Справа № 200/972/21-а
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2021-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2021 р. Справа№200/972/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі відповідач), в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 18.06.2020 року, оскільки таке рішення прийнято передчасно;

- визнати протиправними дії відповідача, щодо не призначення і не нарахування позивачу пенсії з дня звернення за пенсією, тобто з 16.06.2020 року, в порядку статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 16.06.2020 року про призначення пенсії;

- зобов`язати відповідача призначити позивачу, пенсії з дня звернення за пенсією , тобто з 16.06.2020 року, в порядку статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що досягнувши пенсійного віку та маючи намір скористатися своїм правом на отримання пенсії, 16 червня 2020 року, через особистий кабінет, на офіційному вебпорталі ПФУ м. Маріуполя, звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії до якої було додано усі необхідні для цього документи. За результатами розгляду її заяви в особистому кабінеті на Веб-порталі у розділі «результати обробки звернення» було зазначено відмовлено.

Позивач зазначає, що відповідач не повідомив письмово про необхідність надання додаткових доказів для вирішення питання про призначення пенсії і тільки після особистого звернення до відповідача, вона довідалась, що причина відмови є невірне заповнення її трудової книжки та вказав на те, що необхідно звернутись до суду для встановлення факту належності трудової книжки.

У зв`язку із вищезазначеною обставиною, позивач була змушена звернутися до Іллічівського районного суду міста Маріуполя із заявою про встановлення належності правовстановлюючих документів та 21 жовтня 2020 року рішенням суду встановлено факт належності трудової книжки позивача.

27 листопада 2020 року позивач повторно звернулась до відповідача надавши належним чином завірену копію рішення суду, однак, в порушення статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка передбачає, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією їй не було нараховано пенсію, в тому числі з дати звернення, тобто з 16.06.2020 року, а тільки з 01.11.2020 року.

Позивач вважає, що має право на призначення відповідної пенсії з моменту першого звернення із заявою про призначення пенсії, не згодна з рішенням відповідача, вважає його передчасним, незаконним та таким, що порушує її конституційні права.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, надав письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого, серед іншого, зазначив, що 16 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулась через вебпортал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV.

Посилаючись на порушення вимог п. 2.6, 2.11, 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників відповідач зазначив, що на титульному листі трудової книжки від 10.03.1980 року вказано декілька прізвищ російською мовою « ОСОБА_2 », « ОСОБА_3 » (закреслено), « ОСОБА_2 », ім`я, та по батькові вказано « ОСОБА_4 », « ОСОБА_5 ». За паспортом - « ОСОБА_1 ». Згідно свідоцтва про укладення шлюбу № НОМЕР_1 від 21.06.1978 року позивач змінювала прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_2 ». Зміни прізвищ до трудової книжки було внесено безпідставно, так як свідоцтво про укладення шлюбу було видано «21.06.1978 р.», а дата заповнення трудової книжки «10.03.1980 р.». Рішення суду по факту належності ОСОБА_1 трудової книжки від 10.03.1980р. не надано. За таких обставин вирішено відмовити у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до ст. 26 Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

02 грудня 2020 року позивач звернулась до управління з заявою про призначення пенсія та надала рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 21 жовтня 2020 року (яке набуло законної сили 20 листопада 2020 року) про встановлення факту належності правовстановлюючого документ) та згідно її заяви, 01 листопада 2020 року була призначена пенсія.

З огляду на викладене відповідач вважає, що приймаючи рішення про відмову в призначенні пенсії діяв в межах наданих йому законами та нормативно - правовими актами та не порушив вимоги чинного законодавства.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року суд вирішив розглядати дану справу за правилами загального позовного провадження. Призначив підготовче засідання у даній справі на 15 березня 2021 року та витребував у відповідача: рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 18.06.2020 року; письмові пояснення щодо того чи надавалась позивачу розписка із зазначенням дати прийняття заяви та переліку одержаних і відсутніх документів, який необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви та чи встановлювався позивачу строк на усунення недоліків заяви.

15 березня 2021 року підготовче засідання було до 29 березня 2021 року.

