Справа № 280/2522/21
Суддя: Прасов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2021-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
28 травня 2021 року о/об 09 год. 05 хв.Справа № 280/2522/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Прасова О.О. при секретарі Новіковій Д.А., розглянувши у місті Запоріжжі за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )

про визнання протиправною відмову та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (надалі відповідач, ВЧ НОМЕР_2 НГУ), в якому позивач просить суд: 1) визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки при звільненні з 13.12.2016 по день фактичної виплати, а саме по 09.02.2021; 2) стягнути з Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки при звільненні з 13.12.2016 по 09.02.2021 включно у розмірі 468273,57 грн.

У позовній заяві зазначено наступне. Позивач проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_2 НГУ. Наказом командуючого Національної гвардії України від 13.12.2016 за №148о/с був виключений зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_2 НГУ. Однак, в період проходження служби нарахування грошового забезпечення проводилося не в повному обсязі, а саме не було виплачено додаткову відпустку як учаснику бойових дій. Вважаючи дії відповідача протиправними позивач звернувся до суду. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30.06.2020 по справі №280/2458/20 зобов`язано ВЧ НОМЕР_2 НГУ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій з грудня 2015 року по грудень 2016 року виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. На виконання вказаного рішення 09.02.2021 позивач отримав доплату у розмірі 9466,92 грн., що підтверджується копією виписки по картковому рахунку за період з 08.02.2021 по 09.02.2021. Позивач 15.02.2021 звернувся до ВЧ НОМЕР_2 НГУ із заявою про нарахування та виплату середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 13.12.2016 по день фактичної виплати, а саме по 09.02.2021. Листом №18/13-Є-18-576 від 12.03.2021 ВЧ НОМЕР_2 НГУ надала позивачу довідку про розмір грошового забезпечення за останні два місяці перед звільненням та підтвердження виплати коштів на виконання судового рішення, однак нічого щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в листі-відповіді не зазначила. З даним рішенням відповідача позивач не погоджується у повному обсязі. Відповідно до довідки про нараховане грошове забезпечення наданої ВЧ НОМЕР_2 НГУ за останні два календарні місяці, що передують виключенню із списків особового складу військової частини (за жовтень 2016 року склав 10267,60 грн. та за листопад 2016 року склав 10297,60 грн.), тобто за два місяці перед звільненням грошове забезпечення складає 20565,20 грн. Отже, середньоденний розмір грошового забезпечення складає 20565,60 грн./61 день (2 місяці) = 337,13 грн. З урахуванням вищезазначеного розрахунку середньоденного грошового забезпечення (337,13 грн.) та періоду затримки розрахунку при звільненні (з 13.12.2016 по 09.02.2021 (50 місяців)) сума середнього заробітку, яка підлягає стягненню у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні складає 468273,57 грн.

Позивач підтримав позовну заяву.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено наступне. Належні виплати позивачу при звільненні були здійснені після відповідного фінансування військової частини. Застосування позивачем вимог Кодексу законів про працю України до військовослужбовців Національної гвардії України є хибним оскільки на військовослужбовців розповсюджується спеціальне законодавство військової сфери, яке регулює відповідні правовідносини, а тому вимоги Кодексу законів про працю України не можуть застосовуватись до військовослужбовців. Такі вимоги Кодексу законів про працю України відносяться та застосовуються до цивільних організацій, а існуюча встановлена чинним законодавством система фінансування витрат, у тому числі при звільненні військовослужбовців, нарахувань виплат таким особам не дозволяє у день звільнення розрахувати звільненого військовослужбовця. Щодо спірних правовідносин слід застосувати тримісячний строк звернення до суду, встановлений КЗпП України, у зв`язку із чим граничним строком звернення позивача до суду є отримання виплат по грошовому забезпеченню. Таким чином, підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки в розрахунку при звільненні не вбачається, а строк звернення позивача до суду із зазначених питань пропущений без поважних причин. З урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. З огляду на те, що відповідач є військовою частиною, державною установою, що фінансується з Державного бюджету України через відповідних розпорядників бюджетних коштів та самостійно не має права приймати рішення про здійснення видатків при відсутності відповідного бюджетного фінансування слід дійти висновку про доречність застосування зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача. Позовні вимоги громадянина ОСОБА_1 є незаконними, не ґрунтуються на доведених фактах, безпідставні, мають корисливий характер та намір стягнути з держави та військової частини, яка безпосередньо виконує бойові завдання із захисту територіальної цілісності та конституційного ладу України у зоні проведення операції Об`єднаних сил, бюджетні кошти, та такі, що задоволенню не підлягають.

