Справа № 461/814/21
Суддя: Стрельбицький В. В.
Дата ухвалення: 2021-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №461/814/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року місто Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Собко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління патрульної поліції у Львівській області, інспектора управління патрульної поліції у Львівській області лейтенанта поліції Волоса Івана Васильовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування постанови інспектора управління патрульної поліції у Львівській області лейтенанта поліції Волоса Івана Васильовича серії ЕАН №3704738 від 24.01.2021 року, винесеної за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що постановою від 24.01.2021 року його притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф у розмірі 255,00 гривень за перевищення швидкості більше ніж на 20 км/год. Посилається на те, що у його діях відсутній склад інкримінованого правопорушення, оскільки керуючи транспортним засобом в районі вул. Городоцької у м. Львові, він рухався у щільному потоці інших автомобілів зі швидкістю цього потоку, яка не перевищувала 50-55 км/год. У постанові не зазначено доказів на підтвердження факту вчинення ним інкримінованого правопорушення та розглянуто справу за неповного з`ясування усіх обставин справи. Вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню як така, що винесена безпідставно та з істотним порушенням вимог чинного законодавства. Просить позовні вимоги задовольнити та проводити розгляд справи за його відсутності.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого факт вчинення адміністративного правопорушення був зафіксований сертифікованим та зареєстрованимлазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів ТгuСАМ LТІ 20/20 № ТС000705 та підтверджується роздруківкою з цього пристрою. При винесенні постанови поліцейським дотримано вимог ст.280 КУпАП та об`єктивно розглянуто справу. Будь-якої похибки вимірюваний пристрій не передбачає та являється лазерним портативним пристроєм вимірювання швидкості транспортних засобів, не відноситься до категорії автоматичної фото- і відеотехніки. Просить відмовити у задоволенні позову та провести розгляд справи за відсутності представника Управління патрульної поліції у Львівській області.

Інспектор в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Не подав до суду відзиву на позовну заяву, також не подав заяви про розгляд справи за його відсутності. Суд постановив розгляд справи проводити за відсутності відповідача, на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що постановою інспектора управління патрульної поліції у Львівській області лейтенанта поліції Волоса Івана Васильовича серії ЕАН №3704738 від 24.01.2021 року про адміністративне правопорушення зафіксоване не в автоматичному режимі, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

За змістом даної постанови, водій ОСОБА_1 , 24.01.2021 року о 14:36 год., керуючи транспортним засобом BMW X5 н.з. НОМЕР_1 у м. Львові на вул. Городоцькій 280, керував транспортним засобом зі швидкістю 79 км/год., чим порушив встановлене обмеження швидкості більше ніж на 20 км/год. Швидкість вимірювалась приладом ТгuСАМ LТІ 20/20 № ТС000705. Чим встановлено порушення ОСОБА_1 п.12.4 ПДР.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення у відповідності до ст.251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

За приписами частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII), поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п.8 ч.1 ст.23 Закону № 580-VIII, поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення про порушення правил дорожнього руху, а саме правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, в тому числі, передбачене частиною 1 статті 122 цього Кодексу. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.23 Закону № 580-VIII, поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Пункт 1.10 ПДР визначає значення термінів, зокрема: населений пункт забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45 "Населений пункт", 5.46 "Кінець населеного пункту", 5.47 "Населений пункт", 5.48 "Кінець населеного пункту".

Згідно п.12.4 ПДР, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Водночас у постанові відсутні докази, які вказують на місцезнаходження дорожнього знаку "5.45 - населений пункт" та зону його дії в кілометровій відмітці вказаної автодороги.

Долучені відповідачем фотознімки з приладу ТгuСАМ LТІ 20/20 № ТС000705 та дані про реєстрацію приладу, також не містять інформації про місце знаходження дорожнього знаку " 5.45 - населений пункт" .

Окрім цього, відповідачем не надано жодних доказів щодо способу використання, закріплення приладу ТгuСАМ, яким поліцейський здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля позивача.

Єдиним доказом вини ОСОБА_1 відповідач зазначає дані лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів ТгuСАМ LТІ 20/20 № ТС000705.

Згідно ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніку повинна бути розміщена в порядку визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом).

Водночас, законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів ТгuСАМ працівниками патрульної поліції ніж розміщення виключно в порядку ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію».

За цих обставин, ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 названого Закону.

Контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак «5.70»), позаяк вказане обумовлено ч. 2 ст. 40 Закону «Про Національну поліцію», згідно якої інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксацію повинна бути розміщена на видному місці.

Відповідно до Правил дорожнього руху знак 5.70 «Фото, відео-фіксування порушень Правил дорожнього руху», інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Натомість, оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджено розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку «5.70», оскільки лише за його наявності можливе монтування/розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху в тому числі і швидкісного режиму.

Статтею 283 КУпАП передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. Зокрема, у ній мають бути наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Однак, при винесенні оскаржуваної постанови поліцейським не враховано вищезазначених вимог закону, оскільки оскаржувана постанова містить лише фабулу адміністративного порушення без посилання на докази, передбачені ст.251 КУпАП із наданням їх правової оцінки та обставини визначені у ст.280 КУпАП.

Таким чином, дана постанова за своїм змістом не відповідає вимогам ст.283 КУпАП.

Частина 1 ст. 9 КУпАП визначає поняття адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною першою ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У відповідності до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Вказана норма права повністю кореспондується та доповнює загальний принцип, визначений статтею 63 Конституції України, котрий декларує відсутність обов`язку в особи доводити свою невинуватість у правопорушенні та стверджує про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічну позицію висловив Верховний Суд, який у постанові від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а та зазначив, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідач у справі, як суб`єкт владних повноважень зобов`язаний, довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та зокрема, довести належними та допустимими доказами факт вчинення останнім порушення ПДР України, в даному випадку порушення п.12.4 ПДР.

В свою чергу відповідачем не представлено належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, зокрема матеріалів стосовно руху транспортного засобу під керуванням позивача саме в зоні дії дорожнього знаку населений пункт з перевищенням швидкості понад 20 км/год.

Отже, відповідачем не надано доказів обґрунтованості спірної постанови та вчинення позивачем даного правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Враховуючи, що досліджені матеріали справи, суд вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване у не автоматичному режимі серії ЕАН №3704738 від 24.01.2021 року винесена поліцейським без додержання вимог законності, а відтак підлягає скасуванню.

За правилами ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

У відповідності до ст.139 КАС України, судові витрати по справі слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.241-246, 286 КАС України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Постанову інспектора управління патрульної поліції у Львівській області лейтенанта поліції Волоса Івана Васильовича серії ЕАН №3704738 від 24.01.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладення на нього штрафу в розмірі 255,00 гривень - скасувати.

Стягнути з Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 454 гривень 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 31 травня 2021 року.

Головуючий Стрельбицький В.В.