17 березня 2021 року, на виконання вимог ухвали суду від 01 березня 2021 року, відповідач надав належним чином засвідчену копію рішення про відмову в призначенні пенсії від 18.06.2020 року № 50 та письмові пояснення, відповідно до яких, серед іншого зазначає, що розписка із зазначенням дати прийняття заяви та переліку одержаних і відсутніх документів, який необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви ОСОБА_1 не надавалась, оскільки заява про призначення пенсії була подана автоматично через вебпортал Пенсійного фонду України. Крім того, вказав, що строк для усунення недоліків заяви управлінням не надававсяь, оскільки всі необхідні документи було надано, проте управлінням були виявлені недоліки в них.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року закрито підготовче провадження у справі № 200/972/20-а та призначено справу до судового розгляду по суті на 29 березня 2021 року.

Представники сторін у судове засідання призначене на 29 березня 2021 року не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Пунктом 1 частини 3 вказаної статті встановлено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Отже, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін за наявними матеріалами справи, в порядку письмового провадження.

Відповідно до наказу голови Донецького окружного адміністративного суду № 66/В-2 від 09 квітня 2021 року суддя Бабіч С.І. з 24 квітня 2021 року по 10 травня 2021 року перебував у щорічній додатковій відпустці.

Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно встановивши всі її обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 9-11).

Відповідач, Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, , місцезнаходження: вул. Зелінського, буд. 27 а, м. Маріуполь, Донецька область, 87548 є органом державної влади, про що зазначено у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch).

16.06.2020 року ОСОБА_1 , через вебпортал Пенсійного фонду України звернулась до відповідача із заявою та відповідними документами про призначення їй пенсії за віком згідно із Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (а.с. 12).

До заяви про призначення пенсії позивачем були надані наступні документи: скан копію заяви; скан копію трудової книжки від 10.03.1980 р.; скан копію диплому НОМЕР_4 ; - скан копію свідоцтва про народження дитини (повторно) НОМЕР_5 від 21.05.2020 р.; скан копію свідоцтва про народження дитини НОМЕР_6 від 13.05.1982 р.; скан копію свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_7 від 21.06.1978 р.; дані з реєстру застрахованих осіб за 1999- 2020р.р.;скан копію довідки про стаж №240 від 04.06.2020р.; скан копію паспорту та ідентифікаційного номеру (а.с. 105).

Згідно скріншоту електронного кабінету пенсійної справи позивача, судом встановлено, що за результатом обробки її звернення в графі «Текст відповіді» вказано «відмовлено», «Дата відповіді» вказано «22.06.2020» (а.с. 32).

За наслідком розгляду поданої заяви та доданих до неї документів відповідачем було прийнято рішення № 50 від 18 червня 2020 року про відмову в призначенні пенсії, яке мотивоване, тим, що на титульному листі трудової книжки від 10.03.1980 року вказано декілька прізвищ російською мовою « ОСОБА_2 », « ОСОБА_3 » (закреслено), « ОСОБА_2 », ім`я, та по батькові вказано « ОСОБА_4 », « ОСОБА_5 ». За паспортом - « ОСОБА_1 ». Згідно свідоцтва про укладення шлюбу № НОМЕР_1 від 21.06.1978 р. Позивачка змінювала прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_2 ». Зміни прізвищ до трудової книжки було внесено безпідставно, так як свідоцтво про укладення шлюбу було видано «21.06.1978 р.», а дата заповнення трудової книжки «10.03.1980 р.». Рішення суду по факту належності ОСОБА_1 трудової книжки від 10.03.1980р. не надано.

Таким чином до загального стажу роботи не було зараховано періоди роботи: з 07.03.1980 року по 12.11.1980 рік; з 01.05.1983 року по 07.06.1984 рік ; з 14.06.1984 року по 08.12.1984 рік; з 20.01.1985 року по 11.08.1986 рік; з 12.08.1986 року по 17.08.1987 рік; з 18.06.1988 року по 11.05.1989 рік; з 18.05.1989 року по 08.06.1993 рік, які необхідно підтвердити довідками.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи враховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Зазначено, що період навчання згідно диплому НОМЕР_4 з 1985 року по 1988 рік неможливо врахувати до страхового стажу оскільки час навчання перетинається з періодом роботи. Форма навчання не зазначена.

Також не враховано до загального стажу період з 11.06.1993 року по 14.07.1993 рік, так як у наказі про прийом є виправлення. У записах №30-33 трудової книжки від 10.03.1980 року є період роботи з 02.09.1993 року по 03.07.2000 рік. На записі про звільнення відсутній підпис відповідальної особи. Стаж з 01.01.1999 року враховано згідно даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Загальний страховий стаж ОСОБА_1 для визначення права на пенсію складає 20 років 7 місяців 3 дні.

