Справа № 380/5851/20
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2021-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року Справа №380/5851/20

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Сасевича О.М.,

секретаря судового засідання Роздіна Ю.Н.,

представника позивача Ігнатенко С.С.,

представника відповідача Павліша О.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖИТЛОІНВЕСТБУД-ЛВ» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення, -

в с т а н о в и в:

На розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖИТЛОІНВЕСТБУД-ЛВ» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми «Р» № від 06.04.2020 року в частині збільшення податкових зобов`язань з податку на додану вартість у розмірі 422436,00 грн. та донарахування суми штрафних санкцій у розмірі 211218,00 грн.

Ухвалою судді від 27.07.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 08.02.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Сторонами при розгляді справи було подано до суду заяви по суті справи письмові відзив, пояснення.

Відповідно до позиції позивача, яка ним висловлена, зокрема, в позові, інших письмових заявах, що були подані до суду, він вважає, що відповідачем було безпідставно прийнято оспорюване податкове повідомлення-рішення, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість і застосовано штрафну санкцію.

А саме, позивач зазначає, що ГУ ДПС у Львівський області було проведено камеральну перевірку ТОВ «ЖИТЛОІНВЕСТБУД-ЛВ» з питань перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість, податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2019 року, про що складено акт від 11.03.2020 року №415/52.04/33667445. У такому акті викладено висновок контролюючого органу про те, що позивачем порушено п.п. 200.1, 200.2 Податкового кодексу України та занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 563248,00 грн.

У зв`язку з чим, на підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 06.04.2020 року №, яким позивачеві збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість на суму 563248,00 грн., а також застосовано штрафну санкцію в сумі 281624,00 грн.

Однак, за доводами позивача, відповідні висновки контролюючого органу є помилковими, а оспорюване рішення протиправним, позаяк, ТОВ «ЖИТЛОІНВЕСТБУД-ЛВ» не було занижено свої податкові зобов`язання з податку на додану вартість і такого порушення контролюючий орган не встановлював. Позивач зазначає, що ним було виявлено помилки у раніше поданій декларації з податку на додану вартість за грудень 2019 року, в зв`язку з чим подано уточнюючий розрахунок від 20.02.2020 року №, у якому належним чином відображено правильне значення податкового зобов`язання за даним видом податку. У той же час, у цьому уточнюючому розрахунку помилково не заповнено значення різниці між уточненим показником і показником, який уточнюється (значення різниці складало 140812,00 грн.). І хоча зазначене не свідчить про заниження податкового зобов`язання, однак, це призвело до некоректного відображення нарахувань у інтегрованій картці платника. Із огляду на таку обставину, позивачем було подано наступний уточнюючий розрахунок від 24.02.2020 року №, у якому відображено відповідне значення різниці, проте, з помилковим вказанням її як від`ємного значення (-140812,00 грн.), результатом чого стало збільшення некоректних даних у інтегрованій картці платника на відповідне значення. Відтак, позивач подав черговий уточнюючий розрахунок від 28.02.2020 року №, у якому для коригування неправильних даних, значення різниці вказав у розмірі 281624,00 грн., проте, знову ж із помилковим зазначенням його як від`ємного числа (-281624,00 грн.). Це дійсно призвело до неправильного відображення даних у інтегрованій картці платника (де зафіксовано неіснуючу переплату в сумі 422436,00 грн.), однак у той же час, фактично розмір податкового зобов`язання з податку на додану вартість, який позивачем задекларований, не змінився і не занижувався.

У зв`язку з чим, позивач вважає, що через такі помилки ненавмисного характеру він допустив лише заниження податкових зобов`язань із податку на додану вартість у інтегрованій картці платника на суму 140812,00 грн., що могло би мати своїм наслідком винесення податкового повідомлення-рішення про донарахування основного зобов`язання у розмірі 140812,00 грн. і застосування штрафних санкцій у сумі 70406,00 грн. Однак, відповідачем за спірним податковим повідомленням-рішенням було необґрунтовано збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість на суму 563248,00 грн., а також застосовано штрафну санкцію в сумі 281624,00 грн., що не відповідає фактичним обставинам справи та зумовлює для платника податків надмірне й безпідставне податкове навантаження.

