Справа № 724/833/21
Суддя: Єфтеньєв О. Г.
Дата ухвалення: 2021-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 724/833/21
Провадження № 2-а/724/20/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2021 року Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Єфтеньєва О.Г.

при секретарі: Татарчук Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хотин адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора першої роти другого батальйону Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Феркалюка Миколи Вікторовича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 823736 від 09.04.2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

21.04.2021року представник позивача Рязанов Л.Г. звернувся до суду із позовом ОСОБА_1 до інспектора першої роти другого батальйону Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Феркалюка Миколи Вікторовича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 823736 від 09.04.2021 року.

В обґрунтування позову посилається на те, що 09.04.2021 року приблизно о 12.15 год. позивач керував автомобілем IVEСO 35, д.н.з. НОМЕР_1 і був зупинений в с. Атаки Хотинського району Чернівецької області поліцейським Феркалюком М.В.. котрий без пояснення причин зупинки відразу ж почав вимагати посвідчення водія та реєстраційний талон на транспортний засіб, однак, коли позивач попросив пояснити причину зупинки, поліцейський пішов до приміщення поста поліції і звідти вийшов із оскаржуваною постановою, яку запропонував підписати. Згідно оскаржуваної постанови: на трасі Н-03 306 км було зупинено т/з Iveсo, д.н.з. НОМЕР_1 згідно ст. 35 ч. 1 п. 3 ЗУпНП в Чернівецькій області, у подальшому у ході спілкування відмовився надати посвідчення водія реєстраційний талон на транспортний засіб, чим порушив п.п. 2.1.а, 2.1.б ПДР України.

Вказує, що дії поліцейського Феркалюка М.В. не відповідають вимогам законодавчих актів, а постанова про накладення адміністративного стягнення по справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі підлягає скасуванню. Своєї вини у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП позивач не визнає, оскільки жодного пункту ПДР України він не порушував.

Зазначає, що жодної інформації про наявність конкретних підстав передбачених п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» для зупинки транспортного засобу, яким керував позивач, поліцейським надано не було, тому підстави для зупинки і перевірки транспортного засобу - в т.ч. багажного відсіку автомобіля були надуманими. Оскаржувана постанова не містить посилань на передбачені ст. 251 КУпАП докази умисного чи з необережності вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, оскільки такі посилання в даній постанові відсутні.

Крім того, вказує, що ані ПДР України, ані Закон України «Про дорожній рух», ані КУпАП не передбачають вимоги надавати посвідчення волдія та реєстраційний талон на транспортний засіб, як це вказує поліцейський, як підставі про притягнення до адміністративної відповідальності. Крім цього на зареєстровані в уповноважених органах МВС транспортні засоби видаються свідоцтва про реєстрацію, а не реєстраційний талон. Саме тому позивач не мав надавати реєстраційний талон співробітнику поліції.

Також зазначає, що при винесенні оскаржуваної постанови, співробітником поліції було порушено вимоги ст. 268 КУпАП, справа розглядається без участі позивача, його пояснення взагалі не взято до уваги, постанова виносилась теж без участі позивача. Поліцейським належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем ПДР України, ці ж докази не були надані позивачу, враховуючи наведене, вимога поліцейського до позивача про надання документів є незаконною

На підставі вищевикладеного просить суд: скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 823736 від 09.04.2021 року, а провадження по справі закрити.

06.05.2021року на адресу Хотинського районного суду Чернівецької області від ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона вказує на те, що 09.04.2021 інспектором взводу № 1 роти № 2 батальйону УПП в Чернівецькій області лейтенантом поліції Феркалюком М.В., а/д Н-03 306 км, під час патрулюванн6я був виявлений транспортний засіб IVEСO 35S12, д.н.з. НОМЕР_1 , при перевірці документів водій не пред`явив на вимогу поліцейського посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, діючий поліс обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів на вказаний автомобіль, чим порушив п. 2.4а ПДР України.

Зазначає, що лейтенант поліції представився позивачу та встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, поліцейським було роз`яснено позивачеві його права як громадянина України передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та винесено постанову по справі про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Негайно після закінчення розгляду справи поліцейський оголосив винесену постанову серії ДП18 № 823736 від 09.04.2021 року

Також вказує, що обов`язок пред`явлення документів, передбачених п. 2.1 ПДР України наступає з моменту висловлення такої вимоги уповноваженою посадовою особою органів національної поліції. При цьому позивач не забажав надати відповідачеві доказів своєї невинуватості та відповідач вирішив справу за наявними матеріалами справи. Згідно законодавства України, на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`явити для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб. Разом з тим, як вбачається із тексту позовної заяви, позивач не пред`явив чинного полісу обов`язкового страхування, оскільки вважав таку вимогу незаконною. Таким чином факт непред`явлення страхового полісуна транспортний засіб ним визнається і не потребує доказуванню.

На підставі вищевикладеного просить в задоволенні вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, але від його представника Рязанова Л.Г. на адресу суду надійшла заява в якій він позовні вимоги підтримав, просив справу розглянути у його з позивачем відсутності, вирішити питання про стягнення судових витрат.

Відповідач Феркалюк М.В. та представник відповідача Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Причини своєї неявки суду не повідомили.

Відповідно до частини 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Судом встановлено, що постановою інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону УПП в Чернівецькій області лейтенанта поліції Феркалюка М.В. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 823736 від 09.04.2021 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн., де зазначено, що 09.04.2021 року о 12 год. 15 хв. на трасі Н-03 306 км СП «Атаки» було зупинено транспортний засіб IVEСO, д.н.з. НОМЕР_1 згідно ст. 35 ч. 1 п. 3 ЗУпНП, у подальшому у ході спілкування водій відмовився надавати посвідчення водія, реєстраційний талон на транспортний засіб, чим порушив п. 2.1а, 2.1б ПДР України.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно п. 19 ст. 4 КАС України, індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

В силу ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Статтею 245 КУпАП встановлено, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як встановлено ст. 283КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до п. 2.1а, п. 2.1б Правил дорожнього руху України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон).

Статтею 279 КУпАП встановлено, що розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу.

Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Згідно п. 16 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постанови КМУ від від 7 вересня 1998 р. № 1388, на зареєстровані в уповноважених органах МВС транспортні засоби видаються свідоцтва про реєстрацію, тобто реєстраційний талон, як вказано у оскаржуваній постанові не передбачений законодавством України.

Суд ставиться, критично до твердження представника відповідача у відзиві на позовну заяву, що позивач не пред`явив чинного полісу обов`язкового страхування, та те, що факт непред`явлення страхового полісу на транспортний засіб позивачем визнається і не потребує доказуванню, оскільки оскаржувана постанова не містить посилання на порушення ОСОБА_1 п. 2.1ґ ПДР України.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

Проте, ні з відеозапису, ні до відзиву на позовну заяву, відповідачем не було надано доказів про наявність у нього інформації зазначеної п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», яка слугувала підставою для зупинки 09.04.2021 року о 12 год. 15 хв. на трасі Н-03 306 км СП «Атаки» транспортного засобу IVEСO, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням позивача.

Диспозиція ч. 1 ст. 126 КУпАП встановлює відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Таким чином, позивач мав пред`явити поліцейському у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а не надати вказані документи як зазначено в оскаржуваній постанові.

Однак як встановлено із відеозапису наданого до відзиву на позовну заяву позивач не пред`явив у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, чим порушив п. 2.1.а, 2.1.б ПДР України.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином на підставі вищевикладеного постанову серії ДП18 № 823736 від 09.04.2021 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП, винесену інспектором взводу № 1 роти № 2 батальйону УПП в Чернівецькій області лейтенантом поліції Феркалюком М.В. слід скасувати і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

Враховуючи те, що в задоволенні позовних вимог про закриття провадження у справі відмовлено, а справу надіслано на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи), то у стягненні судових витрат слід відмовити.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 62 Конституції України, ст.ст. 2, 5, 9, 77, 139, 242, 243, 244, 245, 246, 286, п.п.10 п.1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 823736 від 09.04.2021 року, винесену інспектором взводу № 1 роти № 2 батальйону УПП в Чернівецькій області лейтенантом поліції Феркалюком М.В. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. і надіслати справу на новий розгляд до Управління патрульної поліції у Чернівецькій області.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення (з урахуванням вимог пп. 15.5 п. 15 Розділу 7 Перехідних положень КАС України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.Г. Єфтеньєв