За таких обставин вирішено відмовити у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Заявник набуде право на призначення пенсії згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» по досягненню 63 років (а.с. 105-106).

Інших підстав обґрунтування вищезазначені рішення відповідача не містять, що виключає право відповідача посилатись у своїх запереченнях на інші обставини та інше обґрунтування підстав їх прийняття.

Доказів направлення вказаного рішення на адресу позивача відповідачем не надано.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 жовтня 2020 року по справі № 264/4897/20 встановлено факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , трудової книжки б/н, виданої 10.03.1980 року та заповненої на ім`я « ОСОБА_1 » (а.с. 13).

02 грудня 2020 року позивач повторно звернулась до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецькій області із заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с. 62).

01 листопада 2020 року Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецькій області було призначено позивачу пенсію за віком згідно із Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, що підтверджується витягом з протоколу «Призначення пенсії» (а.с. 57).

Позивач, вважаючи, що право на призначення пенсії за віком згідно із Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, належить їй з первинної дати звернення до відповідача, тобто з 16.06.2020 року, звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України Про пенсійне забезпечення від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі по тексту Закон № 1788), Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року № 1058 IV (далі по тексту Закон № 1058), Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 Про затвердження порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення (перерахунку) пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту Порядок № 637) та іншими нормативно - правовими актами.

Частиною 2 статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Частиною 1 статті 9 Закону № 1058-ІV передбачено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Відповідно до статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до ст.8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч.1 ст.24 Закону №1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч.2 ст.24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі №663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі № 242/2536/16-а.

Оцінюючи доводи відповідача щодо не врахування трудової книжки позивача при обчисленні її трудового стажу для призначення пенсії, суд зазначає наступне.

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58).

Станом на час початку ведення трудової книжки позивача, діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена 20.06.1974 року №162 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (далі - Інструкція № 162), пункти 2.2, 2.3 та 4.1 якої містять положення, подібні положенням пункту 2.2, 2.4 та 4.1 Інструкції № 58.

Пунктом 1.4 Інструкції №162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС віл 06.09.1973 № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (далі - Порядок №656) та цією Інструкцією.

Відповідно до п.1 Порядку №656 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно з п.2.2 Інструкції №162 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції № 58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції № 58).

Пунктом 18 Порядку № 656 передбачено, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Крім того, аналогічні норми містяться і у постанові Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року "Про трудові книжки працівників" № 301, з якої випливає, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Із аналізу вказаних правових норм слідує, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі № 677/277/17, згідно із якою відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а.

Водночас, питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління ПФУ від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Пунктом 2.1 Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: 1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; 2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637; 3) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 3, 4 до Положення); 4) документи про місце проживання (реєстрації) особи; 5) документи, які засвідчують особливий статус особи; 6) документ уповноваженого органу Російської Федерації про те, що особі не призначалась пенсія за місцем реєстрації на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, та особисту декларацію про відсутність громадянства держави-окупанта (для призначення пенсій особам, зазначеним у пункті 1.3 розділу І цього Порядку).

Положеннями п.1.8, 1.9 Порядку № 22-1 встановлено, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Якщо заява про призначення пенсії подається через вебпортал днем звернення за призначенням пенсії вважається дата реєстрації на вебпорталі заяви разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).

Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу). Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви, або дата реєстрації заяви на вебпорталі.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, пунктами 1, 2 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Таким чином, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Враховуючи, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок працівників на уповноваженого працівника підприємства, при цьому судом не встановлено недостовірності або інших ознак юридичної дефектності трудової книжки, і зазначена обставина не може позбавити його конституційного права на соціальний захист та вирішення питання призначення пенсії.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а.

Суд оцінюючи допустимість трудової книжки позивача як доказу в підтвердження її страхового стажу враховує, що відповідач не навів жодного аргументу, який би вказував на невідповідність трудової книжки чи записів у ній вимогам чинного законодавства.

Відповідно п.4.1 Порядку №22-1, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (п.4.3 Порядку №22-1).

Абзацом 8 частини 2 статті 5 Закону №1058-ІV визначено, що виключно цим Законом визначаються: пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком.

У силу вимог ч.1 ст.26 Закону №1058-ІV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися по ІНФОРМАЦІЯ_3 включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року.

Згідно з ч.1 ст.45 Закону №1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як зазначалося вище та встановлено судом в ході розгляду справи позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягнувши пенсійного віку та маючи намір скористатися своїм правом на отримання пенсії, 16 червня 2020 року звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, подавши трудову книжку та інші необхідні документи.

Проте, Рішенням № 50 від 18 червня 2020 року Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі відсутності необхідного страхового стажу.

Відповідно до розрахунків пенсійного органу страховий стаж позивача становив 20 років 07 місяців 03 днів.

Окремі періоди стажу не були враховані через те, що у трудовій книжці від 10.03.1980 року неможливо зарахувати до страхового стажу, оскільки відповідачем встановлені розбіжності у документах.

Зокрема, на титульному листі трудової книжки від 10.03.1980 року вказано декілька прізвищ російською мовою « ОСОБА_2 », « ОСОБА_3 » (закреслено), « ОСОБА_2 », ім`я, та по батькові вказано « ОСОБА_4 », « ОСОБА_5 ». За паспортом - « ОСОБА_1 ». Згідно свідоцтва про укладення шлюбу № НОМЕР_1 від 21.06.1978 р. До загального стажу роботи не було зараховано періоди роботи: з 07.03.1980 року по 12.11.1980 рік; з 01.05.1983 року по 07.06.1984 рік ; з 14.06.1984 року по 08.12.1984 рік; з 20.01.1985 року по 11.08.1986 рік; з 12.08.1986 року по 17.08.1987 рік; з 18.06.1988 року по 11.05.1989 рік; з 18.05.1989 року по 08.06.1993 рік, які необхідно підтвердити довідками. Період навчання згідно диплому НОМЕР_4 з 1985 року по 1988 рік неможливо врахувати до страхового стажу оскільки час навчання перетинається з періодом роботи. Форма навчання не зазначена. Також не враховано до загального стажу період з 11.06.1993 року по 14.07.1993 рік, так як у накази про прийом є виправлення. У записах №30-33 трудової книжки від 10.03.1980 року є період роботи з 02.09.1993 року по 03.07.2000 рік. На запису про звільнення відсутній підпис відповідальної особи.

З цього приводу суд зазначає, що відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача, як пенсіонера, а саме верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави, а саме її відповідних органів в частині дотримання конституційних гарантій.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист, дана позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 25 квітня 2019 року у справі №593/283/17 та постанові від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а.

Отже, спір у цій справі виник тому, що орган Пенсійного фонду України вважає днем звернення позивача за призначенням пенсії дату повторного звернення 02 грудня 2020 року, тобто після одержання рішення суду, яким було встановлено факт належності правовстановлюючих документів, а тому вважає, що пенсія підлягала призначенню саме з цієї дати.

Судом встановлено, що на момент звернення до відповідача 16 червня 2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , досягла пенсійного віку та звернулася у межах 3 - місячного строку після досягнення пенсійного віку, що передбачено ст. 45 закону, та відповідачем не спростовано.

Що стосується незарахування страхового стажу, обумовленого невірним зазначенням прізвища та по батькові позивача у трудовій книжці від 10.03.1980 року, суд вважає, що відповідач мав можливість встановити вірне прізвище позивача з інших джерел передбачених чинним законодавством та документів, що були подані позивачем при зверненні з заявою про призначення пенсії вперше у червні 2020 року.

Слід звернути увагу на те, що у рішенні Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 жовтня 2020 року у справі № 264/4897/20 не було встановлено та іншими доказами не було підтверджено, що безпосередньо наявні у трудовій книжці записи про періоди роботи позивача є неправильними або неточними, чи викликають будь-які інші сумніви у їх достовірності.

Крім цього, відповідно до п. 1.7. Порядку № 22-1 у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.

Відповідно до п. 4.3. Порядку № 22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абз. 2 пп. 3 п. 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Згідно з п. 4.7. Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Суд зазначає, що у рішенні № 50 від 18.06.2020 року про відмову в призначення пенсії відповідач вказав про те, що рішення суду по факту належності ОСОБА_1 турової книжки від 10.03.1980 року не надано. Також зазначено, що до загального стажу роботи не було зараховано періоди роботи: з 07.03.1980 року по 12.11.1980 рік; з 01.05.1983 року по 07.06.1984 рік ; з 14.06.1984 року по 08.12.1984 рік; з 20.01.1985 року по 11.08.1986 рік; з 12.08.1986 року по 17.08.1987 рік; з 18.06.1988 року по 11.05.1989 рік; з 18.05.1989 року по 08.06.1993 рік, які необхідно підтвердити довідками (а.с. 105-106).

