Справа № 280/8985/20
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2021-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2021 року Справа № 280/8985/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Максименко Л.Я.

за участю секретаря судового засідання П`яниди Б.В.

представника позивача - Мажари О.О.

представника відповідача - Лисенко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю ДЕЛЬТА-ІМПЕКС (69001, м. Запоріжжя, вул. Донбаська, буд. 9-А, )

до Дніпровської митниці Держмитслужби України (49038, м. Дніпро, вул. Княгині Ольги, 22, )

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ДЕЛЬТА-ІМПЕКС (далі - позивач) звернулось із позовною заявою до Дніпровської митниці Держмитслужби (далі - відповідач), в якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20.11.2020 № 3, винесене Дніпровською митницею Держмитслужби.

В обґрунтування позову посилається на те, що митним органом TOB «ДЕЛЬТА-ІМПЕКС» було видано сертифікат з перевезення (походження) товару EUR.1 (після перевірки, в тому числі на предмет достатності поданих документів для підтвердження преференційного походження товару з України). У зв`язку із цим вважає, що в подальшому відсутні будь-які підстави для витребування будь-яких інших додаткових документів, порівняно з тими, на підставі яких такий сертифікат було видано, і який не є ані відкликаним, ані скасованим, ані визнаний недійсним. За наведених обставин вважає, що висновки акту перевірки не ґрунтуються на вимогах закону. Крім того, у висновках Акту перевірки зазначено, що документальною невиїзною перевіркою встановлено порушення TOB «ДЕЛЬТА-ІМПЕКС» вимог митного законодавства, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті мита на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання. В той же час, у спірних операціях TOB «ДЕЛЬТА-ІМПЕКС» не здійснювало ввезення товарів на територію України, а здійснило їх експорт. При здійсненні експорту товару сплата ввізного мита законодавством не передбачена. Оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням здійснено донарахування TOB «ДЕЛЬТА-ІМПЕКС» податкових зобов`язань за платежем: мито на товари, що вивозяться суб`єктами господарювання, але ж висновками акту перевірки, на підставі якого винесено зазначене податкове повідомлення-рішення, такого порушення з боку TOB «ДЕЛЬТА-ІМПЕКС» встановлено не було. На підставі викладеного вважає, що податкове повідомлення-рішення не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню.

Крім того, в заяві від 11.02.2021 вх. №8390 про зміну підстав позову позивач зазначає, що у наказі Дніпровської митниці Держмитслужби від 05.10.2020 № 288 "Про проведення документальної невиїзної перевірки" не зазначені підстави, передбачені п.1 ч. 2 ст. 351 МК України для призначення документальної невиїзної перевірки, що свідчить про незаконність та безпідставність призначення і проведення такої перевірки. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач адміністративний позов не визнав, надав до суду відзив на позовну заяву (вх. №508 від 05.01.2021), в якому зазначає, що TOB «ДЕЛЬТА-ІМПЕКС» під час здійснення переміщення через митний кордон України в митному режимі експорт (остаточне вивезення) за митними деклараціями від 23.05.2019 № UA112080/2019/015250, від 27.05.2019 №UA112080/2019/015494 товару «Відходи та брухт...» застосовано пільгу зі сплати мита на товари, що вивозяться суб`єктами господарювання з поданням митному органу сертифікату з перевезення (походження) товару форми EUR.1. У даному випадку формальна наявність сертифікату походження товару, не є достатньою підставою для висновку про вчинення позивачем всіх залежних від нього дій для отримання преференції. Діючи добросовісно та застосовуючи пільгові тарифи Експортер, який подає заяву про видачу сертифіката з перевезення товару EUR.1, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту, у якій видається сертифікат з перевезення товару EUR. 1, надати всі належні документи на підтвердження статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Вказує, що оскільки експортер не підтвердив статус товарів, митне оформлення яких здійснено позивачем, такий товар не може вважатись таким, що походить з ЄС, з огляду на приписи ст. 2 Розділу 11 Протоколу 1 Угоди. У свою чергу невідповідність спірного товару вимогам угоди, позбавляє позивача права застосовувати при його розмитнені пільги (тарифні преференції), встановлені Митним кодексом. З урахуванням викладено у відзиві, просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Ухвалою судді від 14.12.2020 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі, призначено підготовче судове засідання на 13.01.2021.

Протокольною ухвалою суду від 13.01.2021 відкладено підготовче засідання на 01.02.2021.

Протокольною ухвалою суду від 01.02.2021 в підготовчоум засіданні оголошено перерву до 11.02.2021.

Ухвалою суду від 11.02.2021 продовжено строк підготовчого провадження терміном на 30 днів, прийнято до розгляду заяву про доповнення підстав позову від 11.02.2021 вх. №8390 та оголошено перерву до 10.03.2021.

Протокольною ухвалою суду від 10.03.2021 закрито підготовче провадження в адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду на 08.04.2021.

Протокольною ухвалою суду від 08.04.2021 судом оголошена перерва у розгляді справи до 12.04.2021.

Представник позивача у судовому засіданні 12.04.2021 підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача просив у задоволенні позовної заяви відмовити, з підстав, викладених у відзиві.

У судовому засіданні 12.04.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 243 КАС України, у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, судом встановлені наступні обставини.

За результатами моніторингу митних оформлень протягом останніх трьох років TOB «ДЕЛЬТА-ІМПЕКС» встановлено, що підприємством здійснювалось вивезення за межі митної території України товару «відходи та брухт...», постачальником якого є тільки одне підприємство - TOB «Мастер Метсервіс» (код 42079319)».

TOB «ДЕЛЬТА-ІМПЕКС» під час здійснення переміщення через митний кордон України в митному режимі експорт (остаточне вивезення) за митними деклараціями від 23.05.2019 № UA112080/2019/015250, від 27.05.2019 № UA112080/2019/015494 товару «Відходи та брухт...» застосовано пільгу зі сплати мита на товари, що вивозяться суб`єктами господарювання з поданням митному органу сертифікату з перевезення (походження) товару форми EUR.1.

Дніпровська митниця Держмитслужби для підтвердження походження товару з підконтрольних територій України та правомірності застосування преференційного режиму під час митного оформлення товару за митними деклараціями від 23.05.2019 № UA112080/2019/015250, від 27.05.2019 № UA112080/2019/015494 звернулась до TOB «ДЕЛЬТА-ІМПЕКС» з запитом про надання документів або їх копій, завірених належних чином, пояснень, довідок, інформації від 21.08.2020 № 7.5-08-02-2/19/13/7904, а саме:копії митних декларацій, наведених у додатку до листа; господарські угоди, на підставі яких здійснювались фінансово-господарські операції з придбання товару «Відходи та брухт...» (з додатковими угодами при їх наявності). У розрізі договорів необхідно визначити: кількісні та вартісні показники товарів (робіт, послуг), які придбавались (надавались): ціна за одиницю, кількість та вартість за номенклатурою та періодами; місце здійснення фінансово-господарських операцій (із зазначенням місця прийому-передачі ТМЦ, надання послуг); первинні документи, що підтверджують здійснення господарських операцій: акт приймання металобрухту, обов`язковість оформлення якого встановлена Законом України «Про металобрухт» (стаття 4); та/або технологічна (схема) інструкція та/або довідка виробника про основні операції технологічного процесу, в результаті якого утворюються відходи чорних й кольорових металів; та/або документ про якість (паспорт), за формою, наведеною у додатку Д до ДСТУ 3211:2009/Г0ст 1639:2009 «Брухт і відходи кольорових металів і сплавів» (у графі 3 паспорта містяться відомості про походження металобрухту) та/або документ про якість, наведений у розділі 7 «Правила приймання» ДСТУ 4121- 2002 «Метали чорні вторинні. Загальні технічні умови» (документ містить відомості про походження металобрухту); та/або інші документи, що підтверджують виконання підпунктів «h», «і» пункту 1 статті 5 Протоколу 1; а також у разі придбання експортером в Україні відходів та брухту чорних й кольорових металів: видаткові наклади (касові ордери або видаткові відомості тощо); спосіб та засіб перевезення: реквізити перевізника, договір, товарно-транспортні накладні, довіреності, залізнично-дорожні квитанції, тощо, форми проведення розрахунків (дата, сума) та наявність дебіторської або кредиторської заборгованості на початок та кінець відповідного періоду (транспортування ТМЦ); форма розрахунків, платіжні документи: платіжні доручення, прибуткові касові ордери, векселі, накладні на отримання, акти взаємозаліків, інше; реєстри отриманих податкових накладних, довіреності на отримання ТМЦ:повне висвітлення вищезазначених операцій в бухгалтерському обліку підприємства з наданням відповідних рахунків в регістрах синтетичного та аналітичного обліку, на яких систематизовані та відображені первинні документи по здійснених фінансово-господарських операціях; митні декларації країни отримання; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (Інвойс); банківські платіжні документи, платіжні доручення в іноземній валюті та/або інші документи, що підтверджують вартість та свідчать про оплату; експертні висновки; інші документи.

