Справа № 600/1179/20-а
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2021-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/1179/20-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Анісімов О.В.

Суддя-доповідач - Граб Л.С.

26 травня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Іваненко Т.В. Сторчака В. Ю. ,

за участю: секретаря судового засідання: Шпикуляка Ю.В.

представника відповідача: Решетник В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Свіженька мілк" на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Свіженька мілк" до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання протиправним припису,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2020 року СТОВ "Свіженька мілк" звернулося до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області (далі ГУ Держгеокадастру), в якому просило:

-визнати протиправним та скасувати припис ГУ Держгеокадастру від 29 липня 2020 року за № 469-ДК/0170Пр/03/01-20, який видано державним інспектором контролю за використанням та охороною земель Спинулом І.Г. керівнику СТОВ "Свіженька Мілк" Бойку Ю.В. та яким приписано в 30-ти денний термін з дня отримання припису усунути порушення земельного законодавства, шляхом звільнення частини самовільно зайнятої земельної ділянки за кадастровим номером :54:004:0014 площею 10 га.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до невірного вирішення справи, подав апеляційну скаргу.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що відповідачем не вжито заходів для з`ясування правових підстав користування земельною ділянкою, а саме того, що 26 травня 2011 року між ДПДГ "Центральне" в особі директора ОСОБА_1 та СТОВ "Свіженька-Мілк" укладеного договір, за умовами якого сторони домовились про надання платних послуг, щодо приведення земель до придатності, вирощування сільськогосподарських культур на земельній ділянці, розміром 171 га за адресою АДРЕСА_1 (урочище Шанці, відділок Садгора). Таким чином, земельна ділянка використовується позивачем на підставі договору.

18.03.2021 від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, в зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив стосовно задоволення апеляційної скарги і просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, уповноваженого представника для участі у справі до суду не направив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 29.07.2020 посадовими особами ГУ Держгеокадастру проведено обстеження земельної ділянки кадастровий номер :59:004:0014 загальною площею 20,432 га, за результатами якого складено акт обстеження земельної ділянки № 469-ДК/077/АО/10/01-20 від 29.07.2020 року, де зокрема, зафіксовано порушення ст.ст.125,126 ЗК України, яке полягає в тому, що СТзОВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", в особі керівника ОСОБА_2 самовільно зайнято та використовується частина земельної ділянки кадастровий номер :59:004:0014 площею 10 га. Самовільне зайняття частини земельної ділянки здійснено шляхом її обробітку, посіву та вирощування сільськогосподарської культури кукурудзи.

Крім того, 29.07.2020 відповідачем винесено припис № 469-ДК/0170Пр/03/01-20 про усунення порушень вимог земельного законодавства шляхом звільнення частини самовільно зайнятої земельної ділянки кадастровий номер :59:004:0014 площею 10 га.

Вказаний припис оскаржено позивачем, шляхом звернення до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність прийняття оскаржуваного припису.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За визначенням, наведеним у статті 2 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини-це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Статтею 187 ЗК України передбачено, що контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.

У статті 188 ЗК України закріплено, що державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом.

Відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 22.07.2016 року №482 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України" організація та здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності є завданнями Держгеокадастру.

За приписами підпункту 25-1 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року №15, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, організовує та здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності.

Правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель визначає Закон України від 19.06.2003 №963-IV "Про державний контроль за використанням та охороною земель" (далі Закон №963-IV), який спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля.

Статтею 9 Закону України від 19.06.2003 року № 963-IV "Про державний контроль за використанням та охороною земель" (далі Закон № 963-IV) унормовано, що державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, здійснюється, окрім іншого, шляхом проведення: перевірок, розгляду звернень юридичних і фізичних осіб; участі у прийнятті в експлуатацію меліоративних систем і рекультивованих земель, захисних лісонасаджень, протиерозійних гідротехнічних споруд та інших об`єктів, які споруджуються з метою підвищення родючості ґрунтів та забезпечення охорони земель; розгляду документації із землеустрою, пов`язаної з використанням та охороною земель; проведення моніторингу ґрунтів та агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення.

В свою чергу, статтею 10 Закону № 963-IV визначено повноваження державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель та дотриманням вимог законодавства України про охорону земель.

Так, державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право: безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель; давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків; складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності та ін.

У разі виявлення порушення земельного законодавства, в тому числі і самовільного зайняття земельної ділянки, державний інспектор сільського господарства, державний інспектор з охорони довкілля складає протокол про порушення та видає особі, яка допустила порушення, вказівку про його усунення у 30-денний строк. Якщо особа, яка допустила порушення земельного законодавства, не виконала протягом зазначеного строку вказівки державного інспектора щодо припинення порушення земельного законодавства, державний інспектор сільського господарства, державний інспектор з охорони довкілля відповідно до закону накладає на таку особу адміністративне стягнення та повторно видає вказівку про припинення правопорушення чи усунення його наслідків у 30-денний строк (стаття 144 ЗК України).

Вирішуючи питання щодо обргунтованості поданої апеляційної скарги, колегія суддів виходить із наступного.

Як було зазначено вище предметом оскарження у цій справі є припис державного інспектора контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру від 29 липня 2020 року за № 469-ДК/0170Пр/03/01-20 ОСОБА_3 , виданий керівнику СТОВ "Свіженька Мілк" Бойку Ю.В.

Так, одним із доводів апеляційної скарги позивача є посилання на порушення посадовою особою відповідача процедури проведення перевірки.

Поряд з цим, колегія суддів вважає такі доводи позивача необгрунтованими, оскільки дані обставини не впливають на виявленні порушення земельного законодавства з боку останнього та прийняття з цього приводу рішення суб`єктом владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не проводилася перевірки господарської діяльності апелянта, або ж обставини, які стосуються прав власності чи права користування об`єктами належними апелянту. У свою чергу, відповідачем проведено обстеження земельної ділянки, по факту якого виявлено те, що апелянтом самовільно зайнято частину земельної ділянки.

Окрім того, будь-які процедурні порушення, пов`язані із самим процесом оформлення результатів діяльності суб`єктів владних повноважень по фіксації недотримання суб`єктом приватного права вимог законодавства оцінюється судом з урахуванням всіх обставин справи та необхідністю досягненням балансу між інтересами особи правопорушника та публічними інтересами. Зазначене, особливо стосується фіксації порушень з боку суб`єктів приватного права у публічній сфері, зокрема, питань охорони земель, безпеки довкілля, благоустрою населених пунктів, розпорядження комунальною та державною власністю, запобігання виникнення техногенних катастроф тощо. Такі формальні неточності не можуть бути, за загальним правилом, самостійною підставою для скасування по суті правомірних рішень суб`єктів владних повноважень, спрямованих на забезпечення законності та захист публічних інтересів.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 25 січня 2019 року у справі № 826/382/18, від 13 березня 2019 року у справі №826/11708/17, від 15 травня 2020 року у справі №813/1885/16, яка в силу положень частини 5 статті 242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин

Надаючи правову оцінку доводам позивача по суті виявленого порушення, колегія суддів вказує на таке.

З матеріалів справи з`ясовано, що 26 травня 2011 року між ДПДГ "Центральне" в особі директора ОСОБА_1 та СТОВ "Свіженька-Мілк" укладено договір, за умовами якого сторони домовились про надання позивачем платних послуг щодо приведення земель до придатності, вирощування сільськогосподарських культур на земельній ділянці, розміром 171 га за адресою АДРЕСА_1 (урочище Шанці, відділок Садгора).

При цьому зі змісту договору слідує, що вказана земельна ділянка належить ДПДГ "Центральне" на праві постійного користування.

Між тим, під час апеляційного розгляду справи з`ясовано, що рішенням Господарського суду Чернівецької області від 25 лютого 2019 року по справі № 926/672/15 за позовом Прокурора м. Чернівці в інтересах держави в особі Національної академії аграрних наук України та Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України до Державного підприємства «Дослідне господарство «Центральне» Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України, яке набрало законної сили 28.03.2019 року встановлено, що ДПДГ "Центральне" не є користувачем земельних ділянок у встановленому законодавством порядку.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 25 лютого 2019 року по справі № 926/672/15 визначено, зокрема, наступне:

"…згідно п. 1.3. статуту державного підприємства "Дослідне господарство "Центральне" Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільськогосподарського господарства Карпатського регіону Національної Академії аграрних наук України підпорядковане безпосередньо - Буковинській державній сільськогосподарській дослідній станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України; загальне підпорядкування - Національній академії аграрних наук України, як органу по управлінню державним майном.

