Справа № 640/32489/20
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2021-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2021 року м. Київ № 640/32489/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовомОСОБА_1
до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві
провизнання протиправним та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 із позовом до Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, в якому просить суд: визнати протиправними та скасувати постанови старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гусєвої Яни Андріївни про відкриття виконавчого провадження ВП №63829432 від 04.12.2020, якою стягнуто з боржника ОСОБА_1 штраф у розмірі 510 грн., а також інші додаткові витрати виконавчого провадження у сумі 300 грн. і 51 грн., всього 861 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2021 відкрито провадження у справі.

13.04.205 суд на підставі вимог ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Так, позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою 1АВ №00567888 від 22.07.2020 позивачку було притягнуто до адміністративної відповідальності у порядку ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн.. Так вказана постанова була оскаржена до Київського районного суду міста Одеси, однак рішенням від 16.10.2020 по справі №947/23311/20 відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з чим, оскаржила вказане рішення в апеляційному порядку. Враховуючи те, що рішення суду не набрало законної сили, відповідачем протиправно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження зі стягнення штрафу, постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження та про арешт коштів боржника. У подальшому, позивачкою в межах виконавчого провадження ВП №63829432 були сплачені грошові кошти у розмірі 861, 00 грн. Так, обґрунтовуючи своє право на звернення із даним позовом до суду, позивачка зазначила, що відповідач незаконного відкрив виконавче провадження із посиланням на дату набрання законної сили постанови - 03.08.2020, у той час, як рішення не набрало законної сили, також у супереч вимог ч. 5 ст. 56 Закону «Про виконавче провадження» відповідачем протиправно не було надіслано на адресу позивача постанову про арешт.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався, у зв`язку з чим, суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами, згідно вимог ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, дослідивши заперечення відповідачів, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, інспектором Департаменту патрульної поліції Мороховським Д.М. винесено постанову 1АВ №00567888 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , як власника транспортного засобу автомобілю Toyota Corolla, р/н НОМЕР_1 по ч. 1 ст. 122 КУпАП , якою накладено штраф у сумі 255, 00 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16.10.2020, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду 20.01.2021 відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Департаменту патрульної поліції та інспектора Департаменту патрульної поліції Мороховського Дениса Михайловича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

04.12.2020 старшим виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального управління Міністерства юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №63829432, якою стягнуто з боржника виконавчий збір /основну винагороду виконавця у сумі 51,00 грн.

04.12.2020 старшим виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального управління Міністерства юстиції винесено постанову визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження, якою стягнуто з боржника 300,00 грн. додаткових витрат виконавчого провадження.

04.12.2020 старшим виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального управління Міністерства юстиції винесено постанову про арешт коштів боржника.

11.12.2020 згідно платіжного доручення №0.0..1 позивачка перерахувала на користь Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального управління Міністерства юстиції грошові кошти в сумі 861,00 грн.

Вважаючи постанови протиправними, позивач звернулася із даним позовом до суду.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року №1404-VIII, визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч. 1 ст. 26 цього Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3цього Закону, зокрема постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; рішень інших державних органів, які законом визнані виконавчими документами.

Оскарження постанов у справі про адміністративне правопорушення, винесених органами доходів і зборів, здійснюється у порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення та розділом IV Інструкції оформлення органами доходів і зборів матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 02.07.2016 р. № 566, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 липня 2016 року № 1046/29176.

Розділом IV Інструкції передбачено, що постанову про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено до вищестоящого органу доходів і зборів (вищестоящої посадової особи) в порядку та строки, встановлені Кодексом України про адміністративні правопорушення, або до суду в порядку та строки, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України.

Статтею 289 КУАП передбачено, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Згідно ст. 291 КУпАП постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26 цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису), а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Як слідує з матеріалів справи, 03.08.2020 позивачка отримала копію постанови про адміністративне правопорушення, у встановлені строки позивачем не було сплаченого штрафні санкції, натомість остання звернулася до Київського районного суду м. Одеси із позовною заявою про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позивачка вважає, що факт оскарження постанови про накладення штрафу у судовому порядку свідчить про те, що остання не набрала законної сили, однак суд з вказаними твердженнями не погоджується, оскільки згідно приписів ст. 291 КУпАП постанова набирає законної сили після отримання поштового повідомлення, а відтак, оскаржувана постанова дійсно набрала законної сили 03.08.2020.

Згідно з ч. 1 ст. 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 3001 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Проаналізувавши вищенаведене, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно прийнято оскаржувані постанови з дотриманням процедури, передбаченої Законом № 1404-VІІІ.

Положеннями статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судові витрати згідно вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 229, 241-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення. з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя А.С. Мазур