Справа № 542/690/21
Суддя: Шарова-Айдаєва О. О.
Дата ухвалення: 2021-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Новосанжарський районний суд Полтавської області
Справа № 542/690/21
Номер провадження 2-а/542/4/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року смт Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Шарової-Айдаєвої О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Рибки Ю.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, закриття провадження у справі

Позовні вимоги:

- визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху серії ЕАН № 4062701, винесеної інспектором 2 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції у Одеській області 13.04.2021 у виді штрафу 850 грн;

- закриття адміністративної справи через відсутність складу адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

27 квітня 2021 року ОСОБА_1 (надалі також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до Управління патрульної поліції в Одеській області (надалі також відповідач, УПП в Одеській області), в якій просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху серії ЕАН № 4062701, винесену інспектором 2 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції у Одеській області 13.04.2021 у виді штрафу 850 грн;

- закрити адміністративну справу через відсутність складу адміністративного правопорушення.

Ухвалою суду від 27 квітня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи з урахуванням особливостей, встановлених статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с. 16-17).

Своєю ухвалою від 06 травня 2021 року суд відклав розгляд справи на 12 травня 2021 року о 15 год. 00 хв., запропонував відповідачу у строк до 12 травня 2021 року до 12 год. 00 хв. надати до суду відзив на позов разом з усіма доказами, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, зобов`язав повторно Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції надати до 12 травня 2021 року до 12 год 00 хв. належним чином засвідчені копії: постанови серії ЕАН № 4062701 від 13.04.2021 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ; інших документів, що стосуються цього позову, а також відеозаписів адміністративного правопорушення.

Аргументи учасників справи

Приймаючи оскаржувану постанову серії ЕАН № 4062701 від 13 квітня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності, службова особа патрульної поліції виходила з того, що позивачем порушені вимоги пункту 30.1 ПДР, а саме: що ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Volkswagen Caddy по вул. Цялимана, 139А, м. Одеса, з причепом, який не зареєстрований у встановленому законом порядку, за що передбачена відповідальність відповідно до частини 6 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі також КУпАП).

Вказуючи на протиправність оскаржуваної постанови ОСОБА_1 у позовній заяві зазначав наступне.

Позивачем, зокрема, акцентовано увагу на порушення працівниками патрульної поліції вимог КУпАП щодо порядку та процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Так, на його думку, працівники поліції порушили вимоги статей 278,280 КУпАП, допустивши розгляд справи на місці вчинення правопорушення, оскільки вона повинна розглядатись або в Управлінні патрульної поліції в Одеській області, або за місцем обліку транспортних засобів чи за місцем проживання порушника.

Позивачем вказано, що працівник патрульної поліції не мав права розглядати адміністративну справу, не склавши попередньо протокол про адміністративне правопорушення та не долучивши до нього в якості додатків відповідних доказів (фото, відео, пояснення свідків). Зазначено, що оскаржувана постанова не містить посилань на докази, на підставі яких вона винесена.

В своєму позові позивач також наголошував і на свою незгоду із встановленим працівником патрульної поліції правопорушенням. Зокрема, ОСОБА_1 вказано, що ним було здійснено буксирування одним транспортним засобом під його керуванням іншого транспортного засобу способом часткового навантаження на платформу (яка не є причепом і не підлягає державній реєстрації) на жорсткому зчепленні. Отже, оскільки, він використовував відповідну платформу як засіб для буксирування способом часткового навантаження, така платформа не може вважатись причепом, оскільки причепи не використовуються для буксирування.

Вказано про упереджений розгляд справи, невірність відомостей щодо часу складання протоколу, не роз`яснення йому усіх його прав під час розгляду адміністративної справи, зокрема, права на захист. Зосереджено увагу суду на тому, що постанова не містить вказівки про порядок її оскарження.

З огляду на вказане, позивач просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення та закрити адміністративну справу через відсутність складу адміністративного правопорушення.

У відзиві на позов, що надійшов до суду 12 травня 2021 року, уповноважений представник УПП в Одеській області, проти задоволення позовних вимог заперечував, просив залишити позовну заяву без задоволення.

Обґрунтовуючи свої заперечення відповідач, зокрема, зазначав, що підставою для притягнення позивача до відповідальності за частиною 6 статті 121 КУпАП стало керування ОСОБА_1 транспортним засобом автомобілем з причепом, який не зареєстрований у встановленому законом порядку, що зафіксовано за допомогою портативного відеореєстратора інспектора.

На підтвердження того, що засіб, який позивач використовував для перевезення іншого авто є причепом (транспортним засобом, призначеним для руху тільки в з`єднанні з іншим транспортним засобом) відповідач зазначив, що такий причеп та автомобіль були з`єднані зчіпним пристроєм, причеп має стоп-сигнали, габаритні вогні та 2 колеса. Документів (сертифікат, технічні характеристики) на підтвердження того, що відповідний пристрій за своїми характеристиками є платформою, яка використовується для буксирування методом часткового навантаження, або є спеціальним опорним пристосуванням, позивачем на час складення постанови надано не було.