25 грудня 2013 року прийнята Постанова Президії НААН України, де п. 1 даної постанови про передачу землі Буковинській державній дослідній станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН постановлено: пункт 2 постанови Президії УААН від 30.06.1999 року (протокол № 13) - скасувати, а в п. 2 вище вказаної постанови зазначено, що земельні ділянки 2187,5 га. в м. Чернівці та 819 га. на території Вижницького району вирішено передати Буковинській державній сільськогосподарській дослідній станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН.

В подальшому, 26.03.2014 року прийнята інша постанова Президії НААН України, якою визначено п. 1 постанови Президії УААН від 25.12.2013 року викласти в такій редакції: пункт 2 постанови Президії УААН від 30.06.1999 року (протокол № 13) «Про створення державного дослідного господарства "Центральне" Чернівецької державної сільськогосподарської станції на самостійному балансі» скасувати в частині передачі земель Державному підприємству «Дослідне господарство «Центральне» Чернівецької державної сільськогосподарської станції Української академії аграрних наук».

При цьому, наведені постанови Президії НААН України від 25.12.2003 року та від 26.03.2014 року ДПДГ "Центральне" вважало незаконними та подало позов до Національної академії аграрних наук України про скасування вказаних постанов."

Також, рішенням Господарського суду Чернівецької області від 12.12.2016 року у справі №910/14685/15, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 06.03.2017 встановлено, що з моменту видачі вказаних вище Державних актів на право постійного користування землею у Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України виникло право постійного користування земельними ділянками згідно з планом землекористування та в межах, встановлених зазначеним планом землекористування. Постанова Президії Української академії аграрних наук від 30.06.1999 року, якою ДПДГ "Центральне" передано земельні ділянки, не є правоустановчим документом, що посвідчує права позивача на користування земельними ділянками. Натомість вказана постанова є рішенням органу, уповноваженого управляти майном позивача та може слугувати підставою для оформлення права користування наведеними в них землями. ДПДГ "Центральне" не довело належними та допустимими доказами наявність права користування спірними земельними ділянками, відтак неможливим у такому випадку є захист відсутнього права користування земельною ділянкою на підставі та у відповідності до ст. 152 Земельного кодексу України.

Статтею 75 ГПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В свою чергу ч.4 ст.78 КАС України врегульовано, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, судовим рішенням у справі № 910/14685/15 встановлено факт відсутності у ДПДГ «Центральне» права користування спірними земельними ділянками…»

Разом з тим, в апеляційній скарзі СТзОВ "Свіженька Мілк" зазначає, що право користування даною ділянкою надане останньому на підставі договору на постійне користування земельною ділянкою від 26.05.2011 року укладеного з ДПДГ «Центральне». В судовому порядку договір не був визнаний нечинним.

Згідно статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до статті 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV (далі - Закон № 1952-IV).

Згідно пункту 1 частини 1 статті 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 2 статті 3 Закону № 1952-IV визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Таким чином, обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, зареєстрованих у порядку, встановленому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Так, колегією суддів під час апеляційного розгляду справи запропоновано представнику позивача надати суду докази на підтвердження належної реєстрації договору від 26.01.2011, укладеного між СТзОВ "Свіженька Мілк" та ДПДГ "Центральне", в зв`язку з чим в судовому засіданні оголошено перерву, однак такі докази скаржником не надані.

Таким чином, вищевказаний договір не є належним доказом в розумінні вимог статті 73 КАС України для спростування доводів відповідача щодо самовільного зайняття земельної ділянки апелянтом.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що апелянтом не заперечується факт використання земельної ділянки, яка була об`єктом перевірки державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель. Останній посилається на те, що зазначену земельну ділянки він використовує правомірно. Проте, як зазначено вище, наданий СТзОВ "Свіженька Мілк" письмовий доказ в обґрунтування вказаного твердження не є правовстановлюючим документом, який підтверджує право законного користування земельною ділянкою.

Згідно зі ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 90, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Свіженька мілк" залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 31 травня 2021 року.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Іваненко Т.В. Сторчак В. Ю.