 о/с від 26 березня 2018 року. Виходячи з того, що утримання грошових коштів відповідачем було здійснено з грошового забезпечення позивача яке є по своїй суті оплатою праці, то процесуальні строки звернення громадянина України до суду з адміністративним позовом розраховуються саме виходячи з абзацу другого статті 233 Кодексу України про працю, які не обмежені строком звернення до суду. На підставі викладеного, позивач вважає, що з цих підстав строки звернення до суду ним не пропущені.

По-друге: У відповідності до вимог ч. 5 ст. 122 КАС України: «Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк», перебіг якого у відповідності до вимог ч. З ст. 122 КАС України розпочинається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 11.02.2019 керівництво відповідача повідомило позивача, про те, що в вересні 2018 року, воно помилково нарахувало та виплатило позивачу одноразову грошову допомогу при укладенні контракту вперше на суму 15858 грн, та запропонувало позивачу підписати вже сформований рапорт на комп`ютері, в якому необхідно було тільки вписати анкетні данні позивача та підписати його, що позивачем було здійснено. Позивач, який не має юридичної освіти вважав, що відповідач, який має фахових юристів, які знають законодавство України, який повідомив його про неправомірність отримання ним одноразової грошової допомоги при укладенні контракту вперше, а тому підписав зазначений рапорт, вважаючи, що його права, свободи чи інтереси з цих обставинах не порушені та відповідач діє у відповідності вимогам чинного законодавства України. 12 березня 2021 року, позивач здійснюючи підготовку до звільнення зі служби, став цікавитися про виплати, які він повинен отримати при звільненні, під час яких йому стало відомо, що він нібито мав право на отримання одноразової грошової допомоги при укладенні контракту вперше та згадавши обставини які мали місце 11.02.2019 (Рапорт від 11.02.2018 за № 1290), прийняв рішення щодо вияснення чи мав він право на отримання одноразової грошової допомоги при укладанні контракту вперше, та чи були здійснені стягнення за його рапортом від 11.02.2018 за № 1290. Позивач 12 березня 2021 року звернувся до адвоката за наданням правової консультації, щодо можливої наявності у нього права на отримання одноразової грошової допомоги при укладенні контракту вперше. З метою надання повної та кваліфікованої правової консультації, адвокатом був здійснений адвокатський запит від 12.03.2021, та після отримання та вивчені відповіді за № 11/4327 від 26.03.2021, була надана повна правова консультація позивачу, який тільки 26.03.2021 дізнався про порушення своїх прав щодо протиправних дій відповідача, в частині безпідставного утримання з його грошового забезпечення в період з лютого 2019 по листопад 2019 рік, щомісяця по 1 585.80 грн, грошових коштів на загальну суму 15 858 грн, бо позивач мав право та на законних підставах отримав одноразову грошову допомогу при укладенні контракту вперше в вересні 2018 року. Таким чином, строки звернення до суду з позовними вимогами, з яким звернувся до Луганського окружного адміністративного суду позивач до відповідача розпочали текти саме з 26 березня 2021 року, а позивач звернувся до суду 05.04.2021, тобто в місячний строк, таким чином строки звернення до суду, позивач вважає не пропущеними.

В-трете: В ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху після відкриття від 12 травня 2021 року по справі № 360/1831/21 (далі - ухвала) зазначено, що: «Суд погоджується з доводами відповідача про те, що одноразова грошова допомога при укладенні першого контракту не входить до складу грошового забезпечення, оскільки є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення». З даним твердженням суду повністю погоджується і сторона позивача, але вкотре зазначає, що в даній справі не йдеться спір щодо наявності права позивача на отримання одноразової грошової допомоги при укладенні контракту вперше, слід зазначити, що таке право визнав та документально підтвердив відповідач, шляхом видання наказу № 57 о/с від 26 березня 2018 року, яке має дотепер юридичну силу, не скасоване, та до якого відповідач не вносив зміни або доповнення щодо відсутності такого право у позивача, а відповідно з цього приводу спір відсутній, бо все визначено та підтверджено документально. Крім того суд в ухвалі зазначив, що: «Зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів судом встановлено, що про порушення своїх прав позивач повинен був дізнатися в листопаді 2019 року під час остаточного утримання коштів». Дійсно, сторона позивача погоджується, що з обставин які маються в матеріалах справи № 360/1831/21, суд мав можливість припустити, що позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав в листопаді 2019 році, але на думку сторони позивача, поза увагою суду остались наступні обставини: - Позивач був ознайомлений з наказом № 567 о/с від 26 березня 2018 року, про прийняття рішення відповідача про наявність у нього права на отримання одноразової грошової допомоги при укладенні контракту вперше; - Позивач отримав в вересні 2018 року виплату одноразової грошової допомоги при укладенні контракту вперше; - 11.02.2019 позивач звернувся з рапортом до відповідача про розгляд питання щодо утримання з його грошового забезпечення помилково нарахованої одноразової грошової допомоги після укладення першого контракту у сумі 15 858 грн рівними частинами 10 місяців. Слід звернути увагу шановного суду, що зі змісту рапорту слідує, що позивач звернувся до відповідача з проханням розглянути питання, яке він виклав в рапорті, відносно помилково нарахованої, але не помилково сплаченої одноразової грошової допомоги при укладенні контракту вперше. До 26 березня 2021 року, відповідач не ознайомлював позивача, а чи було здійснено розгляд його рапорту від 11.02.2019, та чи було прийнято будь-яке рішення, щодо його задоволення або в відмові в його задоволенні, як безпідставно написаного. Тільки після отримання відповіді № 11/4327 від 26.03.2021, з наданням копії рапорту зареєстрованого за № 1290 від 11.02.2019, позивачу стало відомо, з написами які були здійснені на ньому. Крім того, 26.03.2021 після ознайомлення з архівною відомістю № 4 позивачем було встановлено, що в період з лютого 2019 по листопад 2019 року у нього було здійснено утримання з його грошового забезпечення грошові кошти з зазначенням - вид стягнення одноразова грошова допомога при підписанні контракту вперше. Слід звернути увагу шановного суду, що 26.03.2021 вивченням архівної відомості № 4 встановлено, що позивач отримував протягом 2019 року щомісяця різний розмір грошового забезпечення, а тому не міг об`єктивно взагалі знати чи здійснювались будь-які утримання з його грошового забезпечення за цей період часу або ні, що підтверджується документально, а саме позивач отримував, у січні - 13 025.27 грн, у лютому - 12 526.68 грн, у березні - 22 131.47 грн, у квітні - 11 562.49 грн, у травні - 12 590.07 грн, у червні 11 719.10 грн, у липні 10 262.32 грн, у серпні - 12 517 грн, у вересні - 12 662.32 грн, у жовтні 12 662.32 грн, в листопаді 13 772.32 грн, в грудні 21 189.02 грн. Позивач, стверджує, що відповідач не ознайомлював його з будь-яким рішенням щодо його рапорту від 11.02.2019 за № 1290, а також не ознайомлювали щодо здійснення стягнень з його грошового забезпечення за період з лютого 2019 по листопад 2019 року, про що він дізнався лише 26.03.2021. Таким чином, позивач вважав до 26.03.2021, що будь-яких стягнень з його грошового забезпечення відповідачем за його рапортом від 11.02.2019 та № 1290 не здійснювалось, про порушення своїх прав він об`єктивно дізнався тільки 26.03.2021, при ознайомленні з архівною відомістю № 4, а тому 05 квітня 2021 року звернувся до суду без пропуску строку звернення до суду.

Розглянувши заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, судом встановлено таке.

У разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску (частина шоста статті 161 КАС України).

Відповідно до частини третьої 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Посилання представника позивача на те, що утримання грошових коштів відповідачем було здійснено з грошового забезпечення позивача, яке є по своїй суті оплатою праці, то процесуальні строки звернення громадянина України до суду з адміністративним позовом розраховуються саме виходячи з абзацу другого статті 233 Кодексу України про працю, які не обмежені строком звернення до суду, судом відхиляються з огляду на таке.

Відповідно до частин першої та другої ст. 233 КУпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

При цьому, предметом позову є стягнення з відповідача користь позивача 15858 грн, як безпідставно утримані грошові кошти з грошового забезпечення за період з лютого 2019 по листопад 2019 року щомісячно по 1585,80 грн на загальну суму 15 858 грн., що за своєю суттю не є позовом про стягнення належної позивачу заробітної плати, оскільки зазначене утримання грошових коштів відбувалось з огляду на рапорт позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із її заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічною службою є публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Отже, служба в Державній прикордонній службі є публічною службою.

Таким чином, за характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з безпідставним утриманням грошових коштів з грошового забезпечення на загальну суму 15 858 грн. на підставі рапорту позивача.

Строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені спеціальним законодавством, яким і є Кодекс адміністративного судочинства України, у частині п`ятій статті 122 якого чітко передбачено місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Отже, з огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору щодо стягнення безпідставно утримані грошові кошти з грошового забезпечення за період з лютого 2019 по листопад 2019 року на загальну суму 15 858 грн., охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини другої статті 233 КЗпП України.

Частиною 5 ст. 122 КАС України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Даною нормою чітко визначений строк для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Крім того, в частині першій ст. 122 КАС України зазначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого КАС України або іншими законами.

Відповідно до частини 1 ст. 120 КАС України починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок, та цього строку.

Судом встановлено, що позивачу одноразова грошова допомога була нарахована позивачу у вересні 2018 року.

11.02.2019 позивач особисто звернувся з рапортом до начальника загону стосовно утримання помилково нарахованої одноразової грошової допомоги після укладення першого контракту у сумі 15858,00 грн. рівними частинами протягом 10 місяців, кінцева дата утримання коштів листопад 2019 року.

До суду з позовною заявою позивач звернувся 02 квітня 2021 року, про що свідчить відбиток календарного штемпеля на конверті, в якому надійшла позовна заява.

Посилання представника позивача на те, що відповідач не ознайомлював його з будь-яким рішенням щодо його рапорту від 11.02.2019 за № 1290, а також не ознайомлювали щодо здійснення стягнень з його грошового забезпечення за період з лютого 2019 по листопад 2019 року, про що він дізнався лише 26.03.2021. Таким чином, позивач вважав до 26.03.2021, що будь-яких стягнень з його грошового забезпечення відповідачем за його рапортом від 11.02.2019 та № 1290 не здійснювалось, про порушення своїх прав він об`єктивно дізнався тільки 26.03.2021, при ознайомленні з архівною відомістю № 4, а тому 05 квітня 2021 року звернувся до суду без пропуску строку звернення до суду, судом відхиляються з огляду на таке.

За змістом процесуальної норми (частина п`ята статті 122 КАС України) законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Вжиття конструкції «повинна була дізнатися» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 800/30/17 (9901/328/18).

Таким чином, суд дійшов до висновку, що про порушення своїх прав позивач повинен був дізнатись в листопаді 2019 року під час остаточного утримання коштів.

З урахуванням викладеного, підстави, зазначені позивачем для поновлення строку звернення до адміністративного суду, визнаються судом неповажними.

Тобто, з сукупного аналізу матеріалів справи та з урахуванням встановлених законодавством приписів щодо строку звернення до суду вбачається, що позивач пропустив строк звернення до суду з позовом.

Суд зазначає, що дотримання строків звернення до суду з позовом є однією з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень щодо строку розгляду адміністративних справ, оскільки захист прав, свобод та інтересів осіб безпосередньо залежить від меж їх реалізації у часі. Провадження в адміністративних судах, як спосіб захисту цих прав, базується на процесуальних принципах та забезпечується чітко регламентованими строками. Дотримання цих строків впливає на права та обов`язки учасників адміністративних правовідносин, спонукаючи їх до своєчасного здійснення наданих їм прав чи виконання покладених на них обов`язків.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії», справа «Голдер проти Сполученого Королівства»).

Показовою в питанні застосування строку позовної давності в контексті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є справа «Gradescolo S.R.L. проти Молдови». У цій справі Суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію. Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Відповідно до ч.3 ст.123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Належних та достатніх підстав для поновлення строку звернення до суду з цим позовом позивачем не наведено та судом не встановлено.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що подане представником відповідача клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку зі пропуском строку звернення до суду є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 122, 123, 240, 248, 256, 293-295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду - задовольнити.

Залишити без розгляду адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення невиплаченого грошового забезпечення.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд, з подачею її копії до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяІ.В. Тихонов