Відповідачем у відзиві на позов було заперечено проти порушення працівниками патрульної поліції вимог чинного законодавства щодо порядку та процедури складення оскаржуваної постанови.

У відзиві зазначено, що відповідно до статті 222 КУпАП до повноважень органів Національно поліції України віднесено розгляд справ, в тому числі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною 6 статті 121 КУпАП. З огляду на викладене, враховуючи вимоги частини 2 статті 258 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення не складається, так як розгляд такої справи віднесений до компетенції Національної поліції.

Зазначаючи про відсутність порушень вимог чинного законодавства щодо незабезпечення можливості користуватись юридичною допомогою під час розгляду справи, відповідач наголосив на тому, що законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу, оскільки правила, передбачені розділом ІVКУпАП, у даному випадку не застосовуються. Наголошено на тому, що позивач не був позбавлений права користуватись правовою допомогою засобами телефонного зв`язку.

На аргумент позивача про невнесення до оскаржуваної постанови відомостей про фото-, відеозапис правопорушення, вказав на те, що відповідно до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, постанова складається у письмовій формі або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних пристроїв. Зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, наведений у додатку 5 до цієї Інструкції, не передбачає внесення до нього відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис.

Вказано на відсутність в діях працівника патрульної поліції будь-яких порушень, які б давали підстави вважати такі дії протиправними. Разом з тим, саме позивач відмовився від дачі письмових пояснень по суті вчиненого правопорушення, відмовився підписувати та отримувати копію постанови на місці її складання.

Отже, на думку відповідача, підстав для визнання оскаржуваної постанови протиправною та її скасування не має.

В судовому засіданні 31 травня 2021 року позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Зазначав те, що незгодний із постановою саме тому, що інспектор патрульної поліції протиправно визнав причепом пристрій для буксирування методом часткового навантаження.

Управління патрульної поліції в Одеській області явку свого уповноваженого представника в судове засідання не забезпечило, про дату, час та місце судового засідання повідомлялось належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надсилало.

Суд, заслухавши пояснення позивача у судовому засіданні, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом

Як вбачається з матеріалів справи, 13.04.2021 о 13 год. 17 хв. в місті Одеса по вул. Цялиманна, 139А, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Volkswagen Caddy, державний номерний знак НОМЕР_1 , з причепом, який не зареєстрований у встановленому законом порядку, чим порушив п. 30.1. ПДР керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим у встановленому законом порядку, за що передбачена відповідальність частиною 6 статті 121 КУпАП.

У зв`язку з викладеними обставинами уповноваженою особою УПП в Одеській області винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН № 4062701 від 13.04.2021.

Позивач, вважаючи таку постанову протиправною, звернувся з цим позовом до суду.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх у сукупності, суд бере до уваги наступне.

Норми права, які підлягають застосуванню

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до вимог статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Частина 6 статті 121 КУпАП передбачає відповідальність за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим.

Щодо реєстрації транспортних засобів

Пунктом 30.1 розділу 30 «Номерні, розпізнавальні знаки, написи і позначення» Правил дорожнього руху передбачено, що власники механічних транспортних засобів і причепів до них повинні зареєструвати (перереєструвати) їх в уповноваженому органі МВС або провести відомчу реєстрацію в разі, якщо законом установлена обов`язковість проведення такої реєстрації, незалежно від їхнього технічного стану протягом 10 діб з моменту придбання (отримання), митного оформлення або переобладнання чи ремонту, якщо необхідно внести зміни до реєстраційних документів.

Пуктом 1.10 розділу «Загальні положення» ПДР України передбачено, що транспортний засіб це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, в той же час, причіп - транспортний засіб, призначений для руху тільки в з`єднанні з іншим транспортним засобом. До цього виду транспортних засобів належать також напівпричепи і причепи-розпуски.

Відповідно до частини 3 статті 34 Закону України «Про дорожній рух», державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.

Відповідно до вимог пункту 14 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, допускається державна реєстрація самостійно сконструйованих мотоциклів, легкових, а також вантажних автомобілів, повна маса яких не перевищує 3500 кілограмів, причепів та напівпричепів до них, інших прирівняних до них транспортних засобів і мопедів, виготовлених відповідно до обов`язкових вимог норм і стандартів України, на підставі документів, що підтверджують правомірність придбання складових частин із зазначенням їх ідентифікаційних номерів, а також висновків Головного сервісного центру МВС та інших, визначених Кабінетом Міністрів України підприємств, установ та організацій.

Згідно з пунктами 23.1 та 23.2 розділу «Буксирування та експлуатація транспортних составів», буксирування повинно виконуватися механічним транспортним засобом без причепа і з технічно справними зчіпними пристроями як у буксированого транспортного засобу, так і у транспортного засобу, що буксирує. Запускання двигуна із застосуванням жорсткого або гнучкого зчеплення повинно виконуватися згідно з вимогами цього розділу. Дозволяється буксирування одного механічного транспортного засобу лише з одним причепом. Буксирування транспортних засобів здійснюється: а) із застосуванням жорсткого або гнучкого зчеплення; б) із частковим навантаженням буксированого транспортного засобу на платформу або на спеціальне опорне пристосування.

Щодо процедури складання постанови про накладення адміністративного стягнення

Згідно з пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини 1 статті 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (зокрема, і правопорушення, передбачене частиною шостою статті 121 КУпАП).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною 2 статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Згідно з частиною 4 статті 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

З метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року, затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі,

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127,статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Пуктом 5 розділу ІV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху передбачено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до частини 3 статті 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи (стаття 285 КУпАП). Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається поштою рекомендованим листом особі, стосовно якої її винесено.

У випадках, передбачених статтею 258 КУпАП (випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається), копія постанови у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення (стаття 285 КУпАП).

Перевіряючи обґрунтованість та правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 6 статті 121 КУпАП, суд виходить з наступного.

Висновки щодо правозастосування

Звертаючись з позовом до суду позивач вказував на порушення працівником патрульної поліції вимог чинного законодавства в частині нескладення попередньо протоколу про адміністративне правопорушення, винесення постанови за місцем вчинення адміністративного правопорушення, а також ним зазначалось про відсутність у постанові посилань на будь-які докази, на підставі яких вона винесена.

Досліджуючи відповідні аргументи, суд зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства (частина 2 статті 258 КУпАП), оскільки виявлене правопорушення кваліфіковано за частиною 6 статті 121 КУпАП, розгляд якого відповідно до статті 222 КУпАП віднесено до компетенції Національної поліції, то протокол про адміністративне правопорушення не складається, а на місці вчинення правопорушення виноситься постанова.

Отже, враховуючи викладене, суд не вбачає порушень працівниками поліції процедури винесення постанови в цій частині.

Надаючи оцінку такому аргументу, як відсутність в оскаржуваній постанові посилання на докази, суд зазначає таке.

Частиною третьою статті 283 КУпАП прямо передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості, зокрема, про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Якщо постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис правопорушення, то цей доказ є неналежним.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 15 листопада 2018 року у справі №524/5536/17.

Судом встановлено, що дійсно, оскаржувана постанова не містить посилання на технічний засіб, яким здійснено фото та відеозапис.

В той же час відповідачем надані до суду відеоматеріали з нагрудних камер працівників патрульної поліції, які зафіксували факт використання позивачем спірного пристрою для перевезення іншого транспортного засобу та містять відомості щодо процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Поряд з цим, суд зауважує, що факт перевезення позивачем своїм транспортним засобом іншого автомобіля із застосуванням спірного пристрою підтверджується не тільки наданими УПП в Одеській області для дослідження відеофайлами, але й відеозаписом, наданим самим позивачем до суду разом із позовною заявою (а.с. 14) та його поясненнями в суді.

В судовому засіданні, крім іншого, позивачем вказано, що він не має зауважень до досліджених відеозаписів, наданих УПП в Одеській області, також ним вказано про відсутність претензій щодо процедури складення протоколу в частині роз`яснення йому його прав та порядку оскарження постанови.

Крім цього, судом встановлено, що водій ОСОБА_1 не виявляв на місці зупинки транспортного засобу бажання скористатись правовою допомогою, та не заявляв інспектору відповідних клопотань, що самим позивачем підтверджено в судовому засіданні. З огляду на це його посилання у позові на порушення його права на захист, не відповідає обставинам справи. Доказів того, що працівниками патрульної поліції не надано водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги до суду не надано.

З дослідженого відеозапису, наданого позивачем до суду, встановлено, що інспектор патрульної поліції роз`яснював ОСОБА_1 його права, передбачені статтею 63 Коституції України, та права, передбачені статтею 268 КУпАП, встановлено, що позивачу роз`яснено порядок та строки оскарження винесеної постанови.

Позивач на місці складання постанови відмовився від її отримання та від її підписання, з огляду на що вона була надіслана ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку.

Головною та єдиною обставиною, на яку в судовому засіданні позивач посилався як на підставу для скасування оскаржуваної постанови це те, що пристрій, за допомогою якого він буксирував інший автомобіль, не є причепом, як вказано в оскаржуваній постанові, а є засобом, який використовується для буксирування методом часткового навантаження.

Надаючи оцінку таким аргументам позивача, суд виходить з наступного.

Зокрема, ОСОБА_1 вказано, що ним було здійснено буксирування одним транспортним засобом під його керуванням іншого транспортного засобу способом часткового навантаження на платформу (яка не є причепом і не підлягає державній реєстрації) на жорсткому зчепленні. Отже, оскільки, він використовував відповідну платформу як засіб для буксирування способом часткового навантаження, така платформа не може вважатись причепом, оскільки причепи не використовуються для буксирування.

Оцінюючи такі доводи позивача, суд виходить з такого.

Як вказано вище, відповідно до розділу «Буксирування та експлуатація транспортних составів» ПДР України, буксирування транспортних засобів здійснюється: а) із застосуванням жорсткого або гнучкого зчеплення; б) із частковим навантаженням буксированого транспортного засобу на платформу або на спеціальне опорне пристосування.

Позивачем вказано про те, що він, використовуючи спірний механізм для буксирування методом часткового навантаження, здійснював буксирування іншого транспортного засобу.

Відповідно до процитованих вимог Правил дорожнього руху України, такий метод буксирування здійснюється платформою або спеціальним опорним пристосуванням.

Позивачем зазначено, що спірний механізм є саморобним, він його придбав у виробника, який йому повідомив, що цей пристрій є платформою часткового навантаження.

Однак, суд зазначає, що належних і підтверджуючих документів (технічних характеристик, сертифікатів, висновків експертів тощо), з яких суду можливо достовірно встановити, що спірний пристрій є платформою для буксирування або спеціальним опорним пристосуванням для буксирування способом часткового навантаження, позивач до суду не надав.

Згідно з частиною 2 статті 20 Закону України «Про автомобільний транспорт», транспортні засоби та частини до них повинні відповідати вимогам нормативно-правових актів і конструкторської документації та мати маркування для їх ідентифікації.

З огляду на викладене, у зв`язку з тим, що документів відносно класифікації та технічних характеристик вказаного пристрою позивачем не було надано, суд позбавлений можливості класифікувати цей пристій як платформу для буксирування або як спеціальне опорне пристосування для буксирування способом часткового навантаження.

Відсутні й відомості про те, чи звертався позивач до уповноважених органів для реєстрації такого пристрою, та чи отримував відмову у зв`язку з тим, що цей пристрій не підлягає державній реєстрації.

З досліджених в судовому засіданні документів, суд прийшов до висновку про те, що засіб, який позивач використовував для перевезення іншого авто є причепом (транспортним засобом, призначеним для руху тільки в з`єднанні з іншим транспортним засобом), оскільки такий причіп та автомобіль Volkswagen Caddy, державний номерний знак НОМЕР_1 , були з`єднані зчіпним пристроєм, він мав стоп-сигнали, габаритні вогні та 2 колеса. Крім іншого, вказаний механізм рухався на вулично-дорожній мережі загального користування, що позивачем не оспорюється.

Частиною 1 статті 20 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що конструкція та технічний стан транспортних засобів, а також їх частини мають відповідати вимогам, порядок визначення яких установлює Кабінет Міністрів України, та забезпечувати: безпеку людей, які користуються транспортними засобами чи беруть участь у дорожньому русі; відповідність нормам стосовно викидів забруднювальних речовин, парникових газів, електромагнітних завад, рівню шуму та інших чинників негативного впливу на людину та довкілля; запобігання пошкодженню транспортними засобами доріг та їх облаштування; ефективне використання енергетичних ресурсів, частин і експлуатаційних матеріалів; захист від незаконного використання транспортних засобів та запобігання пошкодженню вантажів; збереження властивостей безпеки від моменту виготовлення транспортного засобу до його утилізації; відповідність іншим вимогам законодавства.

Отже, за відсутності державної реєстрації такого пристрою неможливо достовірно стверджувати про те, що він відповідає вимогам, порядок визначення яких, встановлений Кабінетом Міністрів України, та неможливо стверджувати, що він є безпечним для людей, які беруть участь у дорожньому русі, не допустить пошкодженню доріг та їх облаштуванню.

Таким чином, зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідний технічний прилад має бути зареєстрований у передбаченому чинним законодавством порядку, і його використання без такої реєстрації, є недопустимим, порушує встановлений законом порядок використання транспортних засобів.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач, при прийнятті оскаржуваної постанови, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з дотриманням частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, й постанова по справі про адміністративне правопорушення відповідає вимогам статті 283 КУпАП, стягнення накладено в межах санкції частини 6 статті 121 КУпАП, а отже, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Отже, у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі.

Розподіл судових витрат

Зважаючи на те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Управління патрульної поліції в Одеській області (вул. Академіка Корольова, 5, м. Одеса, 65114) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, закриття провадження у справі - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий суддя О.О. Шарова-Айдаєва