Окрім того, позивач зазначає, що в подальшому ним було виправлено раніше допущені недоліки й помилки шляхом подачі уточнюючого розрахунку від 23.12.2020 року № податкових зобов`язань з податку на додану вартість за грудень 2019 року, у якому він відобразив значення різниці в розмірі 422436,00 грн., що еквівалентне помилково відображеному в інтегрованій картці платника сумі неіснуючої переплати (сформованої в результаті зазначених вище помилок).

У зв`язку з чим, позивач вважає, що оспорюване податкове повідомлення-рішення відповідача є протиправним і його слід скасувати у частині збільшення податкових зобов`язань з податку на додану вартість у розмірі 422436,00 грн. та донарахування суми штрафних санкцій у розмірі 211218,00 грн.

Відповідно до позиції відповідача, яка ним висловлена у відзиві, він вважає вимоги позивача безпідставними.

А саме, відповідач підкреслює, що 20.01.2020 року ТОВ «ЖИТЛОІНВЕСТБУД-ЛВ» було подано декларацію з податку на додану вартість за грудень 2019 року, в якій задекларовано податкового зобов`язання в сумі 644803,00 грн., податкового кредиту в сумі 2287435,00 грн., від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту в сумі 1642632,00 грн., суму від`ємного значення, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, в розмірі 600409,00 грн. У подальшому, позивачем було подано уточнюючий розрахунок від 20.02.2020 року №, у якому додекларовано податкові зобов`язання з податку на додану вартість за грудень у сумі 499966,00 грн., зменшено від`ємне значення на суму 1000318,00 грн. Однак, у рядку 18 не відображено значення відхилення між даними декларації та уточнюючого розрахунку, що призвело до заниження нарахувань, які відображаються у інтегрованій картці платника в сумі 140812,00 грн. Наступними уточнюючими розрахунками від 24.02.2020 року № та від 28.02.2020 року № позивачем було задекларовано від`ємне значення різниці між даними декларації та уточнюючого розрахунку (-140812,00 грн. і -281624,00 грн.), що в сукупності призвело до заниження нарахувань, які відображаються у інтегрованій картці платника в сумі 422436,00 грн. і є заниженням сум податків, що підлягають сплаті до бюджету в розмірі 140812,00 грн. і неправомірним зменшенням нарахування в розмірі 422436,00 грн.

Указані обставини, за доводами відповідача, були належним чином і достовірно встановлені камеральною перевіркою. У зв`язку з чим, контролюючим органом було правомірно визначено платникові податків грошове зобов`язання з податку на додану вартість на суму 563248,00 грн. та застосовано штрафну санкцію в сумі 281624,00 грн.

Відтак, на переконання контролюючого органу, спірне податкове повідомлення-рішення є таким, що прийняте у відповідності до чинного законодавства України і підстав для його скасування відповідач не вбачає.

У судових засіданнях представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні тим, які викладені у письмових заявах до суду, просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судових засіданнях позов не визнав, ствердив про його безпідставність, а тому, просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, розглянувши їхні доводи та заперечення, дослідивши зібрані в справі докази, об`єктивно оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити, виходячи з наступного.

Судом установлено, що ТОВ «ЖИТЛОІНВЕСТБУД-ЛВ» є юридичною особою, зареєстроване з 01.09.2013 року платником податку на додану вартість (свідоцтво про реєстрацію платника на додану вартість №200141265).

Матеріалами справи засвідчується, що позивачем було подано 20.01.2020 року декларацію з податку на додану вартість за грудень 2019 року, в якій задекларовано податкового зобов`язання в сумі 644803,00 грн. (рядок 9), податкового кредиту в сумі 2287435,00 грн. (рядок 17), від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту в розмірі 1642632,00 грн. (рядок 19), суму від`ємного значення, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, в розмірі 600409,00 грн. (рядок 20.3).

Як засвідчується матеріалами справи, у подальшому позивачем було подано ряд уточнюючих розрахунків податкових зобов`язань з податку на додану вартість за грудень 2019 року.

Зокрема, як установлено, ТОВ «ЖИТЛОІНВЕСТБУД-ЛВ» подано уточнюючий розрахунок від 20.02.2020 року №, у якому задекларовано податкового зобов`язання в сумі 2613293,00 грн. (рядок 9, графа 5), податкового кредиту в сумі 2471481,00 грн. (рядок 17, графа 5), позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, в розмірі 140812,00 грн. (рядок 18, графа 5). При цьому, у графі 4 рядка 18 відсутнє значення, а також позивачем не заповнено графу 6 рядку 18 (різницю між уточненим показником і тим, який уточнюється). Одночасно позивачем відображено нараховану самостійно суму штрафу в розмірі 4224,00 грн. (яка обчислюється при позитивному значення графи 6 рядка 18).

Судом установлено, що позивачем подано уточнюючий розрахунок від 24.02.2020 року № податкових зобов`язань з податку на додану вартість за грудень 2019 року, у якому заповнено лише графу 6 рядка 18 у від`ємному значенні -140812,00 грн. (показники граф 4, 5 рядка 18 порожні). А також подано уточнюючий розрахунок від 28.02.2020 року № за грудень 2019 року, у якому заповнено тільки графу 6 рядка 18 у від`ємному значенні -281624,00 грн. (показники граф 4, 5 рядка 18 порожні).

Як засвідчується матеріалами справи, ГУ ДПС у Львівській області 11.03.2020 було проведено камеральну перевірку задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість ТОВ «ЖИТЛОІНВЕСТБУД-ЛВ» податкової декларації з податку на додану вартість за звітний податковий період грудень 2019 року, уточнюючі податкові розрахунки податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок від 20.02.2020 року №, від 24.02.2020 року №, від 28.02.2020 року № звітного податкового періоду грудень 2019 року. За результатом перевірки відповідачем складено акт від 11.03.2020 року №415/52.04/33667445.

У такому акті контролюючим органом стверджено про те, що позивачем порушено п.п. 200.1, 200.2 Податкового кодексу України та занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 563248,00 грн. Указані висновки податкового органу мотивовані тим, що при уточненні податкових розрахунків платником податків не було правильно визначено різниці між уточненими показниками та показниками, які уточнюються, що призвело до неправильних нарахувань у інтегрованій картці платника.

Позивачем було подано до ГУ ДПС у Львівській області заперечення від 25.03.2020 року на акт від 11.03.2020 року №415/52.04/33667445, однак, відповіддю від 03.04.2020 року №15254/10/52.4 позивача повідомлено про те, що висновки акта перевірки не суперечать законодавству.

У подальшому, на підставі вказаного акта від 11.03.2020 року №415/52.04/33667445 ГУ ДПС у Львівській області було прийняте податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 06.04.2020 року №, яким визначено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 563248,00 грн. і штрафними санкціями 281624,00 грн.

ТОВ «ЖИТЛОІНВЕСТБУД-ЛВ» було подано скаргу від 13.05.2020 року на зазначене податкове повідомлення-рішення до Державної податкової служби України, яка рішенням від 08.07.2020 року №21296/6/99-00-06-04-02-06 була залишена без задоволення.

Також матеріали справи містять докази подання позивачем чергового уточнюючого розрахунку від 23.12.2020 року № податкових зобов`язань з податку на додану вартість за грудень 2019 року, у якому заповнено лише графу 6 рядка 18 у позитивному значенні +422436,00 грн. (показники граф 4, 5 рядка 18 порожні).

Вважаючи ж рішення контролюючого органу (податкове повідомлення-рішення від 06.04.2020 року №) необґрунтованим, позивач оскаржив його до суду за цим позовом, у якому просить визнати протиправним і скасувати його у відповідних частинах.

У зв`язку з чим, аналізуючи спірні правовідносини, доводи й аргументи сторін, суд відзначає наступне.

Статтею 67 Конституції України регламентовано, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Цьому кореспондує норма пп. 16.1.4 Податкового кодексу України, яка визначає, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених Податковим кодексом України, та законами з питань митної справи.

Як визначено п. 36.1 Податкового кодексу України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені Податковим кодексом України, законами з питань митної справи.

Згідно з пп. 16.1.3 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

У відповідності до пп. 12.3.6, п. 46.5 Податкового кодексу України, форма податкової декларації (розрахунків) встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до п. 46.1 Податкового кодексу України, податкова декларація, розрахунок, звіт (далі податкова декларація) документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених Податковим кодексом України) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку, а також суми нарахованого єдиного внеску.

Згідно з п. 48.1 Податкового кодексу України, податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 Податкового кодексу України та чинному на час її подання.

Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов`язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Як визначено п.п. 49.1, 49.2 Податкового кодексу України, податкова декларація подається за звітний період в установлені Податковим кодексом України строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений Податковим кодексом України звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог Податкового кодексу України подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.

Пунктом 50.1 Податкового кодексу України визначено, що в разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 Податкового кодексу України) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Цим же пунктом передбачено, що платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до статті 39 Податкового кодексу України у строк не пізніше 1 жовтня року, наступного за звітним;

б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.

Відповідно до п. 54.1 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені Податковим кодексом України. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з пп. 54.3.2 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених Податковим кодексом України або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, зокрема, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, або завищення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Таким чином, слід резюмувати, що платники податків зобов`язані самостійно вести облік належних до сплати податків і звітувати про це шляхом своєчасного подання відповідних декларацій за встановленою формою. Задекларовані платником значення податку вважається узгодежним. При цьому, платник податків має право уточнити (виправити) раніше задекларовані значення, які стосуються оподаткування, в разі виявлення помилок у поданих деклараціях. У той же час, контролюючий орган вправі самостійно визначити суму грошових зобов`язань із податку в разі заниження або завищення платником суми своїх податкових зобов`язань.

Згідно з пп. 14.1.178 Податкового кодексу України, податок на додану вартість непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V Податкового кодексу України.

Відповідно до п.п. 200.1, 200.2 Податкового кодексу України, сума податку (на додану вартість), що підлягає статі (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пп. 200.1 Податкового кодексу України, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість затверджено наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 року №21. Зокрема, вказаним наказом затверджено форму податкової декларації з податку на додану вартість; форму уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок.

Так, формою податкової декларації з податку на додану вартість передбачено звітування платника податків у тому числі по показниках податкових зобов`язань із податку на додану вартість, податкового кредиту, розрахунках податку за звітний період (позитивне або від`ємне значення податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду рядки 18, 19 декларації).

Формою уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок передбачено можливість виправлення недоліків раніше поданих декларацій із зазначенням показників, які уточнюються (графа 4), уточнених показників (графа 5) та різниці між ними (графа 6).

У зв`язку з чим, суд відзначає, що в даному випадку позивач скористався своїм правом на подання уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок до декларації за грудень 2019 року. А саме, ТОВ «ЖИТЛОІНВЕСТБУД-ЛВ» було подано уточнюючий розрахунок від 20.02.2020 року №, у якому задекларовано скориговані показники (податкового зобов`язання в сумі 2613293,00 грн. (рядок 9, графа 5), податкового кредиту в сумі 2471481,00 грн. (рядок 17, графа 5), позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, в розмірі 140812,00 грн. (рядок 18, графа 5).

При цьому, у графі 6 рядка 18 уточнюючого розрахунку від 20.02.2020 року № (незважаючи на наявність значення в графі 5 рядка 18, відмінного від графи 4 рядка 18) відсутнє яке-небудь значення різниці між уточненим показником і тим, який уточнюється. Одночасно позивачем відображено нараховану самостійно суму штрафу в розмірі 4224,00 грн. (яка обчислюється винятково при позитивному значення графи 6 рядка 18).

Таке, на переконання суду, свідчить про допущення позивачем помилки (вочевидь ненавмисної, на що вказує самостійне обчислення платником податку штрафу, який власне й визначається за показником графи 6 рядка 18). Більш того, суд акцентує увагу на тому, що значення належного до сплати податкового зобов`язання визначається саме в графі 5 рядка 18 уточнюючого розрахунку, який ТОВ «ЖИТЛОІНВЕСТБУД-ЛВ» був заповнений (140812,00 грн.). А графа 6 цього рядка є лише різницею між помилковим і правильним показниками та її значення само по собі не є податковим зобов`язанням і таке значення не впливає на відповідне податкове зобов`язання платника податків.

Аналогічні помилки позивачем було допущено позивачем і в уточнюючих розрахунках від 24.02.2020 року №, від 28.02.2020 року №, де неправильно вказано значення різниць між уточненим і уточнюваним показниками податкових зобов`язань за грудень 2019 року (при цьому, не змінюючи розміру грошового зобов`язання як такого у графі 5 рядка 18 розрахунків).

Також із акта камеральної перевірки від 11.03.2020 року №415/52.04/33667445 вбачається, що контролюючим органом не було встановлено саме заниження ТОВ «ЖИТЛОІНВЕСТБУД-ЛВ» грошових зобов`язань із податку на додану вартість за грудень 2019 року. Відповідач лише встановив, що платник податків некоректно заповнив графи 6 рядка 18 уточнюючих розрахунків від 20.02.2020 року №, від 24.02.2020 року №, від 28.02.2020 року № (що описано вище). Й це призвело не до неправильного визначення платником податків грошового зобов`язання з податку на додану вартість за грудень 2019 року (які ним були задекларовані у встановленій формі та спосіб), а лише до неправильного нарахування (відображення) відповідних значень у інтегрованій картці платника, яка є інформаційною базою (інформаційною системою) для оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску та її показники самостійно не можуть впливати на обсяг податкових зобов`язань платника.

Таким чином, підсумовуючи, суд погоджується з доводами позивача про відсутність факту заниження ним грошового зобов`язання з податку на додану вартість за грудень 2019 року, про що помилково стверджено контролюючим органом у акті камеральної перевірки від 11.03.2020 року №415/52.04/33667445. Суд вважає, що ТОВ «ЖИТЛОІНВЕСТБУД-ЛВ» правомірно здійснювало декларування й коригування своїх податкових зобов`язань із податку на додану вартість, а допущення ним помилок, які безпосередньо не впливають на значення грошового зобов`язання не повинно обтяжувати платника податків надмірним тягарем зі сплати податків, фактичних підстав для виникнення яких не існує. Контролюючим органом ні під час проведення камеральної перевірки, ні під час розгляду цієї справи у суді не було доведено тієї обставини, що у ТОВ «ЖИТЛОІНВЕСТБУД-ЛВ» виникали зобов`язання з податку на додану вартість, які проте не були задекларовані платником податків, внаслідок чого ним було занижено свої зобов`язання з відповідного платежу до бюджету.

Існування ж некоректних показників у інформаційній системі податкової служби не може визнаватися достатнім приводом для висновку про заниження платником податків своїх зобов`язань і це не повинно слугувати формальною підставою, без існування реальних передумов, для нарахування платнику додаткового грошового зобов`язання, належного до сплати, а також і для застосування відповідної санкції за заниження свого податкового обов`язку.

У зв`язку з чим, суд приходить до обґрунтованого переконання про відсутність підстав для висновків щодо порушення позивачем норм чинного законодавства України, про які ствердив відповідач у акті перевірки від 11.03.2020 року №415/52.04/33667445.

Суд при вирішенні справи наголошує на необхідності дотримання позиції Європейського Суду з прав людини, яку він висловив у п. 45 рішення в справі «Бочаров проти України», п. 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», п. 43 рішення у справі «Кобець проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Тобто, встановлюючи істину в справі суд повинен ґрунтуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби в суду не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується також із практикою Європейського суду з прав людини, а саме, в п. 110 рішення у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Однак, наведені відповідачем аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують правомірність дій позивача й дотримання ним вимог податкового законодавства (в спірних аспектах), факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його висновки та заперечення, та ним не було спростовано доводів позивача.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зібрані і досліджені матеріали цієї справи підтверджують та обґрунтовують позовні вимоги, з якими до суду звернувся позивач. При цьому, відповідачем не доведено повністю правомірність своїх дій і рішень у відповідності до вимог, встановлених ч. 2 ст. 19 Основного Закону та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відтак, беручи до уваги все вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також їх письмові доводи, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що позов є підставним і підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з нормами ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких від носяться витрати на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

У зв`язку з чим, суд розподіляє обґрунтовані та підтверджені судові витрати на сторони шляхом віднесення їх на відповідача.

Керуючись ст.ст.2, 9, 14, 73-78, 90, 132, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖИТЛОІНВЕСТБУД-ЛВ» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 06.04.2020 року в частині збільшення податкових зобов`язань з податку на додану вартість у розмірі 422436,00 грн. та донарахування суми штрафних санкцій у розмірі 211218,00 грн.

Стягнути з Головного управління ДПС у Львівській області (; 79003, м.Львів, вул.Стрийська, 35) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖИТЛОІНВЕСТБУД-ЛВ» (; 81110, Львівська область, Пустомитівський район, с. Зимна Вода, вул. Шептицького, 3) сплачений судовий збір в сумі 9504 (дев`ять тисяч п`ятсот чотири) грн. 81 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України, з урахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пп.15.5 п.15 Розділу VII Перехідні положення КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення складено та підписано 28.05.2021 року.

Суддя Сасевич О.М.