Справа № 202/1719/21
Суддя: Мачуський О. М.
Дата ухвалення: 2021-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 202/1719/21
Провадження № 2-а/202/30/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

31 травня 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Мачуського О.М.,

секретаря судового засідання - Ситника С.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до старшого інспектора СРПП ВПБ2 Новомосковського РВП капітана поліції Тіменка Юрія Анатолійовича про визнання протиправними дій та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до старшого інспектора СРПП ВПБ2 Новомосковського РВП капітана поліції Тіменка Ю.А., в якому позивач просить: визнати протиправними дії старшого інспектора СРПП ВПБ2 Новомосковського РВП капітана поліції Тіменка Ю.А. при винесення постанови серії БАА № 206717 від 13 березня 2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності; скасувати постанову старшого інспектора СРПП ВПБ2 Новомосковського РВП капітана поліції Тіменка Ю.А. серії БАА № 206717 від 13 березня 2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 13 березня 2021 року старшим інспектором СРПП ВПБ2 Новомосковського РВП капітана поліції Тіменком Ю.А. було притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень. Відповідно до постанови, ОСОБА_1 13.03.2021 року керуючи автомобілем у с. Голубівка, не пред`явив водійське посвідчення та реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив вимоги ПДР.

Зазначені дії позивач вважає протиправними, а постанову незаконною, винесеною з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права та такою, що підлягає скасуванню, оскільки поліцейський після зупинки транспортного засобу під керуванням позивача вимагав пред`явити водійське посвідчення та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, вказуючи на пошкодження автомобіля. При цьому, на неодноразову вимогу позивача, поліцейський не назвав причину зупинки. Крім того, поліцейський вказав на технічну несправність транспортного засобу, а саме невідповідність розвалу на задній осі автомобіля, яку виміряти без спеціальної апаратури неможливо. Після того, як відповідач почав складати постанову про адміністративнеправопорушення, позивач показав своє посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Відповідач списав дані з пред`явлених документів, однак все одно продовжив заповнювати бланк постанови. В подальшому на запитання позивача, поліцейський підтвердив, що бачив пред`явлені документи. Крім того, позивач вважає, що розгляд справи про адміністративне правопорушення було проведено з порушенням вимог ст.ст. 278-280 КУпАП.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями, для розгляду справи визначено суддю Мачуського О.М.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, який не перевищує десяти днів з дня отримання позивачем копії ухвали.

В встановлений строк, позивачем було усунуто недоліки, зазначені в ухвалі від 19.03.2021 року, та ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2021 року прийнято позовну заяву та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб, з урахуванням положень ст. 286 КАС України.

24 травня 2021 року від старшого інспектора СРПП ВПБ2 Новомосковського РВП капітана поліції Тіменка Ю.А. до суду надійшов лист про долучення до матеріалів справи його письмових пояснень та відеозапису з бодікамери.

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

За нормою п.1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно із п.1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Це право передбачено ч. 2 ст.55 Конституції України та статтею 6 КАС України.

Статтею 7 КУпАП гарантовано, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ПДР України). Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Судом встановлено, що 13 березня 2021 року старшим інспектором СРПП ВПБ2 Новомосковського РВП капітана поліції Тіменком Ю.А. за результатом розгляду справи про адміністративне правопорушення винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 206717 про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень.

Відповідно до зі змісту оскаржуваної постанови, в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , встановлено, що 13 березня 2021 року в с. Голубівка, вул. Л. Українки під час зупинки працівниками поліції автомобіля Форд Фокус, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , відповідно до ч.3 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» та неодноразову вимогу, останній не пред`явив документ, зазначений в п. 2.1 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 9, ст. 10 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно із ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 2.4 (а) Правил дорожнього руху України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Згідно із пунктом 2.1 вищевказаних Правил водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення охоплює вину, мотив і мету поведінки правопорушника. Адміністративне правопорушення може бути вчинене як умисно, так і з необережності

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, якщо особа, котра його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, якщо особа, котра його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачити

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно ст. 31 Закону України Про Національну поліцію (далі - Закон № 580-VIII) поліція може застосовувати такі превентивні заходи: 1) перевірка документів особи; 2) опитування особи; 3) поверхнева перевірка і огляд;4) зупинення транспортного засобу; 5) вимога залишити місце і обмеження доступу до визначеної території; 6) обмеження пересування особи, транспортного засобу або фактичного володіння річчю; 7) проникнення до житла чи іншого володіння особи; 8) перевірка дотримання вимог дозвільної системи органів внутрішніх справ; 9) застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису; 10) перевірка дотримання обмежень, установлених законом стосовно осіб, які перебувають під адміністративним наглядом, та інших категорій осіб; 11) поліцейське піклування.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (положення статей 72, 75,76 КАС України).

Відповідно до ч. 1, 4 статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Статтею 74 КАС України встановлено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оцінка доказів здійснюється судом за правилами статті 90 КАС України, відповідно до приписів якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В оскаржуваній постанові не зазначено, що до неї додається відео з бодікамери, отже наданий інспектором відеозапис не може слугувати доказом в справі про адміністративне правопорушення в розумінні норм КАС України.

Таким чином, суд не приймає до уваги наданий старшим інспектором СРПП ВПБ2 Новомосковського РВП капітана поліції Тіменком Ю.А. відеозапис з бодікамери на якому зафіксовано процедуру розгляду справи за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Що ж стосується доводів позивача стосовно того, що працівник поліції має право вимагати пред`явити для перевірки посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, лише при складанні протоколів або постанов щодо порушення Правил дорожнього руху, суд зазначає наступне.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України Про Національну поліцію поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, в тому числі у випадку, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України Про Національну поліцію поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Згідно з п. 21.3 ст. 21 вказаного Закону, при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Відповідно до статті 16 Закону України Про дорожній рух водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Суд зауважує, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Така правова позиція неодноразово була викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, зокрема, у справі № 465/6677/16-а від 21 листопада 2018 року, у справі № 524/126/17 від 16 серпня 2019 року, у справі № 127/19283/17 від 25 вересня 2019 року, у справі № 545/3654/16-а від 19 лютого 2020 року.

Суб`єктом адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП є особа, яка керує транспортним засобом, а отже обов`язок пред`явлення для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, покладається лише на цю особу. Відмова від пред`явлення для перевірки поліса може бути розцінена працівником органу Національної поліції як його відсутність у водія на момент перевірки, у зв`язку з чим особа має нести відповідальність, встановлену законом, а саме частиною 1 статті 126 КУпАП.

На підтвердження обґрунтованості своїх позовних вимог, позивачем надано відеозаписи, які було досліджено судом в ході судового розгляду справи.

Так, зі змісту наданого позивачем відеозаписів, встановлено, що автомобіль під керування ОСОБА_1 було зупинено у зв`язку із наявним пошкодженням транспортного засобу, при цьому ОСОБА_1 відмовився від пред`явлення водійського посвідчення та реєстраційного документу на транспортний засіб, вказуючи на відсутність причини зупинки.

Суд вважає, що у поліцейського були підстави вважати, що позивач порушив вимоги ПДР України, оскільки автомобіль, під керуванням останнього мам пошкодження заднього бамперу. За таких обставин, відповідач мав право на підставі статей 32, 35 Закону України «Про Національну поліцію» зупинити транспортний засіб під керуванням позивача та вимагати пред`явлення відповідних документів, в тому числі посвідчення водія.

Верховний Суд у постанові від 25 вересня 2019 року по справі № 127/19283/17 (адміністративне провадження № К/9901/17925/18) зазначив, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Отже, посилання позивача на те, що він мав право не пред`являти посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, на вимогу поліцейського для перевірки, доки останній не доведе, що зупинка його транспортного засобу була законною, не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи.

При цьому, позивач зазначає, що ним все ж таки було пред`явлено документи, для перевірки. Однак, такі доводи не вказують на відсутність складу адміністративного правопорушення, оскільки документи для перевірки, позивач пред`явив не на вимогу поліцейського, а вже після того, як відповідач почав складати постанову про адміністративне правопорушення.

Будь-яких інших аргументованих доказів щодо незаконності дій відповідача та скасування постанови від 13 березня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення судом не встановлено.

Таким чином, доводи позивача, стосовно необґрунтованості винесення постанови, а саме факту не здійснення правопорушення, за яке передбачена відповідальність за частиною першою статті 122 КУпАП, спростовуються матеріалами справи.

Також, в ході розгляду даної справи, судом не встановлено порушення старшим інспектором СРПП ВПБ2 Новомосковського РВП капітана поліції Тіменком Ю.А. вимог КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, за результатом розгляду якої винесено оскаржувану постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Крім того, слідчий суддя зазначає, що відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, передбачені частиною першою ст. 121 КУпАП . Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Отже, відповідні інспектори не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган на який, зокрема, положеннями статті 222 КУпАП, покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Така правова позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 26 грудня 2019 року справа №724/716/16.

Разом з тим, позивачем не залучено в якості відповідача відповідний орган, на який покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Враховуючи наведене, а також те, що обставини вказані в постанові про адміністративне правопорушення (непред`явлення на вимогу поліцейського для перевірки посвідчення водія та реєстраційного документу на транспортний засіб) мали місце, суд доходить висновку про відсутність підстав для скасування постанови серії серії БАА № 206717 від 13 березня 2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

За таких обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання протиправними дії старшого інспектора СРПП ВПБ2 Новомосковського РВП капітана поліції Тіменка Ю.А. при винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, а також скасування постанови старшого інспектора СРПП ВПБ2 Новомосковського РВП капітана поліції Тіменка Ю.А. серії БАА № 206717 від 13 березня 2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 14-2, 122, 219, 251, 265-4, 279-1, 280, 288, 293 КУпАП, ст. ст. 1, 2, 19, 20, 72, 77, 96, 229, 242-246, 286 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до старшого інспектора СРПП ВПБ2 Новомосковського РВП капітана поліції Тіменка Юрія Анатолійовича про визнання протиправними дій та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Повний текст рішення складено 31 травня 2021 року.

Відповідно до ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до Третього апеляційного адміністративного суду через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя О.М. Мачуський