Справа № 160/15437/20
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2021-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 травня 2021 року м. Дніпросправа № 160/15437/20
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 січня 2021 року у справі №160/15437/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання рішення, дії чи бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила визнати рішення, дії чи бездіяльність відповідача, щодо не виплати недоотриманої пенсії позивачки за період з 07.10.2009 по 04.03.2014 року протиправними та дискримінаційними та зобов`язати Відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вчинити певні дії - виплатити недоотриману пенсію ОСОБА_1 за період 07.10.2009 по 04.03.2014 року, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху. Встановлено позивачці строк на усунення недоліків позовної заяви - 10 днів з дня отримання копії даної ухвали.

У подальшому, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 січня 2021 року року позовну заяву повернуто .

Приймаючи рішення про повернення позовної заяви позивачці, суд першої інстанції виходив з приписів п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, відповідно до якого позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Позивачка, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення, а справу направити на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначає недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Аналіз наведених норм дозволяє зробити висновок про можливість повернення адміністративного позову, у випадку не усунення недоліків, зазначених судом в ухвалі про залишення позову без руху, протягом строку, встановленого судом в ухвалі лише за умови обов`язкового встановлення факту отримання такої ухвали позивачем. Тобто, про застосування зазначених наслідків, суду слід обов`язково встановити факт отримання особою, що звернулася до суду такої ухвали.

Як вбачається з матеріалів справи, постановляючи ухвалу про залишення позову ОСОБА_1 без руху, суд першої інстанції вказав на те, що позовна заява та додані до неї документи, підписані та подані до суду адвокатом Меламедом В., яким на підтвердження повноважень надано ордер від 07.09.2020 року на представництво ОСОБА_1 , проте особа, яка зазначена представником позивача не надала договір про надання правової допомоги.

При цьому, суд зазначив, що повноваження адвоката щодо підписання позовної заяви, повинно підтверджуватись домовленістю сторін у договорі про надання правової допомоги, який засвідчує існування між клієнтом та адвокатом домовленості стосовно об`єму наданих йому повноважень, шляхом окремого визначення такої дії у договорі.

30.12.2020 р. до суду надійшло повідомлення про усунення недоліків позовної заяви з уточненим адміністративним позовом з зазначенням рішень, які позивачка просить скасувати та повноваженнями представника. Тим не менш судом першої інстанції позовна заява ОСОБА_1 , повернута

Аналізуючи мотиви, з яких виходив суд першої інстанції повертаючи позовну заяву, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Статтею 59 Кодексу адміністративного судочинства України визначено виключний перелік документів, що підтверджують повноваження представників. Відповідно до частини 4 цієї статті, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до частини 2 цієї статті ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката.

Отже, ордер є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката.

За правилами ч.3 ст.26 цього ж Закону повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Виходячи з вищенаведеного, суд апеляційної інстанції вважає помилковими висновки суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі суду, адже Кодекс адміністративного судочинства України не встановлює обов`язок надання договору про правничу допомогу, його копії або витягу разом із ордером на підтвердження повноважень адвоката як представника.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.12.2018 у справі № П/9901/736/18 звернула увагу, що виходячи зі змісту ч. 1, 3 ст. 26 Закону № 5076-VI, ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору. Крім того, адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (ст. 4001 Кримінального кодексу України). Також Велика Палата Верховного Суду зазначила, що виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, повернення адміністративного позову з формальних підстав унеможливило доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

З врахуванням наведених вище обставин суд першої інстанції необґрунтовано повернув позовну заяву, чим обмежив право позивачки на звернення до суду.

Повернення заяв (скарг) за наявності процесуальної можливості пересвідчитись у наявності в особи повноважень на представництво під час розгляду справи (скарги) ставить під загрозу дотримання завдань адміністративного судочинства, закріплених у частині першій статті 2 КАС України, а також дотримання учасниками справи строків звернення до суду та оскарження судових рішень.

Таким чином, суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви, а тому така підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Колегія суддів зазначає, що суд не повинен тлумачити положення статей КАС України у такий спосіб, щоб створювати штучні перешкоди для доступу до правосуддя в адміністративній справі.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25.12.1997 № 9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11 - рп/2012).

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11.12.2007 № 11-рп/2007).

Крім цього, у низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

У справі «Скорик проти України» Європейський суд з прав людини нагадав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачених статтею 6 Конвенції. Суд також зазначив, що мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

Таким чином, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачці можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Правова позиція з цього питання викладена в постанові Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 804/243/16, висновки якої застосовує суд апеляційної інстанції.

Таким чином, колегія суддів приходить висновку, що суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, порушив норми процесуального права, що в свою чергу відповідно до п.4 ч.1 ст.320 КАС України, є підставою для її скасування, як такої, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.312, 320, 321, 322, 325, 328,329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 січня 2021 року у справі №160/15437/20 задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 січня 2021 року у справі №160/15437/20 скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко