Справа № 560/1952/20
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2021-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/1952/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Фелонюк Д.Л.

Суддя-доповідач - Сапальова Т.В.

19 травня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Капустинського М.М. Смілянця Е. С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Бень Я.О.,

позивачки: ОСОБА_1

представниці позивачки: Баженової А.І.

представниці відповідача: Діхтярук А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

у квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 з 02.12.2019 пенсії за віком за нормами та у порядку, встановленому Законом України "Про державну службу, зобов`язання призначити та здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 з 02.12.2019 пенсію за віком за нормами Закону України "Про державну службу" у розмірі 60% суми заробітної плати.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 24.12.2020 року позов задоволено, а саме: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 з 02.12.2019 пенсії за віком за нормами та у порядку, встановленому Законом України "Про державну службу", з врахуванням довідок, виданих Головним управлінням статистики у Хмельницькій області від 29.11.2019 №102, №103; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 05.12.2019 №56; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити та здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 з 02.12.2019 пенсії за віком за нормами Закону України "Про державну службу" у розмірі 60% суми заробітної плати, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, врахувавши до розрахунку пенсії виплати, зазначені у довідках від 29.11.2019 №102, №103; стягнуто на користь позивачки судовий збір.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. В апеляційній скарзі апелянт вказав, що позивачка з 2017 року вже отримувала пенсію за віком за нормами Закону України «Про державну службу», тому на даний час вона не має права на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», а має право лише на її поновлення.

В судовому засіданні представниця відповідача підтримала вимоги апеляційної скарги та просила їх задовольнити.

Позивачка та її представниця заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки та представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 27.09.2017 призначено пенсію за віком, обчислену за нормами Закону України Про державну службу від 10.12.2015 №889-VIII.

Обрахунок пенсії проведено в розмірі 60% сум заробітної плати згідно з довідками від 26.09.2017 №106 та від 06.10.2017 №118, виданих головним управлінням статистики у Хмельницькій області, про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця на посаді начальника відділу. Оскільки з дня звернення за призначенням пенсії позивачка продовжувала працювати на посаді державного службовця, з 27.09.2017 розмір пенсії обчислювався відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Позивачка звернулася з заявою від 02.12.2019 про призначення їй з 02.12.2019 пенсії за віком за нормами та у порядку, встановленому Законом України "Про державну службу", з врахуванням довідок, виданих Головним управлінням статистики у Хмельницькій області від 29.11.2019 №102, №103.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 05.12.2019 №56 ОСОБА_1 відмовлено у проведенні перерахунку пенсії згідно з Законом України Про державну службу з врахуванням довідок про заробітну плату від 29.11.2019 №102, 103, оскільки нормами даного закону не передбачено проведення перерахунку пенсії.

Листом від 30.01.2020 №2200-0301-8/1947 відповідач повідомив ОСОБА_1 про вказане рішення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що пенсійний орган протиправно призначив позивачці пенсію за нормами Закону України від 10.12.2015 №889-VІІІ Про державну службу, чим порушив її право на пенсійне забезпечення, зокрема, в частині отримання обраної нею пенсії та збільшення її розміру після можливого отримання пенсії за цим законом після звільнення. Також суд першої інстанції, з метою належного, ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивачки визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову в переходів на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» від 05.12.2019 №56.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи наступні обставини.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі статтею 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 90 Закону України «Про державну службу» № 889-VІІІ, який набрав чинності з 01.05.2016, встановлено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до частини 1 статті 44 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення (пункт 6 статті 92 Конституції України).

Приписами частини 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено види пенсійних виплат, а саме: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до статті 10 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором (ч. 1).

З матеріалів справи встановлено, зокрема з листа відповідача від 30.01.2020 (т.1 а.с. 19), що відповідач повідомляє позивача про те, що їй з 27.09.2017 року призначено пенсію за віком, обчислену за нормами Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII.

Обрахунок пенсії проведено в розмірі 60% сум заробітної плати згідно з довідками від 26.09.2017 №106, від 06.10.2017 №118, виданих Головним управлінням статистики у Хмельницькій області, про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця на посаді начальника відділу.

Враховуючи, що позивачка з дня звернення за призначенням пенсії продовжувала працювати на посаді державного службовця, тому з 27.09.2017 виплата їй пенсії проводилась у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 містять два протоколи №31 від 27.10.2017 (т. 1 а.с. 34, 35). Відповідно до першого примірника позивачці призначено пенсію за віком, умови призначення Держслужба з 01.05.2016, інший примірник містить інформацію, що позивачці призначена пенсія за віком на загальних умовах призначення.

Отже враховуючи лист-відповідь від 30.01.2020 та інформацію з протоколів від 27.10.2017, суд дійшов висновку про те, що позивачці призначена пенсія відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а не згідно з Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII.

Крім того, колегія суддів враховує, що позивачка в заяві від 02.12.2019 просила перейти на інший вид пенсії.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ( 1058-15 ), за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ( 1058-15 ), у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

До досягнення віку, встановленого першим реченням частини першої цієї статті, право на пенсію за віком мають державні службовці - чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 60 років - які народилися по ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 60 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1953 року по 31 грудня 1953 року; 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року; 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року; 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року; 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Відповідно до частини 5 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 1 січня 2028 року, у разі наявності 40 і більше календарних років страхового стажу, пенсія за віком призначається незалежно від віку.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що станом на 02.12.2019 (дата звернення позивачки для призначення пенсії) ОСОБА_1 1958 року народження досягла 61 року, загальний повний стаж складав 42 роки, з них стаж державної служби - 42 роки (а.с. 7, 10, 21-23). Відтак, у позивачкою дотримано усі вимоги визначені ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII.

Матеріали пенсійної справи та матеріали адміністративної справи не містять достовірних даних про те, що позивачка просила призначити їй пенсію згідно з ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII, як і не мітять доказів того, що ОСОБА_1 була призначена пенсія відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII, натомість, як зазначалось вище, орган Пенсійного фонду стверджує, що позивачці вже була призначена пенсія за Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (а.с. 19).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що позивачка має право на призначення пенсії в порядку та на умовах, визначених ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII, з моменту звернення до Пенсійного фонду з відповідною заявою, тобто з 02.12.2019.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції щодо визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 05.12.2019 №56, оскільки дозволить ефективно відновити порушені права позивачки.

Дослідивши оригінал пенсійної справи ОСОБА_1 , зокрема, й оригінал рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 05.12.2019 №56 про відмову в переході на пенсію за віком згідно з Законом України "Про державну службу", оскільки після звільнення з посади державного службовця поновлено виплату пенсії за віком згідно з Законом, а перерахунки з іншого заробітку не передбачені, суд апеляційної інстанції, враховуючи вищевикладене, вважає дане рішення необґрунтованим та таким, що суперечить матеріалам пенсійної справи та фактичним обставинам адміністративної справи, зокрема наявність доказів, які підтверджують право позивачки на пенсію згідно зі ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 31 травня 2021 року.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Капустинський М.М. Смілянець Е. С.