Відповідач проти позовної заяви заперечував.

Ухвалою судді від 05.04.2021 в адміністративній справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) та без проведення судового засідання.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з`ясував наступне.

У Витязі з Наказу командира ВЧ НОМЕР_2 НГУ від 13.12.2016 за №148о/с зазначено: «… ВІДПОВІДНО ДО СТАТТІ 26 ЗАКОНУ УКРАЇНИ "ПРО ВІЙСЬКОВИЙ ОБОВ`ЯЗОК І ВІЙСЬКОВУ СЛУЖБУ ПРИПИНИТИ (РОЗІРВАТИ) КОНТРАКТ ТА ЗВІЛЬНИТИ НИЖЧЕПОЙМЕНОВАНОГО ВІЙСЬКОВОСЛУЖБОВЦЯ З ВІЙСЬКОВОЇ СЛУЖБИ У НАЦІОНАЛЬНІЙ ГВАРДІЇ УКРАЇНИ: у запас: за підпунктом «б» пункту один частини восьмої (за станом здоров`я): солдата ОСОБА_2 (Г-034041), сапера 2-го відділення інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти батальйону забезпечення. Вислуга років станом на 13 грудня 2016 року становить: у календарному обчисленні - 03 роки 07 місяців 06 днів; у пільговому обчисленні - 05 років 01 місяць 24 дні. Підлягає направленню на військовий облік до Шевченківського РВК м.Запоріжжя. Підстава: свідоцтво про хворобу від 20.10.2016 №369/Зв; рапорт військовослужбовця. …».

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30.06.2020 у справі №280/2458/20 задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 Національної Гвардії України визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Національної Гвардії України, щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з грудня 2015 року по грудень 2016 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 13 грудня 2016 року; зобов`язання Військову частину НОМЕР_2 Національної Гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з грудня 2015 року по грудень 2016 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 13 грудня 2016 року.

За матеріалами справи, ВЧ НОМЕР_2 НГУ сплатила 09.02.2021 ОСОБА_1 9466 грн. 92 коп. на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30.06.2020 у справі №280/2458/20.

Протилежного відповідачем не доведено.

Судом досліджено: Довідку від 12.03.2021 за №59 про розмір місячного грошового забезпечення; Довідку від 12.03.2021 за №58 про нараховану та виплачену компенсацію за невикористану відпустку як учаснику бойових дій; Виписку по картковому рахунку; Розрахунок середньомісячного заробітку за час затримання при звільненні з 13.12.2016 по 09.02.2021; інші матеріали справи.

Згідно з ст.116 Кодексу законів про працю України (надалі КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Суд вважає не належним способом захисту прав та інтересів позивача шляхом стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні з військової служби без зазначення конкретної суми.

За матеріалами справи останнім днем військової служби позивача було 13.12.2016, а середньоденна заробітна плата складає 337,13 грн. (20565,20 грн. (грошове забезпечення позивача за жовтень, листопад 2016 року (два місяці перед звільненням)) = 10267,60 грн. (грошове забезпечення за жовтень 2016 року) + 10297,60 грн. (грошове забезпечення за листопад 2016 року); 337,13 грн. (середньоденна заробітна плата позивача за жовтень, листопад 2016 року (два місяці перед звільненням)) = 20565,20 грн. : 61 день (сума днів за жовтень, листопад 2016 року)).

