Справа № 580/449/21
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2021-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/449/21 Суддя (судді) першої інстанції: В.В. Гаращенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України Черкаської області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо неприйняття за заявою ОСОБА_1 від 04 січня 2021 року розпорядження по розрахунку (перерахунку) її основної та додаткової пенсії по інвалідності відповідно до норм статей 49, 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», право на який у заявника встановлено постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 12 жовтня 2011 року по справі №2-а-6868/11;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області усунути порушення права ОСОБА_1 на розмір основної та додаткової пенсії по інвалідності відповідно до норм статей 49, 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яке підтверджено постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 12 жовтня 2011 року по справі №2-а-6868/11 на момент виникнення спірних правовідносин, шляхом прийняття для цього відповідного розпорядження по розрахунку пенсії з 04 січня 2021 року у розмірі основної пенсії - 8 мінімальних пенсій за віком, додаткової пенсії особі з інвалідністю II групи - 75% мінімальної пенсії за віком.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 12 жовтня 2011 року у справі №2-а-6868/11 встановлено право позивача на розрахунок пенсії виходячи з мінімальної пенсії за віком, встановленої у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеної законом на відповідний період та з урахуванням положень статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Вказує, що відповідачем свого часу рішення суду було виконано, однак надалі пенсійні виплати було зменшено без згоди та заяви про це позивача. Приводом для цього стали зміни в законодавстві, яким регулюється захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Проте, позивач вказує, що суд ухвалюючи постанову від 12 жовтня 2011 року та визнаючи величину пенсії позивача в розмірах, встановлених законом на момент розгляду справи, виходив з того, що навіть у разі зміни законодавства, що регулює порядок розрахунку пенсії соціальної категорії осіб, до яких належить позивач, ці розміри не може бути зменшено в контексті положень статті 22 Конституції України.

Крім того, позивач наголошувала, що між сторонами виникли нові правовідносини, які раніше судом не вирішувалися і жодним чином не пов`язані зі стадією виконання раніше прийнятого судового рішення, яке відповідачем було виконано.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо неприйняття за заявою ОСОБА_1 від 04.01.2021 року рішення, передбаченого частиною 5 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 9 липня 2003 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 державної та додаткової пенсій з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року в розмірах, встановлених статтями 50, 54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції за вказаний період.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з такими рішення суду сторонами подано апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить змінити вказане судове рішення шляхом доповнення її мотивувальної частини доводами позовної заяви та резолютивної частини, виклавши її у редакції заявлених позовних вимог.

Позивач зазначає, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, а закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність. Наголошує на обов`язковості судового рішення та вказує на відсутність в оскаржуваному рішенні правової позиції суду щодо чинності постанови Тальнівського районного суду Черкаської області від 12 жовтня 2011 року по справі №2-а-6868/11, якою підтверджено право позивача щодо розрахунку розміру її пенсії по інвалідності як постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи на час виникнення спірних правовідносин в 2011 році.

Головне управління Пенсійного фонду України Черкаської області в апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відповідач зазначає, що з позовної заяви вбачається, що фактичним предметом спору, що визначений позивачем, є її право на розмір основної та додаткової пенсії по інвалідності відповідно до норм Закону № 796-ХІІ, в розмірах підтверджених постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 12.10.2011 по справі № 2-а-6868/11, починаючи з 04.01.2021 року. В свою чергу, суд першої інстанції фактично змінив предмет позову та визначив його як право позивача на отримання спірних виплат за період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року.

Крім того, відповідач вказує, що під час прийняття рішення, судом першої інстанції не взято до уваги те, що позивачем пропущено встановлений статтею 122 КАС України строк звернення до суду.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 12.10.2011 року по справі №2-а-6868/11 позов ОСОБА_1 задоволено частково та, зокрема зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 основної та додаткової пенсії по інвалідності з 14.01.2011 року відповідно до ст.ст. 39, 49, 50, 54, 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із загальновстановленого розміру мінімальної пенсії за віком, який визначається з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік з урахуванням сум проведених виплат. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю щомісячної доплати до пенсії відповідно до статті 39, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 14.01.2011 року із розрахунку однієї мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік та з урахуванням сум проведених виплат.

У січні 2021 року (лист від 04.01.2021 року) позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України Черкаської області з заявою щодо розрахунку пенсії у відповідності до розмірів, встановлених рішенням суду, в якій просила прийняти розпорядження по розрахунку її пенсії у відповідності до розмірів, встановлених наведеною постановою Тальнівського районного суду Черкаської області.

Головне управління Пенсійного фонду України Черкаської області листом № 211-57/П-02/8-2300/20 від 19.01.2021 року повідомило позивача, що перерахунок пенсії позивача згідно з прийнятою Тальнівським районним судом Черкаської області постановою від 12.10.2011 року у справі №2-а-6868/11 проведено за період із 14.01.2011 року до 22.07.2011 року. Після 23.07.2011 року законодавство зазнало змін. Отже, покладені судом зобов`язання вчинити дії щодо перерахунку пенсії позивача Головне управління виконало в порядку, встановленому судовим рішенням, та в межах повноважень, покладених на управління.

Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Відповідно до частин 2, 3 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Судом апеляційної інстанції враховується, що у позовній заяві ОСОБА_1 просила зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області усунути порушення права позивача, шляхом прийняття для цього відповідного розпорядження по розрахунку пенсії з 04 січня 2021 року.

В свою чергу, суд першої інстанції, без викладення відповідних обґрунтувань, вийшов за межі позовних вимог та зобов`язав відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 державної та додаткової пенсій з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що зі змісту позовної заяви вбачається, що спору щодо форми відповіді відповідача на звернення позивача (листом чи розпорядженням) між сторонами не було. Звертаючись з вимогою зобов`язати відповідача видати розпорядження по розрахунку пенсії, позивач стверджувала, що має право на «попередню» пенсію.

Враховуючи зміст позовних вимог та доводи позовної заяви, колегія суддів зазначає наступне.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 49 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-ХІІ, у редакції, чинній на момент призначення пенсії позивачу) пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Розмір додаткових пенсій за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорії 1 був визначений у статті 50 цього Закону, та для інвалідів II групи становив 75 % мінімальної пенсії за віком.

Розмір державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1 та у зв`язку з втратою годувальника, був передбачений у статті 54 Закону №796-ХІІ, та для інвалідів II групи становив 8 мінімальних пенсій за віком.

Разом з тим, 14.06.2011 року Верховною Радою України прийнято Закон України №3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», який набрав чинності 19.06.2011 року.

Пунктом 7 частини І зазначеного Закону, Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнено пунктом 4, яким встановлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 року норми пункту 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» визнано такими, що відповідають Конституції України, тобто є конституційними.

Відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

Рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012 року визначено, що в аспекті конституційного подання положення частини 2 статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов`язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції ‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Також, пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» встановлено, що у 2013 році норми і положення, зокрема, статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31.07.2014 року, який набрав чинності 03.08.2014 року, доповнено Розділ «Прикінцеві положення» Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» пунктом 67, якими встановлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення».

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року № 76-ІІІ, що набрав чинність з 01.01.2015 року, внесено зміни до Закону України № 796-ХІІ від «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру виплат передбачених, зокрема, статтями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З огляду на викладені положення законодавства, з 01.01.2015 року визначення розмірів пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України.

На виконання вищевказаних вимог постановою Кабінету Міністрів України № 1210 від 23.11.2011 визначено порядок нарахування та розмір виплат особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 13 Порядку № 1210 визначено, що щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачується у таких розмірах: 1) особам, що належать до категорії 1: з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: інвалідам I групи - 474,5 гривні; інвалідам II групи - 379,6 гривні; інвалідам III групи - 284,7 гривні; для інших інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою: інвалідам I групи - 341,64 гривні; інвалідам II групи - 227,76 гривні; інвалідам III групи - 170,82 гривні.

З огляду на викладене вище, колегія суддів зазначає, що чинним законодавством не передбачено норм щодо обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком (основна пенсія) та 75 % від розміру мінімальної пенсії за віком (додаткова пенсія), оскільки вказані виплати проводяться в порядку та у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України у постанові № 1210 від 23.11.2011 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до статті 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Норми статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ, якими було встановлено кратні розміри основної та додаткової пенсій (8 мінімальних пенсій за віком та 75 % мінімальної пенсії за віком), втратили чинність, а тому не можуть визначати розмір пенсії позивача.

Отже, починаючи з 01.01.2015 року норми і положення статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, а відтак, при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягає постанова Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210.

Правова позиція з цього питання неодноразово викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 09 квітня 2020 року у справі №539/845/17.

З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що відповідачем правомірно відмовлено у здійсненні розрахунку пенсії позивача у розмірі основної пенсії - 8 мінімальних пенсій за віком, додаткової пенсії особі з інвалідністю II групи - 75% мінімальної пенсії за віком.

Безпідставними є посилання позивача на те, що вказані зміни законодавства звужують права громадян. Адже відповідні норми не визнані Конституційним Судом України неконституційними, а тому підлягають застосуванню.

Також колегія суддів вважає помилковим посилання позивача на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 12 жовтня 2011 року, оскільки вказане судове рішення розв`язувало спір, який виник під час дії інших норм права, а відтак не може поширювати свою дію на правовідносини, які є предметом розгляду у даній справі.

Стосовно перерахунку та виплати позивачу пенсії з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року відповідно до статей 50, 54 Закону №796-XII суд апеляційної інстанції зазначає, що по-перше, як було зазначено вище, вказаних позовних вимог позивачем заявлено не було, по-друге, навіть у разі заявлення відповідних позовних вимог, позов підлягав би залишенню без розгляду, відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав, викладеної у постанові 31 березня 2021 року у справі №240/12017/19.

У вищевказаній постанові Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав наголосила на тому, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.

Посилання суду першої інстанції на положення статті 87 Закону № 1788-ХІІ та статті 46 Закону № 1058-IV є безпідставним, оскільки за змістом наведених норм строк давності не застосовується лише до вимог щодо нарахованих пенсій, в спірних же правовідносинах суми пенсії не були нараховані пенсійним органом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 грудня 2020 року у справі №510/1286/16-а дійшла висновку, що норми, зокрема статі 87 Закону №1788-ХІ та статті 46 Закону №1058-ІV (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії), підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов: 1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом; 2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.

За такого правового регулювання та обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у суду першої інстанції підстав для задоволення позовних вимог за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року, а заявлені позовні вимоги з 04 січня 2021 року задоволенню не підлягають.

У відповідності до вимог пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі статтею 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України Черкаської області задовольнити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя О.М.Оксененко