Справа № 640/12631/19
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2021-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 березня 2021 року про відмову у встановленні судового контролю у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов`язати вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 березня 2021 року відмовлено у встановленні судового контролю за виконанням рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.09.2020 у справі №640/12631/19.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про встановлення судового контролю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 309 КАС України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Пунктом 1 статті 6 ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про продовження строку розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 березня 2021 року на розумний строк.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.09.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови у перерахунку та виплати пенсії на підставі довідки від 28.05.2019 року №1-24.2.2/2860/19, наданої Державним підприємством обслуговування повітряного руху України, починаючи з 01.01.2019 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві з 01.01.2019 року здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , виходячи з розрахунку 80 процентів від грошового забезпечення для обчислення пенсії, яка становить 25800 грн., на підставі Довідки від 28.05.2019 року №1-24.2.2/2860/19 наданої Державним підприємством обслуговування повітряного руху України, без обмеження максимального розміру пенсії.

В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2020 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 вересня 2020 року повернуто особі, яка її подала.

22.12.2020 року Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист №640/12631/19 для пред`явлення до примусового виконання (а.с.76).

08.02.2021 року ОСОБА_1 подано до суду першої інстанції заяву про встановлення судового контролю за виконання рішення суду від 22.09.2020 року, в частині виплати заборгованості з пенсійних виплат в розмірі 189 928,92 грн. (а.с.77-79).

Заява позивача мотивована тим, що, незважаючи на прийняте судом рішення, на даний час воно залишається не виконаним. ГУ ПФУ в місті Києві повідомило про неможливість його виконання у повному обсязі у зв`язку з відсутністю коштів. Разом з тим, ОСОБА_1 зазначає, що відсутність грошових коштів або відсутність фінансування органів державної влади не може бути підставою для обмеження прав особи на виплату заборгованості з пенсії.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення Окружним адміністративним судом міста Києва від 15.03.2021 року по справі №640/12631/19, суд першої інстанції дійшов висновку, що резолютивна частина рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.09.2020 року не містить задоволених позовних вимог зобов`язального характеру щодо виплати пенсії.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з такою позицією суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Аналогічний висновок викладено у ч. 2-3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Статтею 382 КАС України передбачено можливість встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах.

Так, частиною першою вказаної статті установлено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина 2 статті 382 КАС України).

Так, з набранням чинності нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України, законодавцем розширено повноваження суду та надано судам право встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення після ухвалення ним рішення, у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що органом влади порушується принцип обов`язковості судового рішення.

При цьому, слід зважати на те, що встановлення судового контролю є правом суду, а не його обов`язком.

Отже, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Зазначена правова позиція підтверджується практикою Верховного Суду, що викладена у додатковій постанові у справі №235/7638/16-а від 31.07.2018 року.

Так, дослідивши заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю, судом апеляційної інстанції встановлено, що єдиним обґрунтуванням на яке посилається заявник, є нездійснення відповідачем виплати пенсії, яку перераховано пенсійним органом на виконання рішення суду від 22.09.2020 року по справі № 640/12631/19.

Судом досліджено резолютивну частину рішення суду, яке підлягає до виконання від 22.09.2020 року і встановлено наступне.

Так, судом першої інстанції зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві з 01.01.2019 року здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , виходячи з розрахунку 80 процентів від грошового забезпечення для обчислення пенсії, яка становить 25800 грн., на підставі Довідки від 28.05.2019 року №1-24.2.2/2860/19 наданої Державним підприємством обслуговування повітряного руху України, без обмеження максимального розміру пенсії.

Відповідно до змісту листа Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києва від 26.01.2021 року №2600-0310-8/11345, перерахунок пенсії позивачу відповідачем здійснено, що не заперечується позивачем.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що доводи апелянта, викладені у заяві про встановлення судового контролю, не входили до предмета доказування у справі №640/12631/19 та не були задоволені судом під час її розгляду, з огляду на що, не можуть бути вирішені у межах заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі №640/12631/19.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що судове рішення було виконане ГУ ПФУ в місті Києва у межах покладених на нього повноважень з прийняттям необхідних мір для його виконання у повному обсязі.

Аналіз наведених правових положень та обставин справи дає колегії суддів апеляційної інстанції підстави для висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 , в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, про встановлення судового контролю за виконанням рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 вересня 2020 року по справі № 640/12631/19, необхідно відмовити.

Так, колегія суддів апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу суду.

Таким чином, судом першої інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин по справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки вона не містить обґрунтувань які могли б бути підставами для скасування ухвали суду першої інстанції.

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Керуючись ст.ст. 242, 243, 254, 294, 321, 325, 328 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 березня 2021 року про відмову у встановленні судового контролю - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Н.П. Бужак

Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено 27.05.2021 року