Справа № 160/8286/21
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2021-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

31 травня 2021 р. Справа № 160/8286/21

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Турлакова Н.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області в якому просить:

- зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України виключити з акту опису № 94 від 23.07.2020 майно, а саме - легковий автомобіль марки CITROEN, модель С4 PICASSO, 2013 року випуску, тип - ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ - ЗАГАЛЬНИЙ УНІВЕРСАЛ-В, колір - СИНІЙ, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , № двигуна НОМЕР_2 , вид палива -дизель, Євро 5, 4-х циліндровий, сидячих місць 7, державний номер НОМЕР_3 , що належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4 , виданого 16.10.2019, ТСЦ 8045;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України звільнити майно, а саме - легковий автомобіль марки CITROEN, модель С4 PICASSO, 2013 року випуску, тип -ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ - ЗАГАЛЬНИЙ УНІВЕРСАЛ-В, колір - СИНІЙ, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , № двигуна НОМЕР_2 , вид палива -дизель, Євро 5, 4-х циліндровий, сидячих місць 7, державний номер НОМЕР_3 , що належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4 , виданого 16.10.2019, ТСЦ 8045, з податкової застави.

Так, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, у тому числі, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку, що справа не підсудна Дніпропетровському окружному адміністративному суду з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пунктів 1, 2, 7 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно із пунктом 3 частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити, серед іншого, про їх захист шляхом визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними.

За правилами пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Як свідчать матеріали позовної заяви та додані документи, обґрунтовуючи позовну заяву, зазначала, що описане контролюючим органом 23 липня 2020 року в податкову заставу майно (легковий автомобіль марки CITROEN, модель С4 PICASSO, 2013 року випуску, тип -ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ - ЗАГАЛЬНИЙ УНІВЕРСАЛ-В, колір - СИНІЙ, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , № двигуна НОМЕР_2 , вид палива -дизель, Євро 5, 4-х циліндровий, сидячих місць 7, державний номер НОМЕР_3 , що належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4 , виданого 16.10.2019, ТСЦ 8045) в силу вимог підпункту 87.3.1 пункту 87.3 статті 87 Податкового кодексу України не може бути використано як джерело погашення податкового боргу ОСОБА_2 й, відповідно, бути предметом податкової застави, оскільки таке майно є предметом Договору застави від 24.12.2019р. вчиненого на виконання умов Договору позики від 24.12.2019р., тому пріоритет на задоволення вимог кредиторів за рахунок цього майна має заставодержатель.

Слід зазначити, що реалізація контролюючим органом таких повноважень як опис майна у податкову заставу безумовно віднесено до владних управлінських функцій відповідача, але у спірному випадку такі повноваження ним реалізовано по відношенню до ОСОБА_2 й будь-яких владних рішень стосовно позивача відповідачем не приймалось. Тобто спір у цій справі не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, а фактично спрямований на захист приватного (цивільного) права, яке позивач вважає порушеним.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Цивільний процесуальний кодекс України, передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19).

При вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, із яких виник спір.

Така правова позиція висловлена Великою палатою Верховного Суду у постанові від 21 лютого 2018 року по справі № 520/15749/14-ц.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі Сокуренко і Стригун проти України повторно наголосив на тому, що фраза встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, і, як зазначено Європейською комісією з прав людини у рішенні у справі Занд проти Австрії (доповідь від 12 жовтня 1978 року), термін судом, встановленим законом у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…).

Для визначення суду встановленого законом, зокрема для визначення суду належної юрисдикції, у процесуальному законодавстві України, застосовано підхід віднесення до юрисдикції загальних судів всіх справ, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Вказана позиція суду по суті узгоджується із позиціє Великої Палати Верховного Суду викладено у постанові від 11.09.2018 року по справі № 817/2398/15.

Враховуючи викладене, помилковим є намагання поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідач у справі є орган місцевого самоврядування (суб`єкт владних повноважень).

Враховуючи зміст позовних вимог та суб`єктний склад учасників справи, характер спірних правовідносин, обставини, встановлені судами попередніх інстанцій, суд дійшов висновку, що цей спір не є публічно-правовим, і відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України має вирішуватися судом за правилами цивільного судочинства.

Такий висновок узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 31 липня 2020 року у справі №821/774/17 та від 17 грудня 2020 року по справі № 821/996/16.

Суд також враховує наявність правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 1 липня 2020 року у справі №804/15129/15, відповідно до якої спір про визнання протиправними дій контролюючого органу щодо включення до акта опису майна нежитлового приміщення та зобов`язання виключити його з акта опису, - не має публічно-правового характеру, а тому не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів та має вирішуватися в порядку господарського судочинства. Такий висновок ВП ВС зумовлений тим, що спір виник через наявність перепон у позивача щодо реєстрації права власності на нерухоме майно, на яке накладено обтяження у вигляді податкової застави в якості забезпечення сплати податкового зобов`язання іпотекодавця, так як останній є власником спірного приміщення. За таких обставин предметом судового розгляду в цій справі є не стільки дії та рішення податкового органу як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, скільки усунення перешкод у реєстрації права власності позивача на спірне приміщення та засвідчення державою вже набутого особою права власності, що вказує на приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи, що позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, суд приходить до висновку, що у відкритті провадження у справі слід відмовити.

При цьому, частиною сьомою статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

На виконання вищенаведеної норми суд роз`яснює позивачеві, що за сутністю спору дана справа підлягає розгляду в порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 4, 5, 9, 19, 170, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачу право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію ухвали надіслати позивачу разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Турлакова