Дніпровською митницею Держмитслужби 15.09.2020 отримано відповідь TOB «ДЕЛЬТА-ІМПЕКС» (лист від 11.09.2020 № 121) з копіями документів, в якому зазначено наступне: «TOB «ДЕЛЬТА-ІМПЕКС» у травні 2019р. здійснило експортні поставки відходів та брухту нержавіючої, легованої, корозійно-стійкої сталі згідно укладеного контракту № 01 від 15.04.2019р. з компанією «CRONIMET PL Sp.z.o.o.» за наступними митними деклараціями: UA112080/2019/015250 від 23.05.2019р. у кількості 22,000 т. на загальну суму 25300,00 USD; UA112080/2019/015494 від 27.05.2019р. у кількості 22,000 т. на загальну суму 25300,00 USD. Реалізація відбувалась в рамках договору комісії № 13 від 26.02.2019р., укладеного з TOB «МАСТЕР МЕТСЕРВІС» (надалі Комітент). На виконання умов цього договору TOB «ДЕЛЬТА-ІМПЕКС» (надалі Комісіонер) за дорученням Комітента здійснив від свого імені та за рахунок Комітента реалізацію відходів та брухту нержавіючої, легованої, корозійно-стійкої сталі, які належали Комітенту на правах власності.Прийняття металобрухту від Комітента для подальшого експорту здійснювалось за Актами приймання-передачі товару на комісію. Згідно умов договору комісії місце передачі товару - територія спеціалізованого підприємства TOB «ДЕЛЬТА-ІМПЕКС» за адресою - м. Запоріжжя,вул. Південне шосе, 77а. Комітент за власний рахунок здійснював транспортування товару за вказаними реквізитами.В бухгалтерському обліку TOB «ДЕЛЬТА-ІМПЕКС» товар Комітента обліковувався на забалансовому рахунку 024 «Товари, прийняті на комісію». В подальшому, після продажу такого товару відбувалось його-списання з цього рахунку з одночасним відображенням : доходу від продажу товару Комітента за кредитом рахунку 702 «Дохід від реалізації товарів; заборгованості перед Комітентом на суму доходу від продажу за дебетом рахунку 704 «Вирахування з доходу». Розрахунки між підприємствами були проведені безготівково і в повному обсязі. Станом на дату надання відповіді заборгованість відсутня. Банківські виписки та відповідні регістри синтетичного та аналітичного обліку за вищенаведеними бухгалтерськими рахунками додаються».

05.10.2020 Дніпровською митницею Держмитслужби прийнято наказ № 288 «Про проведення документальної невиїзної перевірки», яким зобов`язано начальника управління митного аудиту Дніпровської митниці Держмитслужби Косенка В. забезпечити проведення документальної невиїзної перевірки дотримання ТОВ «ДЕЛЬТА-ІМПЕКС» вимог законодавства України з питань митної справи в частині правомірності застосування преференційного режиму за митними деклараціями від 23.05.2019 № UA112080/2019/015250, від 27.05.2019 № UA112080/2019/015494 тривалістю 5 робочих днів з 09.10.2020.

За результатами документальної невиїзної перевірки було складено акт від 28.10.2020 № 041/20/7.5-19/25488528, згідно висновків якого встановлено наступні порушення: вимог статті 15, статті 27 Доповнення І до Регіональної конвенції про пан-євро- середземноморські преференційні правила походження, ратифікованої Законом України від 08 листопада 2017 року № 2187-VIII, пунктів 1, 4 частини 1 статті 266, частини 1, пункту 6 частини 8 статті 257, пункту 1 частини 1 статті 276, пункту 1 частини 1 статті 277, частини 1 статті 278, частни 7 статті 280, пункту 3 частини 1 статті 289, частини 4 статті 297 Митного кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті мита на товари, що вивозяться суб`єктами господарювання на загальну суму 106 825,66 грн.

Акт про результати документальної невиїзної перевірки від 28.10.2020 №041/20/7.5-19/25488528 направлено 29.10.2020 з рекомендованим повідомленням про вручення TOB «ДЕЛЬТА-ІМПЕКС» на адрес вул. Донбаська, буд. 9-А, м. Запоріжжя, 69001, що підтверджується відміткою про вручення листа адресату у рекомендованому повідомлення за № 49 2.

У встановлені Митним кодексом строки - 12.11.2020 на адресу Дніпровської митниці Держмитслужби надійшли заперечення до акту від TOB «ДЕЛЬТА- ІМПЕКС».

За результатами розгляду заперечення TOB «ДЕЛЬТА-ІМПЕКС» від 10.11.2020 № 131 до акту від 28.10.2020 № 041/20/7.5-19/25488528 документальної невиїзної перевірки TOB «ДЕЛЬТА-ІМПЕКС» прийнято висновок про відсутність достатньої інформації та документів, які впливають на прийнятті рішення, викладені в акті від 28.10.2020 №041/20/7.5-19/25488528.

Листом від 19.11.2020 № 7.5-08-02-2/19/13/11218 TOB «ДЕЛЬТА-ІМПЕКС» направлено висновок, складений за результатами розгляду заперечення до акту від 28.10.2020 № 041/20/7.5-19/25488528, який отримано підприємством 24.11.2020.

За результатами документальної невиїзної перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.11.2020 № 3, яким згідно з підпунктом 6 пункту 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58 Податкового кодексу України та відповідно до п. 123.1 ст.123 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-V1 зі змінами та доповненнями, TOB «ДЕЛЬТА-ІМПЕКС» збільшено суму грошового зобов`язання: за платежем мито на товари, що вивозяться суб`єктами господарювання (вид 040) на суму 106 825,66 грн., та нараховані штрафні фінансові санкції - 26 706,42 грн.

Податкове повідомлення-рішення разом з розрахунком податкових зобов`язань та штрафних (фінансових) санкцій направлено на адресу TOB «ДЕЛЬТА-ІМПЕКС» з дотриманням законодавчих норм супровідним листом від 20.11.2020 № 7.5-08-02 1/19/13/11326 з рекомендованим повідомленням про вручення.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення за № 654 TOB «ДЕЛЬТА-ІМПЕКС» отримало податкове-повідомлення рішення 24.11.2020.

Не погодившись з податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування (ч. 2 ст. 1 МК України).

Відповідно до ч. 7 ст. 336 МК України митний контроль здійснюється посадовими особами органів доходів і зборів шляхом проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Частиною 1 ст. 345 МК України передбачено, що документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких органи доходів і зборів переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Відповідно до вимог ч. 3, ч. 4 ст. 345 МК України органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи щодо:

1) правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів;

2) обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування;

3) правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення;

4) відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі;

5) законності переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території.

Під час проведення документальної перевірки посадові особи органу доходів і зборів повинні реалізовувати визначені цим Кодексом повноваження виключно в обсязі, необхідному для з`ясування питань перевірки.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 351 МК України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі:

1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів;

2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Отже за змістом вищенаведених норм МК України наказ про призначення документальної невиїзної перевірки обов`язково має містити визначені частиною 2 статті 351 МК України підстави для її проведення, які зі змісту такого наказу можливо було б чітко ідентифікувати.

Між тим, як встановлено судом, ані наказ про проведення документальної невиїзної перевірки від 05 жовтня 2020 року №288, ані акт від 28 жовтня 2020 року №041/20/7.5-19/25488528, складений за наслідками проведення такої перевірки, не містять жодних фактів про виявлення контролюючим органом ознак, що свідчать про можливе порушення позивачем законодавства України з питань державної митної справи та в чому саме вони полягають. Також, у вказаних документах відсутні відомості про отримання інформації про такі порушення позивачем від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів або ж із висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів. Саме лише посилання в наказі від 05 жовтня 2020 року №288 на пункт 1 частини 2 статті 351 МК України не дає можливості ідентифікувати визначену вказаною нормою фактичну підставу для призначення документальної невиїзної перевірки позивача, що суперечить положенням МК України.