Таким чином, сума середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні позивача, а саме з 14.12.2016 по 09.02.2021, складає 511763,34 грн. (511763,34 грн. = 337,13 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) х 1518 днів (кількість днів з 14.12.2016 по 09.02.2021)).

Істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 1,85% (1,85% = 9466,92 грн. (частка недоплаченої заробітної плати за рішенням суду) : 511763,34 грн. (середній заробіток за весь час затримки розрахунку) х 100%).

Сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 1,85%, становить 9472,32 грн. (337,13 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) х 1,85% : 100% = 6,24 грн.; 6,24 грн. х 1518 (кількість днів затримки розрахунку) = 9472,32 грн.).

Звідси, з огляду на приписи ч.2 ст.9, ч.2 ст.245 КАС України, з метою захисту прав та інтересів позивача суд вважає за можливе: визнати протиправною відмову відповідача щодо нарахування та виплати позивачу середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 14.12.2016 по день фактичної виплати, а саме по 09.02.2021; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 14.12.2016 по 09.02.2021 включно у розмірі 9472 грн. 32 коп.

Аналогічне застосування норм права здійснено Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.10.2019 у справі №806/2473/18 (адміністративне провадження №К/9901/2118/19).

У ст.19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст.9 КАС України).

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене вище, позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню. Доводи позивача та відповідача частково не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи (ч.1 ст.132 КАС України).

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач звільнений від сплати судового збору.

Позивачем у позовній заяві заявлено про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3500,00 грн.

В обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача до суду подано: Договір про надання правової допомоги №386 від 15.02.2021; Розрахунок витрат на правову допомогу ОСОБА_1 згідно з Договором про надання правової допомоги №386 від 15.02.2021 на суму 3500,00 грн.; Квитанцію до прибуткового касового ордера №1 від 15.02.2021 на суму 500,00 грн.; Квитанцію до прибуткового касового ордера №4 від 29.03.2021 на суму 3000,00 грн.; Акт про прийняття грошових коштів за надання юридичних послуг згідно договору №386 від 15.02.2021.

В Розрахунку витрат на правову допомогу ОСОБА_1 згідно з Договором про надання правової допомоги №386 від 15.02.2021 зазначено: «… 1.Консультація з питання стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - 30 год. 500,00 грн.; 2.Складання адміністративного позову з питання стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 2 год. 30 хв. 3000,00 грн. …».

Судом прийнято до уваги, що така категорія адміністративних справ є пошириною, а, отже, не потребує витрат значних зусиль при здійсненні професійної правничої допомоги.

Заявником документально та нормативно не обгрунтовано кількість витраченого часу щодо надання професійної правничої допомоги.

У тому числі, заявником не доведено що консультація відбувалась протягом 30 год. 00 хв., тобто 1 добу 06 год. 00 хв.

Також, суд вважає вартість послуг і робіт правничої допомоги, зазначену у наданих до суду документах, не співмірною з фактично виконаними послугами та роботами.

На думку суду, складання позовної заяви включає в себе консультацію.

Отже, судові витрати на правничу допомогу у сумі 3500,00 грн. є не обґрунтованими та не можуть бути стягнуті на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На думку суду, з урахуванням вимог ч.5 ст.134 КАС України, витрати на професійну правничу допомогу мають бути відшкодовані позивачу лише у сумі 2000 грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 77, 132, 139, 143, 243-246 КАС України, суд,
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною відмову та стягнення коштів задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 14.12.2016 по день фактичної виплати, а саме по 09.02.2021.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 14.12.2016 по 09.02.2021 включно у розмірі 9472 грн. 32 коп.

В іншій частині позовної заяви відмовити.

Задовольнити частково заяву позивача про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн. 00 коп.

В іншій частині заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Повний текст судового рішення складено 28.05.2021.

Суддя О.О. Прасов