Справа № 360/662/21
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2021-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

19 травня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/662/21

Луганський окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Смішливої Т.В.,

за участю

секретаря судового засідання - Чепурової К.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представників відповідача -Сідоренка О.І., Чернікової А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області про визнання протиправними дій, скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

10.02.2021 до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області щодо прийняття розпорядження від 05.01.2021 № 3-к «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- визначити протиправним та скасувати розпорядження голови районної державної адміністрації-керівника районної військово-цивільної адміністрації від 05.01.2021 № 3-к «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити на посаді головного спеціаліста з питань оборонної роботи, цивільного захисту та взаємодії з правоохоронними органами Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області;

- стягнути з Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області на її користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.01.2021 до дня поновлення на роботі.

В обґрунтування позовної заяви позивачка зазначає, що з 12.12.2017 по 10.01.2021 працювала в Попаснянській районній державній адміністрації Луганської області.

На підставі розпорядження голови районної державної адміністрації - керівника районної військово-цивільної адміністрації від 11.12.2017 № 146-к «Про призначення ОСОБА_1 » її призначено на посаду головного спеціаліста відділу освіти Попаснянській районній державній адміністрації Луганської області, як таку, що має спеціальні знання та досвід.

У зв`язку з припиненням шляхом ліквідації юридичної особи - відділу освіти Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області на підставі розпорядження від 27.08.2020 № 149-к «Про призначення ОСОБА_1 » позивачку призначено у порядку переведення на посаду головного спеціаліста відділу культури, молоді, спорту та освіти Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області, тимчасово на період відпустки без збереження заробітної плати основного працівника, із збереженням сьомого рангу державного службовця.

З 24.11.2020 на підставі розпорядження від 23.11.2020 № 199-к позивачку призначено у порядку переведення з посади головного спеціаліста відділу культури, молоді, спорту та освіти Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області на посаду головного спеціаліста з питань оборонної роботи, цивільного захисту та взаємодії з правоохоронними органами Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області, тимчасово, на період відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами основного працівника, з 24.11.2020 по 10.01.2021.

На підставі розпорядження від 05.01.2021 № 3-к позивачка звільнена з посади головного спеціаліста з питань оборонної роботи, цивільного захисту та взаємодії з правоохоронними органами Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області 10.01.2021 у зв`язку з закінченням визначеного строку призначення на посаду державної служби, встановленого за погодженням сторін.

Позивачка вважає звільнення незаконним у зв`язку з тим, що розпорядженням від 04.01.2021 № 1-к «Про попередження про заплановане звільнення» її та інших державних службовців райдержадміністрації попереджено про наступне звільнення 04.02.2021 з підстав передбачених пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» (пункт 1 статті 40 Кодексу законів про працю України).

Під час ознайомлення 05.01.2021 із вищезазначеним розпорядженням начальник відділу управління персоналом та контролю апарату Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області ОСОБА_3 повідомила, що з нею подовжено трудовий договір, у зв`язку з тим, що основному працівнику, посаду, якого позивачка обіймала, оформлена відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 11.01.2021 та позивачку призначено на посаду на час цієї відпустки.

Копію розпорядження голови районної державної адміністрації - керівника районної військово-цивільної адміністрації від 04.01.2021 №1-к «Про попередження про заплановане звільнення» позивачка отримала 05.01.2020 під підпис.

Маючи на руках розпорядження від 04.01.2021 № 1-к «Про попередження про заплановане звільнення» позивач не здійснила заходи щодо свого переведення на іншу рівнозначну посаду в інший державний орган з 11.01.2021 та не скористалася можливістю скоротити термін попередження про заплановане звільнення.

05.01.2021 позивачкою подані заяви з проханням надати додаткову відпустку із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів, як учаснику бойових дій з 10.01.2021, частину щорічної основної відпустки 2 дні за робочий період 2019-2020 роки з 24.01.2021 по 25.01.2021 включно та частину щорічної основної відпустки 3 дні за робочий період 2020-2021 роки з 26.01.2021 по 28.01.2021 включно, з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення.

На вказані заяви їй надали лист від 06.01.2021 № 01-09-18 про відмову в наданні відпусток у зв`язку з тим, що надання відпустки у вказаний термін не є можливим, оскільки станом на 10.01.2021 вона є такою, що не перебуваю у трудових відносинах з Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області.

11.01.2021 позивачці видано заповнену трудову книжку із записом про звільнення у зв`язку з закінченням визначеного строку призначення на посаду державної служби, встановленого за погодженням сторін, п. 2 ст. 36 КЗпП України, ч. 1 ст. 85 Закону України «Про державну службу», та видана довідка від 11.01.2021 № 01-27-30 про те, що позивачка працювала головним спеціалістом з питань оборонної роботи, цивільного захисту та взаємодії з правоохоронними органами Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області і її заробітна плата з 01.01.2021 по 10.01.2021 склала 3959,26 грн.

В день звільнення 10.01.2021 (неділя - вихідний день) і на передодні, відповідач письмово не повідомив її про нараховані суми, належні при звільнені та не здійснив своєчасну виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України.

04.02.2021 на рахунок в Ощадбанку позивачу здійснено зарахування суми 16371,51 грн від Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області.

З посиланням на норми Конституції України, Цивільного процесуального кодексу України, КЗпП України та Закону України «Про державну службу», позивача вважає дії відповідача протиправними.

23.03.2021 позивачкою подано заяву про збільшення позовних вимог шляхом заявлення вимоги про стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди в сумі 5000,00 грн (арк. спр. 130-131).

Відповідач позов не визнав, зазначив, що ОСОБА_1 було призначено у порядку переведення на посаду головного спеціаліста з питань оборонної роботи, цивільного захисту та взаємодії з правоохоронними органами райдержадміністрації на час відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами основного працівника, з 24.11.2020 по 10.01.2021 на підставі розпорядження голови райдержадміністрації-керівника районної військово-цивільної адміністрації від 23.11.2020 № 199-к. Основний працівник ОСОБА_5 з 07.09.2020 до 10.01.2021 знаходилась у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, що підтверджено листком непрацездатності серії АГТ № 339125. Тобто, з позивачкою був укладений строковий трудовий договір, строк дії якого визначався часом перебування основного працівника ОСОБА_5 у відпустці в зв`язку з вагітністю та пологами, та який закінчився 10.01.2021.

Щодо розпорядження від 04.01.2021 № 1-к «Про попередження про заплановане звільнення» зазначив, що станом на 04.01.2021 було невідомо чи буде ОСОБА_5 виходити на роботи, чи звернеться із заявою про надання їй відпустки по догляду за дитиною до 3-х років, а тому ОСОБА_1 було включено до переліку осіб, яких попереджали про наступне звільнення. Наступного дня, 05.01.2021 основний працівник ОСОБА_5 повідомила про вихід з відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами, а 11.01.202 приступила до роботи.

Оскільки звільнення позивачки відбулось через закінчення строку дії строкового трудового договору, то її було звільнено в останній день, на який трудовий договір було укладено. Посилання позивачки на порушення щодо неї гарантій, передбачених при звільненні за пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» вважав безпідставними.

Щодо заяв ОСОБА_1 від 05.01.2021 про надання їй відпусток вказав, що на час їх надходження вже було прийнято рішення про її звільнення, а в своїх заявах позивачка не просила надати їй відпустки з наступним звільненням, у зв`язку з чим їй було надано відповідні роз`яснення листом від 01.01.2021.

Щодо несвоєчасного проведення розрахунку з позивачкою зазначив, що вказаний факт дійсно мав місце через відсутність на розрахунковому рахунку райдержадміністрації у казначействі асигнувань на заробітну плату (КЕКВ 2111) станом на 10.01.2021 - день звільнення позивачки. Ці кошти на рахунок райдержадміністрації надійшли 04.02.2021, а 05.02.2021 кошти у сумі 16371,51 грн, зараховано на картрахунок позивачки ОСОБА_1 у Попаснянській філії Луганського обласного відділення AT «Ощадбанк». Перерахування цих коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 здійснено на підставі виданого 04.02.2021 (в день одержання асигнувань по КЕКВ 2111) розпорядження голови № 12-к «Про проведення розрахунку з Голованевою Дар`єю», з урахуванням виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, з 11.01.2021 до 05.02.2021, за 20 робочих днів.

З урахуванням зазначеного просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 15.02.2021 позовну заяву залишено без руху (арк. спр. 39-40).

Ухвалою суду від 24.02.2021 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі (арк. спр. 72-74).

Ухвалою суду від 16.04.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 13.05.2021 (арк. спр. 171).

У судовому засіданні, яке відбулось 13.05.2021, оголошено перерву до 19.05.2021 (арк. спр. 176).

У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю, надала пояснення, аналогійні викладеним у позові. Визнала, що 05.02.2021 вона дійсно отримала на свій картрахунок кошти у сумі 16371,51 грн, однак, на той час вона вже підготувала позовну заяву, крім того, вона не була ознайомлена з розрахунками відповідача. На тепер вона повністю погоджується з сумою компенсації за несвоєчасний розрахунок, який здійснив відповідач, однак, вважає, що її права були порушені таким неочікуваним для неї звільнення, оскільки після ознайомлення з розпорядженням від 04.01.2021 № 1-к «Про попередження про заплановане звільнення» вона була впевнена, що з нею вже украдено трудовий договір до 04.02.2021.

Представники відповідача у судовому засіданні надали пояснення, аналогічні викладеним у відзиві, просили суд у позові відмовити.

Допитана у якості свідка ОСОБА_3 пояснила, що у січні 2021 року вона працювала на посаді начальника відділу управлінь персоналом та контролю апарату Попаснянської райдержадміністрації та добре знайома з позивачкою. 04.01.2021 вона отримала розпорядження від 04.01.2021 № 1-к «Про попередження про заплановане звільнення» та вказівку ознайомити з ним всіх, вказаним у ньому працівників. Тоді їй стало відомо, що ОСОБА_1 на роботі відсутня, відпросилася у керівництва за сімейними обставинами. Свідок зателефонувала позивачці та прочитала зміст розпорядження, попросила підійти та підписати попередження про наступне звільнення. ОСОБА_1 пообіцяла підійти, а якщо не зможе підійти 04.01.2021, то підпише всі документи 05.01.2021, поставивши дату ознайомлення 04.01.2021. Вранці наступного дня (05.01.2021) до неї підійшла позивачка, підписала попередження про наступне звільнення та поцікавилась чи буде з нею продовжено строковий договір, на що свідок сказала, що їй невідомо чи буде ОСОБА_5 виходити на роботу. Якщо ОСОБА_5 подасть заяву про надання їй відпустки по догляду за дитиною до 3-х років, то з Голованевою, скоріш за все, укладуть новий строковий договір. Пізніше, коли позивачка вже пішла на своє робоче місце, до неї зателефонувала ОСОБА_5 - основний працівник, на посаді якої тимчасово працювала ОСОБА_1 , та повідомила, що вона не буде оформлювати відпустку по догляду за дитиною до 3-х років та збирається 11.01.2021 вийти на роботу. Про цю розмову свідок доповіла керівництву та отримала вказівку готувати документи на звільнення тимчасового працівника. Про бажання ОСОБА_5 вийти на роботу свідок також повідомила ОСОБА_1 , а на питання як їй отримати відпустки пояснила, що вона може зараз подати заяву про надання відпустки з наступним звільнення, як це передбачено ст. 3 Закону України «Про відпустки». У другій половині дня 05.01.2021 свідок підготувала проект розпорядження про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням строкового договору та передала його на підпис голові райдержадміністрації. Більше в цей день вона з позивачкою не зустрічалась, а наступного дня їй передали вже підписане головою розпорядження № 3-к від 05.01.2021 «Про звільнення ОСОБА_1 ». Позивачку з вказаним розпорядженням повинні були знайомити працівники відділу з питань організаційної роботи та документообігу, однак, як їй відомо, ОСОБА_1 відмовилась знайомитись з розпорядженням про звільнення, у зв`язку з чим було складено акт. Свідок 06.01.2021 оформила трудову книжку позивачки та пропонувала ОСОБА_1 її отримати, однак вона відмовилась, сказала, що вже зателефонувала на гарячу лінію до ЛОДА та прийде за трудовою 11.01.2021. Також, 06.01.2021 з відділу з питань організаційної роботи та документообігу свідку передали заяви Голованевої про надання відпусток з резолюцією керівництва. Оскільки заяви не містили посилання на ст. 3 Закону України «Про відпустки» та прохання надати відпустки з наступним звільненням, свідок доповіла керівництву про неможливість їх задоволення та підготувала проект письмової відповіді на заяви. Свідок підкреслила, що вона лише готувала проекти документів за вказівкою керівництва, а всі рішення щодо позивачки приймались головою райдержадміністрації.

Заслухавши пояснення позивача, представників відповідача та показання свідка, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) проходила державну службу в Попаснянській районній державній адміністрації Луганської області на посаді головного спеціаліста з питань оборонної роботи, цивільного захисту та взаємодії з правоохоронними органами Попаснянської райдержадміністрації, про що свідчать записи в трудовій книжці НОМЕР_2 (арк.спр. 17-21).

Так, розпорядженням голови Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області від 11.12.2017 за № 146-к «Про призначення ОСОБА_1 » позивачку призначено на посаду головного спеціаліста відділу освіти Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області із встановленням випробування строком на два місяці з 12.12.2017 (арк. спр. 50).

Розпорядженням голови Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області від 27.08.2020 за № 149-к «Про призначення ОСОБА_1 » позивачку призначено у порядку переведення на посаду головного спеціаліста відділу культури, молоді, спорту та освіти Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області, тимчасово, на період відпустки основного працівника, з 28.08.2020 по день фактичного виходу на роботу основного працівника (арк. спр. 52).

Наказом керівника апарату Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області № 63-в від 07.09.2020 ОСОБА_5 , головному спеціалісту з питань оборонної роботи, цивільного захисту та взаємодії з правоохоронними органами районної державної адміністрації, надано оплачувану відпустку у зв`язку з вагітністю та пологами тривалістю 126 календарних днів з 07.09.2020 по 10.01.2021 включно (арк. спр. 159, 141).

23.11.2020 позивачка звернулась до голови Попаснянської районної державної адміністрації із заявою про призначення її в порядку переведення на посаду головного спеціаліста з питань оборонної роботи, цивільного захисту та взаємодії з правоохоронними органами районної державної адміністрації тимчасово на період відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами основного працівника з 24.11.2020 (арк. спр. 142).

Розпорядженням голови Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області від 11.12.2017 за № 146-к «Про призначення ОСОБА_1 » позивачку призначено у порядку переведення на посаду головного спеціаліста з питань оборонної роботи, цивільного захисту та взаємодії з правоохоронними органами Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області, тимчасово, на період відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами основного працівника, з 24.11.2020 по 10.01.2021 (арк. спр. 53).

З вказаним розпорядженням позивачка ознайомлена 24.11.2020, про що свідчить її особистий підпис на розпорядженні (арк. спр. 143).

Розпорядженням голови Попаснянської районної державної адміністрації від 04.01.2021 за № 1-к «Про попередження про заплановане звільнення» позивачку, серед інших працівників, попереджено про наступне звільнення 04.02.2021 з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» (арк. спр. 54).

Розпорядженням голови Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області від 05.01.2021 за № 3-к «Про звільнення ОСОБА_1 » позивачку звільнено з посади 10.01.2021 у зв`язку з закінченням визначеного строку призначення на посаду державної служби, встановленого за погодженням сторін (арк. спр. 55).

06.01.2021 ОСОБА_1 було запропоновано ознайомитись з розпорядженням від 05.01.2021 за № 3-к та отримати його копію, однак, остання від отримання копії розпорядження та проставляння підпису про ознайомлення відмовилась, про що працівниками Попаснянської районної державної адміністрації складено відповідний акт (арк. спр. 113).

Трудову книжку у зв`язку зі звільненням позивачка отримала 11.01.2021, про що свідчать відповідні відмітки в книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них (арк. спр. 114-115).

Відповідно до табелю обліку використання робочого часу за січень 2021 року ОСОБА_1 працювала 4, 5 та 6 січня 2021 року, з 1 по 3 та з 7 по 10 січня були вихідні дні. ОСОБА_5 (основний працівник, на посаді якої тимчасово працювала позивачка) з 01 по 10 січня перебувала у відпустці, а 11 січня 2021 року приступила до роботи (арк. спр. 116).

Суд звертає увагу, що перенесення робочого дня з п`ятниці 8 січня на суботу 16 січня здійснено на виконання розпорядження голови Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області № 224-к від 21.12.2020 «Про перенесення робочих днів у 2021 році» (арк. спр. 144).

Відповідачем визнано, що в день звільнення позивачки з нею не було проведено повного розрахунку відсутність коштів на рахунках райдержадміністрації.

При цьому, розпорядженням голови Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області від 04.02.2021 за № 12-к «Про проведення розрахунку з Голованевою Дар`єю» встановлено виплатити позивачці середній заробіток за весь час затримки розрахунку, що визначається днем виплати заробітної плати за січень 2021 року працівникам Попаснянської районної державної адміністрації, а саме за 20 робочих днів до 05.02.2021 включно (арк. спр. 128).

Згідно з розрахунково-платіжною відомістю по заробітній платі позивачці за січень 2021 року нараховано оклад - 836,84 грн, доплата за ранг - 78,95 грн, вислуга років - 326,37 грн, компенсація відпустки - 2717,10 грн та середньоденна заробітна плата за час затримки розрахунку - 16427,20 грн, з яких утримано податок з доходів фізичних осіб - 3669,56 грн, військовий збір - 305,80 грн, профвнески - 39,59 грн, до виплати - 16371,51 грн (арк. спр. 129).

Виписками Державної казначейської служби України по рахунку Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області підтверджено, що кошти за КЕКВ 2111 надійшли на рахунок відповідача лише 04.02.2021, а 05.02.2021 здійснено перерахування коштів до Луганського обласного відділення АТ «Ощадбанку» з призначенням платежу «перерахування заробітної плати за січень 2021 року на картрахунки згідно списку № 2 від 04.02.2021» (арк. спр. 119-124)

Фактичне перерахування коштів на рахунок позивачки підтверджено копією платіжного доручення № 7 від 04.02.2021 з відміткою про його оплату та копією списку № 2 від 04.02.2021, згідно з яким на картковий рахунок ОСОБА_1 перераховано 16371,51 грн (арк. спр. 126-127).

Про надходження вказаних коштів на картковий рахунок зазначено позивачкою в позовній заяві та підтверджено у судовому засіданні.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 05.01.2021 подано заяву про надання додаткової відпустки тривалістю 14 календарних днів, як учаснику бойових дій, з 10.01.2021 та заяву про надання частини щорічної основної відпустки за робочий період 2019 - 2020 роки тривалістю 2 дні з 24.01.2021 по 25.01.2021, а також частини щорічної основної відпустки за робочий період 2020-2021 роки тривалістю 3 дні з 26.01.2021 по 28.01.2021 (арк. спр. 65, 66).

Листом від 06.01.2021 за № 01-09-18 за підписом голови районної державної адміністрації позивачці надано відповідь про неможливість надання відпусток з 10.01.2021, оскільки, трудові відносини між нею та Попаснянською районною державною адміністрацією припинені з 10.01.2021 з підстав, передбачених п. 2 ст. 36 КЗпП України та абз. 1 частини 1 ст. 85 Закону України «Про державну службу». Зазначено, що в заявах не зазначено про бажання заявниці використати відпустки з наступним звільненням, що унеможливлює застосування ст. 3 Закону України «Про відпустки» (арк. спр. 24).

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 (справа № 1-7/99) за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, за загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.

Закон України від 09 квітня 1999 року № 586-XIV «Про місцеві державні адміністрації» (далі - Закон № 586-XIV) згідно з преамбулою відповідно до Конституції України визначає організацію, повноваження та порядок діяльності місцевих державних адміністрацій.

Згідно з частинами першою, другою статті 1 Закону № 586-XIV виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації. Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади.

Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою (частина третя статті 1 Закону № 586-XIV).

Відповідно до частини першої статті 8 Закону № 586-XIV місцеві державні адміністрації очолюють голови відповідних місцевих державних адміністрацій.

Частинами першою, другою статті 5 Закону № 586-XIV регламентовано, що склад місцевих державних адміністрацій формують голови місцевих державних адміністрацій. У межах бюджетних асигнувань, виділених на утримання відповідних місцевих державних адміністрацій, а також з урахуванням вимог статті 18 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», їх голови визначають структуру місцевих державних адміністрацій.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону № 586-XIV на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання власних і делегованих повноважень, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази.

Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов`язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами (частина друга статті 6 Закону № 586-XIV).

Частиною першою статті 44 Закону № 586-XIV передбачено, що для правового, організаційного, матеріально-технічного та іншого забезпечення діяльності місцевої державної адміністрації, підготовки аналітичних, інформаційних та інших матеріалів, систематичної перевірки виконання актів законодавства та розпоряджень місцевої державної адміністрації, подання методичної та іншої практичної допомоги місцевим державним адміністраціям та органам місцевого самоврядування головою місцевої державної адміністрації утворюється апарат місцевої державної адміністрації в межах виділених бюджетних коштів.

Згідно з частиною п`ятою статті 44 Закону № 586-XIV голова місцевої державної адміністрації затверджує положення та визначає структуру апарату.

Таким чином, до дискреційних повноважень голови місцевої державної адміністрації належать прийняття рішень щодо затвердження структури апарата місцевих державних адміністрацій, загальної чисельності та штату апарату місцевих державних адміністрацій, а також внесення змін до цих рішень.

Суд зазначає, що за загальним правилом власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган сам вирішує питання організаційної структури, чисельності та штатів працівників, якщо інше не встановлено обов`язковим для нього нормативно-правовим актом. Питання про доцільність скорочення посад, чисельності працівників, структури підприємства, установи, організації судом не обговорюється, оскільки це було б втручанням у діяльність такого підприємства, установи, організації (зазначену праву позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 20 травня 2020 року у справі № 580/2623/19 (№ рішення в ЄДРСР 89961616).

Правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII).

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відповідно до частин другої, третьої статті 5 Закону № 889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону № 889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби (частина друга статті 1 Закону № 889-VIII).

Частиною першою статті 2 Закону № 889-VIII передбачено, що у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

керівник державної служби в державному органі (далі - керівник державної служби) - посадова особа, яка займає вищу посаду державної служби в державному органі, до посадових обов`язків якої належить здійснення повноважень з питань державної служби та організації роботи інших працівників у цьому органі (пункт 3);

посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону (пункт 4);

суб`єкт призначення - державний орган або посадова особа, яким відповідно до законодавства надано повноваження від імені держави призначати на відповідну посаду державної служби в державному органі та звільняти з такої посади (пункт 7).

Пункт 2 частини першої статті 83 Закону № 889-VIII серед підстав для припинення державної служби виокремлює припинення державної служби у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону).

Відповідно до статті 85 Закону № 889-VIII у разі призначення на посаду державної служби на певний строк державний службовець звільняється з посади в останній день цього строку.

Пунктом 2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України також передбачено, що підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Суд зазначає, що позивачка, звертаючись до відповідача із заявою від 23.11.2020 про призначення її на посаду тимчасово на період відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами основного працівника, а потім ознайомившись з розпорядженням голови Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області від 11.12.2017 за № 146-к, у якому чітко визначено строк, на який її призначено (з 24.11.2020 по 10.01.2021), не могла не усвідомлювати, що укладений з нею трудовий договір буде припинено саме з 10.01.2021.

Вихід на службу основного працівника - ОСОБА_5 , як підстава для припинення трудових відносин з позивачкою, підтверджено табелем обліку робочого часу за січень 2021 року, відповідно до якого ОСОБА_5 11.01.2021 перебувала на роботі.

За таких обставин суд вважає, що відповідачем правомірно було прийнято рішення про звільнення позивачки на підставі абзацу 1 частини першої статті 85 Закону № 889-VIII та пункту 2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України саме з 10.01.2021 - в останній день строку, на який її було призначено.

Отже доводи позивачки про те, що 10.01.2021 був вихідний день є безпідставними.

Щодо незадоволення заяв позивачки про надання їй відпусток з 10.01.2021 суд зазначає, що статтею 3 Закону України «Про відпустки» передбачено, що за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки. У разі звільнення працівника у зв`язку із закінченням строку трудового договору невикористана відпустка може за його бажанням надаватися й тоді, коли час відпустки повністю або частково перевищує строк трудового договору. У цьому випадку чинність трудового договору продовжується до закінчення відпустки.

Тобто, для отримання відпусток позивачка у своїх заявах обов`язково повинна була зазначити, що вона бажає отримати відпустку з подальшим звільненням, оскільки, у випадку задоволення відповідачем заяв позивачки про надання відпусток без вирішення питання про звільнення, він би визнав, що трудові відносини з ОСОБА_1 ним продовжено після закінчення строкового трудового договору, а, відтак, трудовий договір зі строкового перетворюється у безстроковий.

Таким чином, наявність у позивачки статусу учасника бойових дій не є підставою для надання їй додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки», з 10.01.2021, оскільки 10.01.2021 є останнім днем строкового трудового договору та днем звільнення.

Щодо доводів позивачки, що розпорядженням від 04.01.2021 за № 1-к «Про попередження про заплановане звільнення» відповідач продовжив з нею трудові відносини до 04.02.2021 суд зазначає таке.

Частиною третьою статті 87 Закону № 889-VIII (у редакції, яка діє з 13 лютого 2020 року) передбачено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Розпорядження голови Попаснянської районної державної адміністрації від 04.01.2021 за № 1-к «Про попередження про заплановане звільнення» містить посилання на постанову Кабінету Міністрів України № 1345 від 28.12.2020, якою зменшено граничну чисельність працівників обласних та районних державних адміністрацій, та обумовлено необхідністю здійснення заходів з реорганізації Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області.

Між позивачкою та відповідачем укладено строковий трудовий договір строком до 10.01.2021.

Однак, строковий договір з ОСОБА_1 укладався на час відсутності основного працівника, який перебував у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, який має право на отримання ще одного виду соціальної відпустка, а саме на відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (ст. 18 Закону України «Про відпустки»).

Тобто, відповідач повинен був передбачити можливість виявлення ОСОБА_5 бажання після закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами отримати відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Отже, з позивачкою міг бути укладений новий строковий договір на час відсутності основного працівника.

За таких обставин суд погоджується з позицією відповідача, що станом на 04.01.2021, на виконання постанови Кабінету Міністрів України № 1345 від 28.12.2020 та рішення щодо реорганізації Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області, він зобов`язаний був попередити про наступне звільнення з 04.02.2021 всіх працівників без виключення.

Разом з цим, включення позивачки до розпорядження від 04.01.2021 за № 1-к «Про попередження про заплановане звільнення» не є підставою вважати, що з нею укладено новий трудовий договір строком до 04.02.2021.

Щодо непроведення з позивачкою розрахунку в день звільнення суд зазначає, що вказаний факт відповідачем визнано. Разом з цим ним надано докази, що остаточний розрахунок з позивачкою проведено 05.02.2021 та їй нараховано та виплачено середній заробіток за весь час затримки розрахунку, що також визнано і позивачкою.

З огляду на викладене, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування розпорядження голови Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області від 05.01.2021 за № 3-к «Про звільнення ОСОБА_1 » є безпідставними та необґрунтованими і у їх задоволенні слід відмовити.

Відповідно до частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (частина друга статті 235 Кодексу законів про працю України).

Оскільки за наслідками судового розгляду суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування розпорядження голови Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області від 05.01.2021 за № 3-к «Про звільнення ОСОБА_1 », правові підстави для прийняття рішення про поновлення позивачки на посаді та виплати їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні, а отже, позовні вимоги про поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста з питань оборонної роботи, цивільного захисту та взаємодії з правоохоронними органами Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області та стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу є безпідставними та необґрунтованими і у їх задоволенні також слід відмовити.

Позовні вимоги про стягнення з Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області на користь позивачки грошових коштів в сумі 5000,00 грн в рахунок компенсації завданої моральної шкоди слід залишити без задоволення з огляду на таке.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із частиною першою статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Згідно із пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» позивач повинен зазначити у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. Пунктом 5 цієї постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Оскільки у задоволенні позовних вимог судом відмовлено, а вимога про стягнення з відповідача коштів в рахунок компенсації завданої моральної шкоди є похідною, відповідно задоволенню також не підлягає.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, оскільки в межах даної адміністративної справи основні (суттєві) аргументи позовної заяви є необґрунтованими, а відповідач як суб`єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 77 КАС України покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, довів суду правомірність оскарженого рішення, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити повністю.

Питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області про визнання протиправними дій, скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено та підписано 27 травня 2021 року.

Суддя Т.В. Смішлива