Відсутність у наказі фактів, які свідчать про можливі порушення платником митного законодавства, що не відповідає меті перевірки, змісту прав платника податків, допускає можливість недосягнення перевіркою її мети, позбавляє можливості платника спростувати наявну у податкового органу інформацію про можливі порушення та надати посадовим (службовим) особам органів податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки, що в свою чергу призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності її правових наслідків.

Вказана правова позиція викладена зокрема у постанові ВС від 12.06.2020 по справі № 808/529/17, від 26.06.2020 по справі № 808/272/17 та від 23.07.2020 по справі №806/3183/17.

Статтею 354 МК України передбачено, що результати перевірок оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу доходів і зборів та керівником підприємства, що перевірялося, або уповноваженою ним особою. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. За результатами зустрічної звірки складається довідка.

У розділі ІV «Висновки» акту перевірки від 28 жовтня 2020 року №041/20/7.5-19/25488528 встановлено порушення позивачем вимог статті 15, статті 27 Доповнення І до Регіональної конвенції про пан-євро- середземноморські преференційні правила походження, ратифікованої Законом України від 08 листопада 2017 року № 2187-VIII, пунктів 1, 4 частини 1 статті 266, частини 1, пункту 6 частини 8 статті 257, пункту 1 частини 1 статті 276, пункту 1 частини 1 статті 277, частини 1 статті 278, частни 7 статті 280, пункту 3 частини 1 статті 289, частини 4 статті 297 Митного кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті мита на товари, що ввозяться суб`єктами господарювання на загальну суму 106 825,66 грн.

На зауваження позивача що висновки акту перевірки не відовідають змісту встановленого порушення суд зауважує, що дійсно у розділі ІV «Висновки» акту перевірки від 28 жовтня 2020 року №041/20/7.5-19/25488528 вказано про заниження податкового зобов`язання по сплаті мита на товари, що ввозяться суб`єктами господарювання (а.с. 43).

Однак, за змістом акту від 28 жовтня 2020 року №041/20/7.5-19/25488528 встановлено саме порушення ТОВ «ДЕЛЬТА-ІМПЕКС» вимог законодавства під час застосування преференційного режиму зі сплати мита на товари, що вивозяться суб`єктами господарювання при митному оформленні товарів у митному режимі «експорт».

Відтак, суд вважає, що у розділі ІV «Висновки» акту перевірки від 28 жовтня 2020 року №041/20/7.5-19/25488528 відповідачем була допущена описка.

По суті встановленого порушення суд вважає за необхідне вказати на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 1 МК України відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 271 МК України, мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. В Україні застосовуються такі види мита: 1) ввізне мито; 2) вивізне мито; 3) сезонне мито; 4) особливі види мита: спеціальне, антидемпінгове, компенсаційне, додатковий імпортний збір.

Згідно ст. 273 МК України вивізне мито встановлюється законом на українські товари, що вивозяться за межі митної території України.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 276 МК України передбачено, що платниками мита є: особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 277 МК України об`єктами оподаткування митом є: 1) товари, митна вартість яких перевищує еквівалент 150 євро, що ввозяться на митну територію України або вивозяться за межі митної території України підприємствами.

Вивізне мито нараховується за ставками, встановленими законом (ч.7 ст. 280 МК України).

Статтею 278 МК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Згідно п.п. 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Пунктом 54.4 ст. 54 ПК України передбачено, що у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

З матеріалів справи вбачається, що у даній справі спір між сторонами стосується встановлення країни походження (виробника) товару, який вивозився товариством за митну територію України, та як наслідок наявності чи відсутності права позивача на застосування преференційного режиму вільної торгівлі до вивезеного товару.

Згідно ч.ч. 1-3, 6 ст. 36 МК України країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі.

Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.

Під країною походження товару можуть розумітися група країн, митні союзи країн, регіон чи частина країни, якщо є необхідність їх виділення з метою визначення походження товару.

Положення цього Кодексу застосовуються для визначення походження товарів, на які при ввезенні їх на митну територію України поширюється режим найбільшого сприяння (непреференційне походження), з метою застосування до таких товарів передбачених законом заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 36 МК України повністю вироблені або піддані достатній переробці товари преференційного походження визначаються на основі законів України, а також міжнародних договорів України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

З 01.01.2016 для митного оформлення в України товарів вироблених на території ЄС застосовується Угода про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони від 27.06.2014 (далі - Угода про асоціацію), а саме розділ IV "Торгівля і питання, пов`язані з торгівлею" яким встановлено порядок здійснення торгівлі товарами, що походять з територій Сторін.

Відповідно до вимог статті 26 розділу IV Угоди про асоціацію для цілей цієї Глави "походження" означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I до цієї Угоди ("Щодо визначення концепції "походження товарів" і методів адміністративного співробітництва").

Згідно зі статтею 27 розділу IV Угоди про асоціацію для цілей цієї Глави "мито" включає будь-яке мито або інший платіж, пов`язаний з імпортом або експортом товару, зокрема будь-який додатковий податок або додатковий платіж, пов`язаний з імпортом або експортом товару.

Кожна Сторона відповідно до частини 1 статті 29 розділу IV Угоди про асоціацію зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку I-A до цієї Угоди.

Відповідно до пункту "а" статті 2 розділу ІІ "Визначення концепції "походження товарів" Протоколу І до Угоди про асоціацію з метою впровадження цієї Угоди товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу мають вважатися такими, що походять з Європейського Союзу.

Частиною 1 статті 16 розділу V "Підтвердження походження" Протоколу 1 до Угоди про асоціацію встановлено, що товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів, зокрема, сертифікату з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу.

Процедура видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1 встановлена статтею 17 розділу V "Підтвердження походження" Протоколу 1 до Угоди про асоціацію, згідно з положеннями якої сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни-члена Європейського Союзу або України, якщо розглядувані товари можуть бути визнаними такими, що походять з Європейського Союзу або України, і задовольняють іншим умовам цього Протоколу.

Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена комірка, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару.

Частинами 1-3 статті 43 Митного кодексу України встановлено, що одним з документів, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару. Країна походження товару заявляється (декларується) органу доходів і зборів шляхом подання оригіналів документів про походження товару. Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.

Відповідно до ч.2 статті 44 Митного кодексу України у разі переміщення товарів через митний кордон України країна походження товару заявляється (декларується) митному органу в обов`язковому порядку лише у разі, якщо це необхідно для застосування митно-тарифних заходів регулювання зовнішньоекономічної діяльності, кількісних обмежень (квот), інших заходів економічного або торговельного характеру, що здійснюються в односторонньому порядку або відповідно до двосторонніх чи багатосторонніх міжнародних договорів, укладених відповідно до закону, або заходів, що здійснюються відповідно до закону для забезпечення здоров`я населення чи суспільного порядку, а також у разі, якщо в митного органу є підстави для підозри в тому, що товар походить з країни, товари якої заборонені до переміщення через митний кордон України згідно із законодавством України.

Таким чином, серед переліку документів, які можуть підтвердити країну походження товару, сертифікат є документом, на підставі якого митний орган визначає країну походження товару, що у свою чергу впливає на нарахування відповідних митних платежів митницею під час митного оформлення товарів і після випуску таких відповідно до заявленого митного режиму.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 - це документ, що видається митними органами країни експорту для підтвердження відповідності товару вимогам правил визначення преференційного походження, встановлених в Угоді про асоціацію, при застосуванні преференційних ставок ввізного мита.

При цьому, обов`язок вжити всі належні заходи для перевірки статусу походження товарів, забезпечити правильне заповнення бланків сертифікату з перевезення товару EUR.1 покладено на митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1.

Стаття 28 Протоколу І встановлює, що до складу документації, зазначеної в статтях 17(3) і 22(3) цього Протоколу, використовуваної для підтвердження того, що товари, вказані в сертифікаті з перевезення товару EUR.1 або декларації інвойс можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України й відповідають іншим вимогам цього Протоколу, можуть входити, interalia (переклад - також), в тому числі:

(a) прямі свідчення процесів, виконаних експортером чи постачальником для отримання розглядуваного майна, що містяться, наприклад, у його обліковій документації чи у міжнародній системі обліку;

(b) документи, що підтверджують статус походження використаних матеріалів, видані чи складені в Європейському Союзі або Україні, якщо застосування таких документів відповідає чинному законодавству відповідної країни;

(c) документи, що підтверджують обробку матеріалів у Європейському Союзі або Україні, видані чи складені в ЄС або Україні, якщо застосування таких документів відповідає чинному законодавству відповідної країни;

(d) сертифікати з перевезення товару EUR.1 або декларації інвойс, що підтверджують статус походження використаних матеріалів, видані чи складені в Європейському Союзі або Україні згідно з цим Протоколом;

(e) належні свідчення про обробку, виконану з межами Європейського Союзу або України згідно з положеннями статті 12 даного Протоколу, які підтверджують, що вимоги цієї статті були виконані.

Відповідно до ст. 46 МК України, у разі вивезення товарів з митної території України сертифікат про походження товару з України в тих випадках, коли він необхідний і це відображено у національних правилах країни ввезення чи передбачено міжнародними договорами України, укладеними у встановленому законом порядку, видається органом або організацією, уповноваженими на це відповідно до закону.

Порядок заповнення та видачі митницею сертифіката з перевезення (походження) товару EUR.1, що затверджений Наказ Міністерства фінансів України від 20.11.2017 № 950 (далі Порядок), визначає процедуру заповнення та видачі митницею сертифіката з перевезення (походження) товару EUR.1 відповідно до положень Угоди про вільну торгівлю між Україною та державами ЄАВТ, Угоди про сільське господарство між Україною та Королівством Норвегія, Угоди про сільське господарство між Україною та Ісландією та Угоди про сільське господарство між Україною та Швейцарською Конфедерацією, ратифікованих Законом України від 07 грудня 2011 року № 4091-VI Про ратифікацію Угоди про вільну торгівлю між Україною та державами ЄАВТ, Угоди про сільське господарство між Україною та Королівством Норвегія, Угоди про сільське господарство між Україною та Ісландією та Угоди про сільське господарство між Україною та Швейцарською Конфедерацією, Угоди про вільну торгівлю між Урядом України та Урядом Чорногорії, ратифікованої Законом України від 16 жовтня 2012 року № 5445-VI Про ратифікацію Угоди про вільну торгівлю між Урядом України та Урядом Чорногорії, Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, ратифікованої Законом України від 16 вересня 2014 року № 1678-VII Про ратифікацію Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, а також інших міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку, якими передбачено ідентичну процедуру заповнення та видачі митницею сертифіката з перевезення (походження) товару EUR.1 (далі - Угоди).

Відповідно до п. 2 розділу І Порядку, сертифікат з перевезення (походження) товару EUR.1 заповнюється та видається відповідно до положень Угод, статті 46 глави 7 розділу ІІ й пункту 14 частини другої статті 544 глави 74 розділу XX Митного кодексу України та цього Порядку.

Приписами п. 3 розділу І Порядку передбачено, що сертифікат з перевезення (походження) товару EUR.1 (далі - сертифікат) - документ, який підтверджує статус преференційного походження товару(ів), форма якого наведена у додатках до Угод.

Приписами п. п. 1, 2, 3 розділу ІІІ Порядку, сертифікат видається у разі, якщо його потрібно пред`явити як доказ, що товар(и) відповідає(ють) вимогам правил визначення преференційного походження, встановлених Угодами, при застосуванні преференційних ставок ввізного мита.

Сертифікат видається посадовою особою митниці під час здійснення експорту товару(ів) за місцем здійснення його (їх) митного оформлення або після експорту товару(ів) у випадках, встановлених Угодами, за місцем здійснення митного оформлення товару(ів) або за місцем державної реєстрації експортера.

Для отримання сертифіката експортер або уповноважений представник повинен подати структурному підрозділу митниці, на який покладено функції з видачі сертифіката, такі документи: заяву, що містить декларацію від експортера (далі - заява), за формою, визначеною Угодами, та/або її електронну копію; електронну копію сертифіката у разі заповнення його машинописом та (за наявності) заповнений відповідно до вимог Угод бланк сертифіката; декларацію постачальника (виробника) товарів, що мають преференційний статус походження (додаток 1), та/або декларацію постачальника (виробника) товарів, що не мають преференційного статусу походження (додаток 2), та/або довгострокову декларацію постачальника (виробника) товарів, що мають преференційний статус походження (додаток 3), та/або довгострокову декларацію постачальника (виробника) товарів, що не мають преференційного статусу походження (додаток 4) (далі - декларація), що підтверджують преференційне походження товарів з України відповідно до правил визначення преференційного походження, встановлених Угодами, та/або їх електронні копії.

Згідно з положеннями п. 6 розділу ІІІ Порядку, посадова особа митниці перед видачею сертифіката перевіряє наявність документів, зазначених у пункті 3 цього розділу, та їх відповідність вимогам Угод, зокрема: форму (технічні характеристики) поданого бланка сертифіката (за наявності); правильність заповнення заяви та бланка сертифіката (за наявності); достатність поданих експортером документів, зазначених у пункті 3 цього розділу, що підтверджують преференційне походження товару(ів), зазначеного(их) у сертифікаті.

Згідно з п. 12 розділу ІІІ Порядку, у встановленому законодавством порядку протягом трьох років митницею зберігаються: заява для видачі сертифіката; копія виданого сертифіката, заповненого відповідно до вимог Угод; документи про те, що сертифікат не був виданий на момент здійснення експорту товару(ів) через помилки або через особливі обставини, або виданий, але не прийнятий з технічних причин митними органами країни імпорту (у разі видачі сертифіката після здійснення експорту товару(ів) відповідно до розділу IV цього Порядку), копія раніше виданого сертифіката (у разі видачі дубліката сертифіката відповідно до розділу V цього Порядку), оригінальне підтвердження походження, видане або оформлене попередньо (у разі видачі сертифіката на підставі оригінального підтвердження походження, виданого або оформленого попередньо, відповідно до розділу VI цього Порядку); рішення про відмову у видачі сертифіката.

Пунктом 1 розділу VII Порядку передбачено, що митниця відмовляє у видачі сертифіката, якщо: форма поданого бланка сертифіката (за наявності) не відповідає формі, визначеній Угодами; сертифікат (за наявності) та/або заяву та/або їх електронні копії заповнено з порушенням вимог Угод та цього Порядку; товар(и), на який(і) подано заяву щодо видачі сертифіката, не відповідає(ють) вимогам преференційного походження.

З матеріалів справи вбачається, що Запорізькою митницею ДФС 27.05.2019 та 23.05.2019 видано позивачу сертифікати з перевезення (походження) товару EUR.1 А112.009148 (а.с. 113) та №А112.009128 (а.с. 93) відповідно, які фактично є документами, що підтверджують статус преференційного походження товару з України.

Суд також враховує, що сертифікати про походження EUR.1 від 27.05.2019 та 23.05.2019 не скасовані, недійсними не визнані, тобто є чинними, а відтак є єдиними документами, що підтверджують походження товару з країн Європейського Союзу, та надають пільги зі сплати митних платежів.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що при митному оформленні товару позивач не порушив вимог вимог статті 15, статті 27 Доповнення І до Регіональної конвенції про пан-євро- середземноморські преференційні правила походження, ратифікованої Законом України від 08 листопада 2017 року № 2187-VIII, пунктів 1, 4 частини 1 статті 266, частини 1, пункту 6 частини 8 статті 257, пункту 1 частини 1 статті 276, пункту 1 частини 1 статті 277, частини 1 статті 278, частни 7 статті 280, пункту 3 частини 1 статті 289, частини 4 статті 297 Митного кодексу України і мав право на застосування преференцій

Отже, поставлений ТОВ "ДЕЛЬТА-ІМПЕКС" товар має підтвердження походження з країн Європейського Союзу відповідно до Протоколу 1 до Угоди про асоціацію, що не враховано відповідачем, а відтак прийняте митним органом податкове повідомлення-рішення є протиправним і підлягає скасуванню.

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем,суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовній вимоги підлягають задоволенню повністю.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, сплачений позивачем судовий збір в сумі 2102,00 грн. підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці Держмитслужби.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю ДЕЛЬТА-ІМПЕКС (69001, м. Запоріжжя, вул. Донбаська, буд. 9-А, ) до Дніпровської митниці Держмитслужби України (49038, м. Дніпро, вул. Княгині Ольги, 22, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, - задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20.11.2020 № 3, винесене Дніпровською митницею Держмитслужби.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці Держмитслужби на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ДЕЛЬТА-ІМПЕКС судовий збір у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення в повному обсязі складено та підписано 28.05.2021.

Суддя Л.Я. Максименко