Відповідно до п. 1.7. Порядку № 22-1 у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Аналіз положень п. 1.7. Порядку № 22-1 зумовлює висновок, що у разі недостатності документів пенсійний орган зобов`язаний письмово повідомити заявника про те, які документи необхідно подати додатково, до прийняття рішення про відмову в призначенні пенсії.

При цьому пенсійний орган повинен зазначити конкретно, які саме документи має надати заявник, а не обмежуватись загальною фразою: ….необхідно підтвердити довідками.

Відтак, суд оцінює критично посилання відповідача на те, що частину страхового стажу позивача можливо було зарахувати лише після отримання рішення суду про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документу, оскільки останнє не мало фактично ніякого відношення до подальшого підтвердження позивачеві частини стажу, який раніше не був зарахований.

Суд вважає, що право особи на призначення пенсії та отримання належних пенсійних виплат в цьому випадку не може ставитись в залежність від підтвердження в судовому порядку тих обставин, які вже існували на час звернення із первинною заявою, та які хоч і викликали певний сумнів у пенсійного органу, могли бути ним перевірені та підтверджені іншими документами.

Частиною 3 ст.44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Натомість, як встановлено з матеріалів пенсійної справи позивача і не спростовано відповідачем, відповідач не звертався до будь - яких органів, організацій та установ з метою підтвердження спірних періодів роботи (навчання) позивача.

Відтак, суд приходить до висновку, що станом на дату первинного звернення позивача 16 червня 2020 року для призначення пенсії у неї виникло право на призначення пенсії, оскільки вона мала необхідний страховий стаж, який був підтверджений в першу чергу відомостями трудової книжки, а також і іншими наданими документами.

Крім того, як вже було зазначено судом, ОСОБА_1 звернулася про призначення пенсії у встановлений законом 3 - місячний строк з дати досягнення пенсійного віку, а тому пенсія за віком повинна була бути призначена їй з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з п.2 ч.2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Таким чином, спірне рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 50 від 18.06.2020 року про відмову в призначенні пенсії, прийнято відповідачем без повного з`ясування усіх обставин справи та без дослідження у повному обсязі документів, наданих позивачем при зверненні із заявою про призначення пенсії.

Проте, щодо решти позовних вимог та належного та повного захисту прав позивача суд вважає за необхідне зазначити про таке.

Щодо вимог позивача про визнання протиправними дії відповідача щодо не призначення і не нарахування пенсії з дня звернення за пенсією, тобто з 16.06.2020 року, суд зазначає наступне.

Дії відповідача самі по собі прав позивача не порушували, оскільки знайшли своє вираження у відповідному рішенні відповідача № 50 від 18 червня 2020 року, скасування якого буде належним та достатнім способом захисту порушених прав позивача.

Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію з дня звернення за пенсією, суд зазначає наступне.

Частиною 5 статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті (визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії), суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, правовідносини щодо призначення пенсії та здійснення нарахування та виплати пенсії позивачу відносяться до виключної компетенції працівників Пенсійного фонду України, та є їх дискреційними повноваженнями і суд, захищаючи права та свободи особи, не може перебирати на себе функції інших органів державної влади, та втручатися в делеговані повноваження.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи викладене, з метою повного та ефективного захисту та відновлення порушених прав позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 50 від 18 червня 2020 року про відмову в призначенні пенсії позивачу, а також зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 16 червня 2020 року про призначення пенсії відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні про те, що позивач має право на призначення пенсії з дня звернення за пенсією, тобто з 16 червня 2020 року.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 908,00 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись Конституцією України, Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 50 від 18 червня 2020 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (, місцезнаходження: вул. Зелінського, буд. 27 а, м. Маріуполь, Донецька область, 87548) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) від 16 червня 2020 року про призначення пенсії відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні про те, що ОСОБА_1 має право на призначення пенсії з дня первісного звернення за пенсією, тобто з 16 червня 2020 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, місцезнаходження: вул. Зелінського, буд. 27 а, м. Маріуполь, Донецька область, 87548).

Повне судове рішення складене 11 травня 2021 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Приймаючи до уваги прийняття даного рішення у порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч