Справа № 420/15147/20
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2021-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/15147/20
Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І.В.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Крусяна А.В.,

Яковлєва О.В.

при секретарі: Шатан В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Держпраці в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 1 березня 2021р. по справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2020р. ФОП ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до ГУ Держпраці в Одеській області, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову ГУ Держпраці в Одеській області за №ОД1300/2164/НП/ТД-ФС від 17.12.2020р. про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 у розмірі 80 000грн..

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що у період з 23 по 27 листопада 2020р. контролюючим органом доручено здійснити позаплановий захід державного контролю за додержанням законодавства про працю у формі інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 , яка здійснює господарську діяльність за адресою: АДРЕСА_1 , на предмет забезпечення застосування правових норм щодо використання праці та з інших подібних питань, які передбачені пп.3.1, пп.3.9, пп.3.10 розділу 3 частини І Акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 18.08.2017р. №1338, зокрема, з питань виявлення неоформлених трудових відносин.

27.11.2020р. інспектором праці Перебийносюком Р.М складено акт за №ОД1300/2164/НП про неможливість проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

На підставі акту про неможливість проведення інспекційного за №ОД1300/2164/НП від 27.11.2020р., згідно протоколу №167 від 17.12.2020р., начальник ГУ Держпраці в Одеській області Байдюк С.В. 17.12.2020р. прийняв постанову про накладення штрафу за №ОД1300/2164/НП/ТД-ФС, якою на ФОП ОСОБА_1 на підставі ст.256 КЗпП, ст.53 ЗУ "Про зайнятість населення", ч.3 ст.34 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні", абз.8 ч.2 ст.265 КЗпП України накладено штраф у розмірі 80 000грн..

Позивачка вважає оскаржувану постанову протиправною, незаконною та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку із чим звернулась в суд із відповідним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 1 березня 2021р. адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову ГУ Держпраці в Одеській області за №ОД1300/2164/НП/ТД-ФС від 17.12.2020р. про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 у розмірі 80 000грн..

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова посадової особи Держпраці прийнята протиправно, оскільки позивачкою було надано вільний доступ до приміщень та документації, а сам факт складення акту про ненадання копій документів без виявлення ознак перешкоджання об`єктом відвідування його проведення, не може бути приводом для постанови про накладення штрафу.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що на підставі наказу ГУ Держпраці в Одеській області за №2862 від 23.11.2020р. (а.с.76) та направлення ГУ Держпраці в Одеській області за №15/01-29-2394 від 23.11.2020р. (а.с.78) головному державному інспектору відділу з питань оплати праці Управління з питань праці ГУ Держпраці в Одеській області Перебийносюку Р.М. у термін з 23 по 27 листопада 2020р. було доручено здійснити позаплановий захід державного контролю за додержанням законодавства про працю у формі інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 , яка здійснює господарську діяльність за адресою: АДРЕСА_1 , на предмет забезпечення застосування правових норм щодо використання праці та з інших подібних питань, які передбачені пп.3.1, пп.3.9, пп.3.10 розділу 3 частини І Акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 18.08.2017р. за №1338, зокрема, з питань виявлення неоформлених трудових відносин.

25.11.2020р. ФОП ОСОБА_1 надано головному державному інспектору відділу з питань оплати праці Управління з питань праці ГУ Держпраці в Одеській області Перебийносюку Р.М. письмові пояснення по суті поставлених питань, згідно яких, вона є ОСОБА_2 та здійснює свою діяльність самостійно, найманих працівників не має та ніколи не було. Салон працює з лютого місяця 2020р.. Позивачка працює сама (а.с.95).

27.11.2020р. у інспектором праці Перебийносюком Р.М складено акт за №ОД1300/2164/НП про неможливість проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) (а.с.83-85).

7.12.2020р. до ГУ Держпраці в Одеській області надійшли заперечення від позивачки на акт за №ОД1300/2164/НП від 27.11.2020р. про неможливість проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 (а.с.104-106).

На підставі зазначеного акту про неможливість проведення інспекційного, 17.12.2020р. начальником ГУ Держпраці в Одеській області Байдюк С.В. прийнято постанову про накладення штрафу за №ОД1300/2164/НП/ТД-ФС, якою на ФОП ОСОБА_1 на підставі ст.256 КЗпП, ст.53 ЗУ «Про зайнятість населення», ч.3 ст.34 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», абз.8 ч.2 ст.265 КЗпП України накладено штраф у розмірі 80 000грн. (а.с.117-118).

Зі змісту оскаржуваної постанови за №ОД1300/2164/НП/ТД-ФС від 17.12.2020р. вбачається, що за результатами аналізу інформації із засобів масової інформації, звернень громадян м.Болград Одеської області, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством з Інтернет ресурсу, з`ясовано, що у приміщеннях салонів краси відбувається надання послуг фізичними особами, які не оформлені ні як працівники, ні як ФОП. Крім цього, використовуються лазерні процедури, які потребують медичної освіти та кваліфікації персоналу для здійснення такої різносторонньої підприємницької діяльності. На сторінках з Інтернет ресурсу, доступ до яких не обмежений законодавством міститься інформація, за якою ОСОБА_1 здійснює різносторонню підприємницьку діяльність у салоні за адресою: АДРЕСА_2 , з використанням послуг інших сторонніх осіб (насамперед ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ), які надають послуги майстра манікюру та педикюру, лазерних та інших процедур. При цьому, ОСОБА_1 позиціонує себе як власниця салони краси та як особа, що організовує надання послуг (в якості роботодавця) з боку інших фізичних осіб (насамперед ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ).

Перевіряючи правомірність та законність прийняття оскаржуваної постанови Держпраці, з урахуванням підстав, за якими позивачка пов`язує її протиправність та скасування, судова колегія виходить з наступного.

У відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами п.1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою КМУ за №96 від 11.02.2015р. (надалі - Положення №96) передбачено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно з пп.6 п.6 Положення №96, державна служба України з питань праці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Відповідно до пп.5 п.6 Положення №96, державна служба України з питань праці для виконання покладених на неї завдань має право безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці.

Державна служба України з питань праці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (п.7 Положення №96).

Отже, відповідач у даній справі є органом владних повноважень, якому чинним законодавством України надані владні управлінські функції щодо реалізації державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю в порядку, визначеному КМУ.

Процедуру проведення управліннями Держпраці перевірки стану додержання законодавства про працю, визначено ЗУ «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 5.04.2007р. за №877-V (надалі - Закон №877-V) та Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою КМУ від 26.04.2017р. №295 (надалі - Порядок №295).

Положеннями п.2 Порядку №295 передбачено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань.

У відповідності до абз.1 п.2 Порядку №295, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначено положеннями Законом №877-V.

Відповідно до ст.1 Закон №877-V, державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходами державного нагляду (контролю) є планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

За правилами п.5 Порядку №295, інспекційні відвідування проводяться, крім іншого, за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю.

Відповідно до п.14 Порядку №295, під час проведення інспекційного відвідування об`єкт відвідування має право не допускати до проведення інспекційного відвідування у разі: відсутності службового посвідчення; якщо на офіційному веб-сайті Держпраці відсутні рішення Мінсоцполітики про форми службового посвідчення інспектора праці, акта, довідки, припису, вимоги, перелік питань, що підлягають інспектуванню; якщо строк проведення інспекційного відвідування перевищує строки, визначені пунктом 10 цього Порядку.

Судова колегія звертає увагу на те, що інших підстав для недопуску інспектора до здійснення інспекційного відвідування Порядок № 295 не містить.

У відповідності до п.11 Порядку №295 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право:

1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця;

2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги;

3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення;

4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів;

5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування;

6) фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки;

7) отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що ФОП ОСОБА_1 фактично допустила інспектора праці до проведення інспекційного відвідування, надала доступ до приміщення, надала письмові пояснення тощо.

Положеннями п.19,20 Порядку №295 передбачено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником.

Згідно з ч.1 ст.259 КЗпП державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному КМУ.

Так, у відповідності до постанови КМУ «Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» від 17.07.2013р. за №509 затверджено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення. Вказаний Порядок визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених ч.2 ст.265 КЗпП та ч.2-7 ст.53 ЗУ «Про зайнятість населення».

Штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Відповідно до п.6 вказаної постанови, якою встановлено, що про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Згідно з абз.8 ч.2 ст.265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі вчинення дій, передбачених абзацом сьомим цієї частини, при проведенні перевірки з питань виявлення порушень, зазначених в абзаці другому цієї частини, - у шістнадцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі вчинення дій, передбачених абзацом сьомим цієї частини, при проведенні перевірки з питань виявлення порушень, зазначених в абзаці другому цієї частини, - у шістнадцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

Відповідальність згідно із зазначеною вище нормою настає у випадку встановлення складу наступних правопорушень:

- недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю та/або

- створення перешкод у її проведенні.

Отже, судова колегія зазначає, що однією з умов для настання відповідальності за порушення вимог законодавства про працю, передбаченої ст.265 КЗпП України, є створення об`єктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці при проведенні інспекційного відвідування, яке може виражатись в ненаданні інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, а також у перешкоді в реалізації інших прав, передбачених п.11 Порядку №823.

Як вбачається з матеріалів справи, що підставою для застосування до позивачки санкцій, став недопуск/перешкоджання ФОП ОСОБА_1 інспектору ГУ Держпраці в Одеській області для здійснення інспекційного відвідування, а саме мало місце створення перешкод у проведенні перевірки, оскільки «з боку ФОП ОСОБА_1 жодні дії стосовно забезпечення інспектору праці можливості виконати свої функціональні обов`язки з приводу виявлення «тіньової зайнятості» шляхом безпосереднього опитування працівників (в т.ч. і на умовах конфіденційності) та безперешкодного доступу до виробничих (службових) приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця, - ні під час початку (спроби) проведення контрольного заходу, ні протягом терміну визначеної тривалості контрольного заходу (який було зазначено у відповідному направленні), здійснено не було».

Аналізуючи вказане, судова колегія зазначає, що створення перешкод передбачає активну поведінку посадової особи об`єкту відвідування, направлену на перешкоджання інспектору під час здійснення інспекційного відвідування у його проведенні, отриманні необхідної інформації, тобто у реалізації своїх повноважень (пряма відмова посадової чи уповноваженої особи товариства (підприємця) допустити інспекторів до перевірки), що є підставою для складання акту про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Проте, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, що ФОП ОСОБА_1 були створені для посадової особи ГУ Держпраці в Одеській області всі необхідні умови для проведення інспекційного відвідування, а саме: надано безперешкодний доступ до приміщення, де провадиться господарська діяльність, надано письмові пояснення щодо предмету контрольного заходу тощо.

Судова колегія зазначає, що фактично, позиція суб`єкта владних повноважень - ГУ Держпраці в Одеській області зводиться до звинувачення суб`єкта господарювання - ФОП ОСОБА_1 в ненаданні нею викриваючих її ж відомостях. Тобто, інспектор Держапраці фактично зажадав від підконтрольного суб`єкта надати докази на підтвердження підозри щодо «тіньової зайнятості», які виникли на підставі побаченої в мережі Інтернет інформації, а ненадання таких доказів витлумачив як створення перешкод у здійсненні інспекційного відвідування.

Натомість судова колегія виходить із того, що нездатність та неспроможність інспектора Держпраці виявити порушення в ході інспекційного відвідування та оформити це належним чином не може ставитись у провину суб`єкту господарювання, відносно якого контролюючому органу не вдалося зібрати доказову базу звинувачення.

В даному випадку, позивачка жодним чином не відмовляла інспектору праці у проведенні інспекційного відвідування та у доступі до приміщень, ознайомленні з документами, у зв`язку з чим судова колегія не вбачає умисних дій з боку позивачки щодо ненадання відповідачу документів на вимогу інспектора праці чи створення перешкод для проведення інспекційного відвідування.

Аналізуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що сам факт складення акту про ненадання копій документів без виявлення ознак перешкоджання об`єктом відвідування його проведення, не може бути приводом для постанови про накладення штрафу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010р., заява 4909/04, згідно з п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994р., серія A, №303-A, п.29).

Окрім того, судова колегія бере до уваги, що за висновками Європейського суду з прав людини сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він є обов`язковим не тільки для кримінального суду, який приймає рішення щодо обґрунтованості обвинувачення, але й для віх інших державних органів. Суд з прав людини неодноразово зазначав, що замах на презумпцію невинуватості може виходити не тільки від суду чи судді, але й від інших публічних влад.

Враховуючи вищевказане, судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,316 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 1 березня 2021р. залишити без змін.

Стягнути з Головного управління Держпраці в Одеській області (65044, м.Одеса, просп.Шевченка, 2, ) на користь Держави (отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (ЄДРПОУ) 37993473; банк отримувача Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача UA90 26001; код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір у розмірі 1 261,2грн..

Постанова суду набирає законної сили з дати її проголошення та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 2 червня 2021р.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв