Справа № 120/1929/21-а
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2021-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

01 червня 2021 р. Справа № 120/1929/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід О.С., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу:

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Головного управління ДПС у Вінницькій області як відокремленого структурного підрозділу ДПС України (вул. Хмельницьке шосе, б. 7, м.Вінниця, 21028)

про: визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Головного управління ДПС у Вінницькій області як відокремленого структурного підрозділу ДПС України (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування вимоги відповідача від 04.02.2021 року № Ф-95839-53 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 15 103 грн. 66 коп., зобов`язання відповідача внести зміни до інтегрованої картки платника-податків, позивача шляхом виключення з інтегрованої картки нарахувань по заборгованості недоїмки по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на 31.01.2021 рік в сумі 15 103 грн. 66 коп..

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідачем прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-95839-53 від 04.02.2021 року на суму 15 013 грн. 66 коп.. Позивач з останньою не погоджується, вказуючи, що попри те, що вона взята на облік як платник єдиного внеску, так як є адвокатом, вона з 02.01.2019 року є найманим працівником та застрахованою особою, а тому єдиний внесок за неї нараховує та сплачує роботодавець у розмірі не меншому мінімальному. У зв`язку з цим, на переконання позивача, у неї відсутній обов`язок повторного нарахування та сплати єдиного соціального внеску. Це й стало причиною звернення до суду з даним позовом.

Одночасно позивачем подано клопотання про поновлення строку звернення до суду, з огляду на те, що фактично оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) вона отримала 01.03.2021 року.

Ухвалою від 15.03.2021 року визначено, що строк звернення позивача до суду не пропущений, відповідно не підлягає поновленню, дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

23.03.2021 року за вх. № 14978/21 позивачем подано пояснення, в яких остання вказала, що нею 11.01.2021 року була сплачена заборгованість з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 11 804 грн. 00 коп..

Одночасно за вх. № 14987/21 позивачем подано клопотання про витребування у відповідача доказів, а саме: розрахунок суми боргу (недоїмки), яка була визначена оскаржуваною вимогою про сплату боргу (недоїмки) № Ф-95839-53 від 04.02.2021 року в розрізі періодів та сум, з посиланням на нормативно-правові акти та документи; зворотній бік інтегрованих карток платника (позивача) за 2019 рік, 2020 рік, 2021 рік та на час розгляду справи у суді; всі документи та матеріали, які стали підставою для прийняття оскаржуваної вимоги № Ф-95839-53 від 04.02.2021 року; інформацію про сплату позивачем податків (борів) та страхових внесків (єдиного внеску) за період з 2019 року по теперішній час.

Ухвалою від 29.03.2021 року клопотання позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано у відповідача розрахунок суми боргу (недоїмки), яка була визначена позивачеві оскаржуваної вимогою про сплату боргу (недоїмки) № Ф-95839-53 від 04.02.2021 року в розрізі періодів та сум, з посиланням на нормативно-правові акти та документи; зворотній бік інтегрованих карток платника (позивача) за 2019 рік, 2020 рік, 2021 рік та на час розгляду справи у суді; всі документи та матеріали, які стали підставою для прийняття оскаржуваної вимоги № Ф-95839-53 від 04.02.2021 року; інформацію про сплату позивачем податків (борів) та страхових внесків (єдиного внеску) за період з 2019 року по теперішній час.

02.04.2021 року за вх. № 17720/21 відповідачем через канцелярію суду подано клопотання про заміну відповідача правонаступником, а саме на Головне управління ДПС у Вінницькій області як територіальний орган ДПС на правах відокремленого підрозділу.

Ухвалою від 14.04.2021 року клопотання відповідача про заміну відповідача правонаступником задоволено. Замінено відповідача - Головне управління ДПС у Вінницькій області на правонаступника - Головне управління ДПС у Вінницькій області як відокремлений структурний підрозділ ДПС України.

Цього ж дня за вх. № 17727 відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, в якому він не погоджується з позовними вимогами та обставинами, викладеними у позовній заяві. По суті спірних правовідносин повідомив, що згідно реєстраційних даних АІС «Податковий блок» позивач займається незалежною професійною діяльністю з 05.07.2019 року як платник єдиного внеску за № 5391. З огляду на це, на позивача покладено обов`язок зі своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску. На підставі вищезазначеного та згідно даних ІКП позивачеві нараховано єдиний соціальний внесок:

28.11.2019 року 2 754 грн. 18 коп.;

20.01.2020 року 2 754 грн. 18 коп.;

21.04.2020 року 2 078 грн. 12 коп.;

20.07.2020 року 1 039 грн. 06 коп.;

19.10.2020 року- 3 178 грн. 12 коп.;

19.01.2021 року 3 300 грн. 00 коп..

Таким чином, станом на 31.01.2021 року за позивачем рахується заборгованість зі сплати ЄСВ у сумі 15 103 грн. 66 коп.. У зв`язку з цим відповідно до ІС «Податковий блок» в підсистемі «облік платежів» в режимі «вимоги про сплату боргу (ЄСВ)» сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-95839-53 від 04.02.2021 року на вказану вище суму заборгованості.

До відзиву, на виконання вимог ухвали від 29.03.2021 року, відповідачем надано витребувані судом докази.

08.04.2021 року за вх. № 18897 позивачем подано відповідь на відзив, в якому остання позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з мотивів, викладених у позовній заяві. Додатково наголосивши, що з 27.01.2020 року та по теперішній час є найманим працівником та застрахованою особою і єдиний соціальний внесок за позивача сплачує роботодавець у розмірі не менше мінімального ТОВ «ГАЛАНТ ПОЛ ЕЛЕКТРА».

23.04.2021 року за вх. № 22510 позивачем подано заяву про забезпечення позову.

27.04.2021 року за вх. № 23298/21 позивачем подано заяву про повернення заяви про забезпечення позову та повернення судового збору. Одночасно за вх. № 23301/21 позивачем подано письмові пояснення по справі.

Ухвалою від 31.05.2021 року заяву позивача про повернення заяви про забезпечення позову та повернення судового збору задоволено.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Як вбачається з інформації, яка міститься в інформаційній системі АІС "Податковий блок" позивач здійснює діяльність як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність з 24.06.2019 року встановлено ознаку незалежної професійної діяльності (адвокат).

Крім цього, позивач є найманим працівником. Довідкою з ГУ Пенсійного фонду України у м. Києві засвідчується факт сплати роботодавцями єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із заробітної плати позивача за період з 05.07.2019 року по 31.01.2021 року.

04.02.2021 року відповідачем прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-95839-53 у сумі 15 103 грн. 66 коп..

Не погоджуючись з рішенням відповідача щодо нарахування їй недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування позивач звернулася до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За визначенням пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. В свою чергу незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Відповідно до пп. 14.1.195 п. 14.1 ст.14 ПК України працівник це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

П. 2 ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що адвокатська діяльність це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно з ч. 3 ст. 4 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Ст. 13 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, врегульовані ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Ст. 2 ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Застрахована особа це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно з абз. 2 п. 1 ч. 1 ст. 4 ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

П. 5 ч. 1 ст. 4 ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абз. 1 п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

При цьому, відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа фактично не здійснює, ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" не врегульовано.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для правового висновку про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного соціального внеску. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиний соціальний внесок не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування єдиного соціального внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відтак, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

З урахуванням викладеного, особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Інше тлумачення норм ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", на якому наполягає відповідач, щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах у межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.11.2019 року у справі № 160/3114/19 (адміністративне провадження № К/9901/25439/19) та постанові від 05.03.2020 року у справі № 824/509/19-а (адміністративне провадження №К/9901/29000/19).

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач своє право на заняття адвокатською діяльністю реалізовує не як самозайнята особа, а як найманий працівник. Зазначене підтверджується наявними в матеріалах справи копією трудової книжки позивача, довідкою ТОВ «Галант Пол Електра» від 28.03.2021 року за вих. № 28 та довідкою з ГУПФУ у м. Києві про суми фактичного заробітку/доходу, кількість днів трудових або цивільно-правових відносин, проходження військової служби в місяці, про сплату страхових внесків за 2014-2020 роки.

З огляду на те, що позивач була найманим працівником і роботодавець сплачував за неї єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством, доказів отримання позивачем у відповідний період доходів від провадження адвокатської діяльності індивідуально не надано, суд доходить висновку, що наявність у позивача свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є доказом здійснення адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу.

Не змінює вищенаведеного і факт перебування особи на обліку в органах податкової служби, оскільки взяття на облік осіб, у тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.

Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то у розумінні ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за неї в період, за який винесена оскаржувана вимога, нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, проте не отримувала дохід від неї.

Ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" визначає, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи "Серков проти України" (заява № 39766/05), "Щокін проти України" (заяви № 23759/03 та № 37943/06).

За сукупністю наведених обставин, суд дійшов висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2021 року № Ф-95839-53 про нарахування позивачеві недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період її перебування найманим працівником у сумі 15 103 грн. 66 коп. є протиправною, порушує права та законні інтереси позивача, відповідно позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги позивача про скасування вимоги відповідача від 04.02.2021 року № Ф-95839-53 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 15 103 грн. 66 коп., суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання та скасування індивідуального акту чи окремих його положень.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок визнання протиправним акту індивідуальної дії та його скасування у повному обсязі чи частково. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої. Адже внаслідок визнання акту індивідуальної дії протиправним, неминучим є його скасування в повному обсязі чи частково.

З огляду на те, що суд задовольнив позовну вимогу про визнання протиправною вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2021 року № Ф-95839-53 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 15 103 грн. 66 коп., відповідно позовна вимога щодо її скасування також підлягає задоволенню, як похідна.

Стосовно позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача внести зміни до інтегрованої картки платника-податків, позивача, шляхом виключення з інтегрованої картки нарахувань по заборгованості недоїмки по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на 31.01.2021 року в сумі 15 103 грн. 66 коп., суд зазначає таке.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акту суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Окрім того, приписами ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» констатував: « 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Судом враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала би необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 року у справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 року у справі № 804/14800/14.

Більш того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 13.02.2018 року у справі № 816/2042/16, у платника податків наявний матеріально-правовий інтерес в тому, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом, реальну структуру податкових вигід та податкових зобов`язань платника податків.

Таким чином, позовні вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача внести зміни до інтегрованої картки платника-податків, позивача, шляхом виключення з інтегрованої картки нарахувань по заборгованості недоїмки по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на 31.01.2021 року в сумі 15 103 грн. 66 коп., є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений і вказане рішення не можливо визнати втручанням у дискреційні повноваження відповідача, оскільки ним такі повноваження були самостійно реалізовані шляхом прийняття оскарженого рішення, яке було предметом оскарження у межах цієї справи.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши надані докази, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у сумі 908 грн. 00 коп..

Керуючись Конституцією України, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та ст. 2, 9, 90, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області як відокремленого структурного підрозділу ДПС України про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2021 року № Ф-95839-53 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 15 103 грн. 66 коп..

Зобов`язати Головне управління ДПС у Вінницькій області як відокремлений структурний підрозділ ДПС України внести зміни до інтегрованої картки платника-податків - ОСОБА_1 шляхом виключення з інтегрованої картки нарахувань по заборгованості недоїмки по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на 31.01.2021 року в сумі 15 103 грн. 66 коп.

Стягнути з Головного управління ДПС у Вінницькій області як відокремленого структурного підрозділу ДПС України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 908 грн. 00 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Відповідач - Головне управління ДПС у Вінницькій області як відокремлений структурний підрозділ ДПС України (вул. Хмельницьке шосе, б. 7, м.Вінниця, 21028)

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею 01.06.2021 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна