Справа № 120/1681/21-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2021-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

20 травня 2021 р. Справа № 120/1681/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Альчука М.П.,

за участю секретаря судового засідання: Марисік В.Ю.

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Довбенко М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Національної поліції України

про: стягнення середнього заробітку та вихідної допомоги,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Національної поліції України у якому просить:

- стягнути середній заробіток за період затримки виконання рішення суду від 10.09.2020 року у справі № 120/1289/20-а про поновлення на посаді публічної служби в сумі 37601,40 грн;

- стягнути вихідну допомогу в сумі 27148,59 грн та середню заробітну плату за затримку в розрахунку за період з дня звільнення 30.11.2020 року по день ухвалення судового рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що на виконання рішення суду у справі № 120/1289/20-а відповідачем поновлено ОСОБА_1 на посаді із затримкою в 29 робочих днів, тому за цей період затримки виконання вказаного рішення суду підлягає стягненню середній заробіток. Крім того, зазначає, що також має право на стягнення вихідної допомоги, яка підлягала виплаті під час скорочення з посади відповідно до ст. 87 Закону України "Про державну службу" та, як наслідок, стягнення середнього заробітку за затримку в розрахунку такої допомоги.

Відповідачем надано відзив, у якому заперечує щодо позовних вимог та зазначає, що рішення суду виконано з урахуванням часу на отримання повного тексту рішення суду, виправлення помилки у резолютивній частинні рішення, роз`яснення рішення, обставин щодо підготовки кадровим підрозділом наказу про поновлення та подання його на підпис уповноваженій особі. Вважає, що рішення суду виконано без зайвих зволікань у максимально короткий строк. Окремо заперечує щодо виплати вихідної допомоги, посилаючись на те, що позивачу виплачено вихідну допомогу у розмірах, що визначенні на дату звільнення, з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідно до ухвали від 10.03.2021 року про відкриття провадження, розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін.

Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що наказом Національної поліції України від 11.02.2020 року № 170 о/с, за ініціативою суб`єкта призначення, припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу уповноважених голови з питань контролю за дотриманням прав людини в поліцейській діяльності (з дислокацією у Вінницькій області) управління забезпечення прав людини з 17.02.2020 року, також виплачено вихідну допомогу в розмірі середньомісячної заробітної плати.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10.02.2020 року у справі № 120/1289/20-а, залишеним в законній силі постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.01.2021 року, визнано протиправним та скасовано наказ Національної поліції України від 11.02.2020 року № 170 о/с в частині припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення та звільнення позивача, зобов`язано поновити ОСОБА_1 на посаді та стягнуто середній заробітку за час вимушеного прогулу. Рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць допущено до негайного виконання.

Відповідно до наказу Національної поліції України від 21.10.2020 року № 171 о/с ОСОБА_1 поновлено на посаді, а згідно наказу від 30.11.2020 року № 1341 о/с звільнено з посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу", з виплатою компенсації за 7 календарних днів щорічної основної оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час із 06.12.2019 року по 30.11.2020 року.

11.12.2020 року та 21.01.2021 адвокатом Кононової Є.А. до відповідача направлялися запити про надання інформації про причини невиплати вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат відповідно до норм ст. 87 Закону України "Про державну службу" та вимога про відповідну виплату.

23.02.2021 року на картковий рахунок позивача здійснено доплату вихідної допомоги у розмірі 11245,49 грн. (нараховано 13965,55 грн), з урахуванням виплати, що була здійснена на виконання наказу Національної поліції України від 11.02.2020 року № 170 о/с.

Не погоджуючись із сумою виплати вихідної допомоги, оскільки позивач вважає, що при звільненні з одного органу їй повторно мали б здійснити виплату вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат, а не здійснити доплату до попередньої виплати допомоги, та, як наслідок за затримку у виплаті такої допомоги, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. … Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Статтею 235 КЗпПУ передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік; якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Також, статтею 235 КЗпПУ встановлено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до частини 2 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (ч. 3 ст. 14 КАС України).

Статтею 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Пунктом 3 частини 1 статті 371 КАС України встановлено, що негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до частини 2 статті 65 Закону України "Про виконавче провадження" рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 01.07.2015 року у справі № 6-435цс15 ...законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. Виходячи з лексичного значення (тлумачення) поняття затримка, як зволікання, проволока, за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати не видання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Таким чином, вказане спростовує твердження відповідача стосовно того, що рішення суду від 10.09.2020 року у справі № 120/1289/20-а виконувалось з урахуванням часу отримання рішення суду, виправлення помилки у резолютивній частині рішення, його роз`яснення та з урахуванням обставин щодо підготовки кадровим підрозділом наказу про поновлення та поданні його на підпис уповноваженій особі.

Із зазначеного суд констатує, що рішення суду не було виконано негайно, відповідно до наказу відповідача від 21.10.2020 року ОСОБА_1 поновлено на посаді із затримкою в 41 календарний день, з яких кількість робочих днів становить 29 днів.

Відповідно до статті 236 КЗпПУ у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Обов`язок роботодавця виплатити середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі не обумовлюється залежністю від причин, в тому числі їх поважності, внаслідок яких судове рішення виконано несвоєчасно.

Затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника тягне обов`язок роботодавця виплатити такому працівникові середній заробіток за весь час затримки; беззаперечним є і його обов`язок виплатити особі середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі (в разі наявності такої затримки).

Порядок обчислення середнього заробітку для визначення оплати вимушеного прогулу визначений у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Згідно з пунктом 5 цього Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно із пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як встановлено у рішенні Вінницького окружного адміністративного суду від 10.09.2020 року у справі № 120/1289/20-а та згідно з довідкою № 29/5-238 від 22.04.2020 року середньоденна заробітна плата позивача у 2020 році становила 1296,60 грн.

З урахуванням норми тривалості робочого часу, тривалості періоду затримки відповідачем виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі з 10.09.2020 року по 21.10.2020 року, на користь позивача слід стягнути середній заробіток за період затримки виконання рішення суду в сумі 37601,40 грн (1296,60 х 29).

Стосовно позовної вимоги щодо стягнення вихідної допомоги та стягнення середнього заробітку за затримку у виплаті такої, суд зазначає наступне.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України "Про державну службу".

За приписами статті 1 цього Закону державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Підстави для припинення державної служби визначені у статті 83 Закону України "Про державну службу", відповідно до пункту 4 частини 1 якої державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу" підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Частиною 4 цієї ж статті Закону передбачено, що у разі звільнення з державної служби на підставі пункту 1 частини 1 цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.

Як встановлено судом, та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні, на підставі наказу Національної поліції України від 11.02.2020 року № 170 о/с ОСОБА_1 виплачено вихідну допомогу в розмірі середньомісячної заробітної плати.

У зв`язку із поновленням на посаді 21.10.2020 року та подальшим звільненням з посади 30.11.2020 року позивачці, відповідно до положень ст. 87 Закону України "Про державну службу", здійснено доплату вихідної допомоги, з урахуванням виплати, що здійснена на виконання наказу НПУ від 11.02.2020 року № 170 о/с, що сукупно становить дві середньомісячні заробітні плати.

Підсумовуючи зазначене, суд констатує, що позивачу виплачено вихідну допомогу у розмірах, що визначенні на дату звільнення, а також враховано, що вихідна допомога виплачується лише раз при звільненні.

Однак слід зазначити, що доплата вихідної допомоги здійсненна із суттєвою затримкою, тому задля належного захисту порушеного права, суд прийшов до переконання, що належним буде задовольнити вимогу щодо стягнення середнього заробітку із Національної поліції України за невчасну виплату належної позивачу вихідної допомоги.

Згідно матеріалів справи, доплата вихідної допомоги здійснена відповідно до платіжного доручення № 453 від 22.02.2021 року в сумі 11245,49 грн (нараховано 13969,55 грн), даний факт виплати сторонами також не заперечується.

Обчислення середнього заробітку за період затримки розрахунку проводиться також із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

Абзацом 3 пункту 2 цього Порядку № 100 визначено, що у всіх інших випадках (крім випадків обчислення середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки) збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За правилами пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, з урахуванням п. 8 порядку середньоденне грошове забезпечення обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, та визначається діленням грошового забезпечення за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців календарні дні на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки від 13.04.2021 року № 29/5-168 середньоденна заробітна палата складає 958,10 грн.

Затримка розрахунку при звільненні становить 83 календарних дні (період з дня звільнення до дня виплати допомоги).

Відповідно, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 79522,30 грн (958,10 грн. х 83).

При цьому, суд звертає увагу на те, що розмір невчасно виплаченої вихідної допомоги в сумі 11245,49 грн значно нижчий за визначений розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

У зв`язку з цим суд звертає увагу на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пунктах 39-41 постанови від 18.03.2020 року у справі № 711/4010/13-ц, згідно яких встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця.

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке:

1. Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

2. Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

3. Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

4. Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Аналогічні висновки викладені також Верховним Судом у постанові від 20.05.2020 року у справі № 816/1640/17.

У пунктах 77-78 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц також зазначено, що законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина 3 статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Враховуючи вказані обставини, а саме: наявність судового спору з приводу необхідності виплати позивачу вихідної допомоги, розмір такої допомоги, співвідношення її розміру порівняно із сумою середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд дійшов висновку, що заявлена до стягнення у цій справі сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є очевидно неспівмірною.

З врахуванням принципу справедливості та співмірності середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком позивача.

Такий висновок узгоджується також з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 24.07.2019 року у справі № 805/3167/18-а, від 03.04.2019 року у справі № 662/1626/17 та від 30.10.2019 року у справі № 806/2473/18, від 30.07.2020 року у справі № 806/2682/16.

Зокрема, істотність частки невиплаченої при звільненні суми вихідної допомоги в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає: 11245,49 грн. (розмір вихідної допомоги) / 79522,30 грн. (середній заробіток за весь час затримки розрахунку) х 100 = 0,14 %.

Сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 0,14% становить: 958,10 грн. (середньоденний заробіток позивача) х 0,14% х 83 (днів затримки розрахунку) = 11244,45 грн.

Таким чином, з врахуванням принципу справедливості та співмірності, суд вважає, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути виплачений позивачу у розмірі 11244,45 грн., з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком.

Згідно частин 1, 2 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат у даній справі не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_1 ) до Національної поліції України (вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, ) про стягнення середнього заробітку та вихідної допомоги задовольнити частково.

Стягнути з Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки виконання рішення суду від 10.09.2020 року у адміністративній справі № 120/1289/20-а в сумі 37601,40 грн.

Стягнути з Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 11244,45 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович