Справа № 520/4793/21
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

28 травня 2021 року № 520/4793/21

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Зоркіна Ю.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , до Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Прикордонної служби України (вул. Клочківська, буд. 228П, м. Харків, 61045, ) про визнання протиправним та скасування рішення, -

установив:

Позивач звернувся до суду з зазначеним адміністративним позовом, у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення старшого зміни прикордонних нарядів відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби «Харків» старшого лейтенанта Сергія Столярчука від 14.03.2021 року про відмову в перетинанні державного кордону в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 .

В обґрунтування позову зазначено, що під час спроби позивача - ОСОБА_1 в`їхати в Україну, відповідачем проігноровано наявність зустрічаючої сторони в особі громадянки України ОСОБА_2 та офіційного запрошення для в`їзду в України. Всупереч наведеному у рішенні про відмову в перетинанні державного кордону України зазначено, що позивач не може підтвердити мету запланованого перебування на території України. Крім того, позивач зазначає, що він не порушував порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію та у з 2014 року не відвідував АР Крим. Позивач вважає, що співробітники Харківського прикордонного загону помилково і безпідставно зазначили прибуття Позивача на тимчасово окуповану територію АР Крим та є такими, що не можуть вважатися належними.

Крім того позивач зазначив, що коли співробітники Харківського прикордонного загону надали для ознайомлення та для підпису рішення про відмову в перетинання державного контролю, позивачу не було запропоновано допомогу перекладача. Тому підписуючи дане рішення він був позбавлений можливості розуміти зміст даного рішення, що є порушенням Порядку проведення підрозділами органів охорони державного кордону Державної прикордонної служби України процедури здійснення контролю другої лінії іноземців та осіб без громадянства під час в`їзду в Україну.

З огляду на наведене, позивач вважає прийняте рішення від 14 березня 2021 року про відмову в перетині державного кордону України необґрунтованим, протиправним в таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 29.03.2021, відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому ст. 257 КАС України.

Відповідачем надано відзив на позов, у якому зазначено, що вимоги позивача не підлягають задоволенню. Так 14.03.2021 року відповідачем прийнято рішення про відмову у перетинанні державного кордону на в`їзд в Україну позивачу. Підставою для прийняття такого рішення було не підтвердження мети запланованого перебування в Україні та порушення позивачем порядку в`їзду та виїзду з тимчасово окупованої території України АР Крим, що підтверджується відеозаписом процедури проведення контролю другою лінії відносно позивача, де він особисто надає відомості про перебування в АР Крим у 2020 році та зазначає, що в`їхав до АР Крим по мосту через Керченську протоку разом зі своїми друзями у 2020 році. Про те, що існує відповідний порядок в`їзду та виїзду з АР Крим, останній не знав. Позивач пояснив, що прямує в Україну з метою одруження з громадянкою ОСОБА_2 , що остання не підтвердила. Підставою для проведення контролю другої лінії стало громадянство Російської Федерації позивача, його походження. Під час з`ясування всіх обставин щодо перебування позивача у 2020 році в АР Крим, йому заборонено в`їзд в Україну строком на 3 роки в зв`язку із порушенням відповідного порядку. Позивач порушив вимоги ч. 1 ст. 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", ч. 2 ст. 10 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України". Таким чином існували всі підстави для прийняття рішення про відмову у перетинанні державного кордону України на в`їзд 14.03.2021 відносно позивача та повернуто до країни виїзду зворотнім рейсом.

Дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступні обставини.

Позивач є громадянином Російської Федерації, що підтверджується паспортом типу НОМЕР_2 , який виданий позивачу 17.02.2021.

Як убачається з матеріалів справи, 14.03.2021 у пункті пропуску "Харків" під час оформлення пасажирів рейсу № 1473 "Стамбул-Харків" виявлено гр. Російської Федерації ОСОБА_1 .

Начальником віпс тип (А) впс « Харків» С.В. Столярчуком складено постанову про заборону в`їзду в Україну позивачу від 14.03.2021

У вказаній поставові зазначено , що в порушення ч.1 ст.8 Закону України «Про прикордонний контроль» ОСОБА_3 не може підтвердити мету запланованого перебування на території України та зазначено , що він порушив порядок в`їзду на тимчасово окуповану територію.

Одночасно з постановою про відмову в перетинанні державного кордону України винесено постанову про заборону в`їзду на територію України від 14.0.2021 , у якій зазначено, що за результатами проведення контролю другої лінії встановлено, що гр. РФ ОСОБА_3 здійснив в`їзд на тимчасово окуповану територію АР Крим 08.08.2020 без отримання відповідного дозволу через закритий ППр « Керч» чим порушив вимоги частини 2 статті 10 Закону України " Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" та розпорядження КМУ «Про тимчасове закриття пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю» від 30.04.2014 № 424-р., про що здійснено відмітку у паспорті позивача.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття рішення про відмову у перетинанні державного кордону України, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, які виникли між сторонами спору, суд зазначає наступне.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначені Законом України "Про прикордонний контроль" від 05.11.2009 №1710-VI (далі - Закон №1710).

Відповідно до частини першої статті 1, частини 2 статті 2 Закону №1710 прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів. Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Частиною четвертою статті 2 Закону №1710 передбачено, що прикордонний контроль включає: перевірку документів; огляд осіб, транспортних засобів, вантажів; виконання доручень правоохоронних органів України; перевірку виконання іноземцями, особами без громадянства умов перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну, виїзду з України та транзитного проїзду територією України; реєстрацію іноземців, осіб без громадянства та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон; перевірку автомобільних транспортних засобів з метою виявлення викрадених.

Відповідно до частини першої, другої статті 6 Закону №1710 перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом. Початком здійснення прикордонного контролю особи, транспортного засобу, вантажу є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України.

Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні (ч.3 ст.6 Закону №1710).

Відповідно до частини п`ятої статті 6 Закону № 1710 прикордонний контроль та пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів проводяться з урахуванням оцінки ризиків, що здійснюється за методиками, визначеними спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону.

Згідно з частинами 1-3 статті 7 Закону № 1710 паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону. У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон. Уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України з урахуванням результатів оцінки ризиків можуть проводити повторну перевірку документів осіб, які перетинають державний кордон.

Статтею 8 Закону №1710 визначено, що уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну за умови: наявності в нього дійсного паспортного документа; відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну; наявності в нього в`їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України; підтвердження мети запланованого перебування; наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності в нього можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України - для громадянина держави, включеної до переліку держав, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та особи без громадянства, яка постійно проживає у державі, включеній до такого переліку.

Іноземцям, особам без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам в`їзду в Україну, відмовляється у перетинанні державного кордону в порядку, встановленому статті 14 цього Закону.

Згідно з вимогами частини першої статті 14 Закону №1710-VI іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №1710 прикордонний контроль іноземців та осіб без громадянства під час в`їзду в Україну здійснюється за процедурами контролю першої лінії, а у передбачених цим Законом випадках - також за процедурою контролю другої лінії.

Частиною 2 статті 9 Закону № 1710 передбачено, що процедура здійснення контролю першої лінії передбачає проведення перевірки: 1) паспортного документа з метою встановлення його дійсності, наявності відповідно до вимог законодавства посвідки на постійне проживання чи візи; 2) наявності чи відсутності у базах даних Державної прикордонної служби України інформації про заборону в`їзду в Україну та про доручення правоохоронних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон; 3) відміток про перетинання державного кордону в паспортному документі іноземця або особи без громадянства.

Згідно з частиною третьою статті 9 Закону №1710 процедура здійснення контролю другої лінії проводиться за результатами аналізу та оцінки ризиків під час виконання процедури контролю першої лінії, якщо в уповноваженої службової особи Державної прикордонної служби України виникли сумніви щодо виконання іноземцем або особою без громадянства умов в`їзду в Україну, та передбачає: 1) встановлення місць відправлення та призначення, мети та умов запланованого перебування з проведенням у разі необхідності перевірки відповідних підтверджуючих документів і співбесіди; 2) з`ясування наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України. Процедура здійснення контролю другої лінії може проводитися в окремому приміщенні пункту пропуску через державний кордон.

Наведені норми права свідчать про наявність у відповідача законодавчо визначених прав та повноважень щодо здійснення контролю другої лінії у даному випадку.

Предметом позову є вимога про визнання протиправними та скасування рішення про заборону перетину державного кордону України, прийняті стосовно позивача, громадянина Російської Федерації.

Судом встановлено, що спірне рішення прийнято з підстав порушення позивачем правил в`їзду та виїзду на тимчасово окуповану територію АР Крим, зокрема, без отримання відповідного дозволу та поза контрольними пунктами в`їзду та виїзду.

Суд зазначає, що 27 квітня 2014 року набрав чинності Закон України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 №1207-VII (далі - Закон №1207; в редакції, яка була чинна станом на липень 2018 року, а саме на час перетину позивачем державного кордону України до АР Крим).

Цей Закон визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

За приписами частини першої статті 3 Закону №1207 для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) надра під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини, і повітряний простір над цими територіями.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону №1207 на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Згідно з частинами 1-2 статті10 Закону №1207 громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в`їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в`їзду - виїзду за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

В`їзд іноземців та осіб без громадянства на тимчасово окуповану територію та виїзд з неї допускаються лише за спеціальним дозволом через контрольні пункти в`їзду-виїзду.

Порядок в`їзду іноземців та осіб без громадянства на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 №367 затверджений Порядок в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї (далі - Порядок №367).

Відповідно до п. 3 Порядку №367 в`їзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї здійснюються через контрольні пункти іноземців та осіб без громадянства - за паспортним документом та спеціальним дозволом, виданим територіальним органом ДМС або територіальним підрозділом ДМС у Новотроїцькому чи Генічеському районі Херсонської області.

Згідно з п.1 Розпорядження Кабінету Міністрів України №424-р від 30.04.2014 «Про тимчасове закриття пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю» у зв`язку із загостренням ситуації в Автономній Республіці Крим і вторгненням на територію України озброєних формувань, екстремістськи налаштованих осіб та військовою агресією з боку Російської Федерації, блокуванням роботи пунктів пропуску через державний кордон (далі - пункти пропуску) та пунктів контролю, які розташовані в Автономній Республіці Крим, що призводить до неможливості провадження подальшої діяльності в них та перешкоджає здійсненню передбачених законодавством України видів державного контролю під час перетинання державного кордону, та відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" тимчасово закрито пункти пропуску та пункти контролю за переліком згідно з додатком.

Пунктом 3 вказаного Розпорядження встановлено, що адміністрації Державної прикордонної служби після усунення обставин, що призвели до тимчасового закриття пунктів пропуску та пунктів контролю, зазначених у пункті 1 цього розпорядження, внести на розгляд Кабінету Міністрів України пропозиції щодо відновлення діяльності в таких пунктах пропуску та пунктах контролю.

До Переліку пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю, які підлягають тимчасовому закриттю, який є Додатком до розпорядження КМ України №424-р від 30.04.2014, віднесено, зокрема, пункти пропуску через Керченські мости.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 №3773-VI (далі - Закон №3773, в редакції станом на липень 2017 року) в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється, в тому числі якщо така особа намагається здійснити в`їзд через контрольні пункти в`їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в`їзду - виїзду (абз.8 ч.1 ст.13).

За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Як зазначалось судом вище, підставою прийняття спірного рішення є висновки відповідача про порушення позивачем вимог частини другої статті 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян на правовий режим на тимчасово окупованій території України», у зв`язку із тим, що позивач здійснив в`їзд і виїзд на тимчасово окуповану територію Автономної Республіки Крим без отримання відповідного дозволу та поза контрольними пунктами в`їзду - виїзду.

Так, під час судового розгляду, судом досліджено CD-диск із записом співбесіди працівників прикордонної служби з позивачем, з якого убачається, що під час співбесіди позивачем стверджено та описано обставини відвідання АР Крим у серпні 2020 року, згідно яких він у серпні 2020 року прибув до тимчасово окупованої території АР Крим машиною з Краснодару (Російська Федерація) через «Керченський міст» (Керченську протоку), тоді як позивачу роз`яснено підстави відмови у перетині державного кордону України

Щодо посилань позивача на відсутність перекладача, то суд зазначає, що іноземцям та особам без громадянства, щодо яких проводиться процедура здійснення контролю другої лінії, надається інформація про мету такої перевірки українською та англійською мовами або мовою держави, що межує з Україною, із зазначенням права іноземця або особи без громадянства звертатися з проханням назвати прізвища або службові особисті номери уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, які проводять додаткові перевірки, назву пункту пропуску через державний кордон і дату перетинання державного кордону (ч.4-5 ст.9 Закону №1710).

Долученими до матеріалів справи доказами підтверджено, що співбесіда з позивачем проводилася російською мовою, позивач не посилався на те, що він не розуміє російської мови, що йому потрібен перекладач, про що зазначено в оскаржуваному рішенні, отриманому позивачем під особистий підпис.

За таких обставин, враховуючи, що матеріали справи підтверджують, що позивач здійснював в`їзд та виїзд з тимчасово-окупованої території АР Крим без спеціального дозволу та через закритий пункт пропуску, що на думку суду, свідчить про правомірність прийняття спірної постанови про відмову у перетині державного кордону України іноземцю або особі без громадянства.

Як встановлено частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, довів правомірність своїх рішень.

У підсумку, з урахування вищезазначеного у сукупності, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість дій відповідача, а тому, позовні вимоги вважає такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Зоркіна Ю.В.