Справа № 200/4169/21
Суддя: Зеленов А.С.
Дата ухвалення: 2021-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2021 р. Справа№200/4169/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Зеленов А.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії -

В С Т А Н О В И В:

9 квітня 2021 року на адресу суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області, в якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії з розгляду питань, пов`язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій відповідно до чинного законодавства України про пенсійне забезпечення, викладене у листі Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області №56-51/Л-02/8-0531/21 від 26.01.2021 про відмову ОСОБА_1 в зарахуванні при призначенні пенсії за віком стажу роботи за період з 11.11.1993 по 28.10.1999 та заробітної плати, вказаної в довідці №19-02/007 від 04.02.2019, виданої ВАТ "Мосенергомонтаж";

- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії за віком з 21 листопада 2018 року, з врахуванням трудового стажу з 11.11.1993 по 28.10.1999 у Відкритому акціонерному товаристві "Мосенергомонтаж", яке знаходилось в м. Москва,Російської Федерації та заробітної плати, зазначеної в довідці №19-02/007 від 04.02.2019, виданої Відкритим акціонерним товариством "Мосенергомонтаж" про заробітну плату за період роботи з листопада 1993 року по жовтень 1999 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він після досягнення пенсійного віку звернувся до Управління Пенсійного фонду України у місті Краматорську Донецької області із заявою про нарахування та виплату пенсії за віком. Заява була зареєстрована 17.01.2019 за №0018761. До заяви було долучено всі документи, необхідні для нарахування пенсії. До заяви в тому числі було додано довідку з відомостям щодо періоду роботи з 11.11.1993 по 28.10.1999 та довідку про заробітну плату у Відкритому акціонерному товаристві «Мосенергомонтаж», яке знаходиться на території Російської Федерації у м. Москва.

Як стало відомо по виплатах, позивачу було призначено мінімальну пенсію по віку та не враховано до стажу роботу в період з 11.11.1993 по 28.10.1999 у Відкритому акціонерному товаристві «Мосенергомонтаж». На його звернення до відповідача з вимогою надати пояснення про причину не включення до трудового стажу роботи та довідок про заробітну плату на цьому підприємстві позивачем отримано інформацію за №56-51/Л-02/8-0531/21 від 26.01.2021 про те, що Управлінням направлено запит від 28.02.2019 до Головного управління ПФ РФ №5 по м. Москві та Московській області щодо витребування довідки про заробітну плату за період роботи в ВАТ «Мосенергомонтаж» з 11.11.1993 по 28.10.1999 звідки прийшло повідомлення про те, що підтвердити запитувані відомості у відношенні ОСОБА_1 немає можливості, оскільки згідно з відомостями Єдиного Державного Реєстру юридичних осіб відносно ОАО «Мосенергомонтаж» винесене рішення арбітражного суду м. Москви про банкрутство, розрахункові відомості на позивача в архіві ВАТ «Мосенергомонтаж» не збереглись.

Вважає, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у зарахуванні до страхового стажу періоду його роботи в ВАТ «Мосенергомонтаж» з 11.11.1993 по 28.10.1999.

Просить суд задовольнити позов.

У строк, встановлений судом через відділ документообігу та архівної роботи суду відповідачем було надано відзив на позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог позивача. 17.01.2019 ОСОБА_1 надав до управління заяву про призначення пенсії за віком за нормами Закону України від 09.07.2003 №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (зі змінами, далі - Закон №1058).

Разом із заявою ОСОБА_1 надав довідки про заробітну плату за період роботи в ТОО «Муди Интернэшинал» з 01.04.2005 по 30.09.2010 та за період роботи в ТОО Бюро Веритас з 01.07.2011 по 30.04.2012.

Довідка від 04.02.2019 № 19-02/007 для призначення пенсії не надавалась.

Управлінням направлено запит від 28.02.2019 №3994/02/34 до Головного управління Пенсійного фонду Російської Федерації №5 по м. Москві та Московській області щодо витребування довідки про заробітну плату за період роботи в ОАО «Мосэнергомонтаж» з 11.11.1993 по 28.10.1999.

На запит управління із Головного управління Пенсійного фонду Російської Федерації № 5 по м. Москві та Московській області повідомили, що підтвердити запитувані відомості у відношенні ОСОБА_2 немає можливості, оскільки згідно з відомостями Єдиного Державного Реєстру юридичних осіб відносно ОАО «Мосэнергомонтаж» винесено рішення арбітражного суду м. Москви про банкрутство, розрахункові відомості на ОСОБА_1 в архіві ОАО «Мосэнергомонтаж» не збереглись.

Відповідно до статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено шестимісячний строк звернення до суду. Позивач вважає, що його право було порушено з 2018 року, але з позовом до суду звертається з пропуском строку звернення. Жодного доказу щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач не надає.

Жодного рішення про відмову в перерахунку пенсії управлінням не приймалось.

З урахуванням викладеного, управління вважає, що оскільки ним не допущені порушення при здійсненні владних повноважень відносно позивача, то підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

На підставі зазначеного, просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі /а.с.34-35/.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні)/а.с.26-27/.

7 травня 2021 року через відділ документообігу та архівної роботи суду позивачем надано відповідь на відзив, в якому останній не погоджується з запереченнями, викладеними у відзиві. Зазначає, що про порушення своїх прав на отримання пенсійного забезпечення він дізнався, коли отримав лист №56-51/Л-02/8-0531/21 від 26.01.2021, в якому містилося рішення відповідача про відмову про задоволення його законних прав. З моменту отримання рішення УПФ та до звернення до суду пройшло лише два м`ясці. Тому процесуальний строк не пропустив. Вважає, що Управління Пенсійного фонду України у місті Краматорську не оформлюючи належним чином рішення за його зверненням, надає відповідь викладену в листі №56-51/Л-02/8-0531/21 від 26.01.2021. Даний лист УПФпозивач сприймає як рішення, оскільки в ньому міститься відмова по суті його вимог, яка позбавляє його законних прав, і підлягає судовому захисту. Вважає, що всі інші аргументи, які приводить відповідач у своєму відзиві, містять лише позицію сторони в справі та ні чим не підтверджуються.

Згідно з нормами статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) є громадянином України (паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 13 квітня 1999 року Дебальцевським МВ УМВС України в Донецькій області), зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 , відповідно до статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області () орган виконавчої влади, який в даних правовідносинах здійснює повноваження, покладені Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №384/2011 (далі за текстом - Положення №384/2011) та відповідно до статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

17.01.2019 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком за нормами Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»/а.с.41/.

З розписки-повідомлення до заяви про призначення пенсії від 17.01.2019 за №457 вбачається, що ОСОБА_1 надав відповідачу наступні документи: військовий квиток ( НОМЕР_3 ); диплом про навчання та довідку №110-05/1635 від 28.12.2018; довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 26.10.2018; довідки про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 №373 від 14.12.2018; №477-А-12/18 від 21.12.2018; довідку про зміну назви організації №460 від 14.11.2018, №347 від 16.11.2018; нотаріальний переклад печатки №52 від 16.01.2019; довідку про прийняття на роботу/про стаж №18-01/163 від 12.12.2018, №374 від 14.12.2018: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; заяву про призначення пенсії; заяву про спосіб виплати пенсії; довідку «Ощадбанку» про курс тенге до гривні №104.0271/1-09/86 від 16.01.2019; паспорт НОМЕР_2 ; трудову книжку /а.с.42/.

Відповідно до рішення Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області від 25 січня 2019 року №15 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком з 21 листопада 2018 року у сумі 1497грн.

13 січня 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання інформації, щодо нездійснення перерахунку пенсії на підставі документів, наданих Відкритим акціонерним товариством "Мосенергомонтаж" /а.с.62/.

Листом Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області від 26.01.2021 за вих.№56-51/Л-02/8-0531/21 повідомлено позивача, що станом на 26 січня 2021 року довідка про заробітну плату ОСОБА_1 від Головного управління ПФ РФ №5 по м. Москві та Московській області не надходила. ГУ ПФ РФ №5 по м. Москві та Московській області повідомило, що не може підтвердити запитувані відомості у відношенні позивача, оскільки відносно ВАТ "Мосенергомонтаж" винесено рішення про банкрутство, а відомості в архіві підприємства не зберіглись /а.с.61/.

5 березня 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку пенсії з урахуванням періоду робот з 11.11.1993 по 28.10.1999 у Відкритому акціонерному товаристві "Мосенергомонтаж" та врахуванням довідки про заробітну плату від 04.02.2019 №19-02/007 /а.с.62/.

Листом Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області від 19.03.2021 за вих.№292-562/Л-02/8-0531/21повідомлено позивача, що станом на 26 січня 2021 року довідка про заробітну плату ОСОБА_1 від Головного управління ПФ РФ №5 по м. Москві та Московській області не надходила. ГУ ПФ РФ №5 по м. Москві та Московській області повідомило, що не може підтвердити запитувані відомості у відношенні позивача, оскільки відносно ВАТ "Мосенергомонтаж" винесено рішення про банкрутство, а відомості в архіві підприємства не зберіглись. Крім того, зазначено, що відповідь із даного питання надавалась листом від 26.01.2021 за вих.№56-51/Л-02/8-0531/21 /а.с.59/.

Не погодившись із діями відповідача про відмову у перерахунку пенсії, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року № ETS N 005 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Частиною 1 ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків(ст.71 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України "Про пенсійне забезпечення"від 05 листопада 1991 року№1788-XII (далі - Закон №1788-XII).

Закон №1788-XIIвідповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IVвід 09 липня 2003 року (далі - Закон № 1058-IV) визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Згідно з ч.1 ст. 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії (ч. 5 ст. 45 Закону № 1058-IV).

Постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з абзацом першим пункту 1.5 розділу I «Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії» Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами (абзац п`ятий пункту 1.7 розділу I «Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії» Порядку 22-1).

Абзацом першим пункту 2.7 розділу II «Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший» Порядку № 22-1 встановлено, що до заяви про перерахунок пенсії у зв`язку з урахуванням страхового стажу (заробітної плати) після призначення пенсії, у зв`язку зі зміною кількості членів сім`ї, а також в інших випадках, які спричиняють збільшення чи зменшення розміру пенсії, надаються документи, передбачені підпунктами 2-4 пункту 2.1, пунктом 2.6 цього розділу.

Відповідно до абзацу першого пункту 4.1 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів. Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі (абзаци другий, третій пункту 4.1 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку № 22-1).

Згідно з абзацами першим, другим пункту 4.3 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку № 22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. Після надходження даних про сплату страхових внесків за останній місяць роботи, що передує місяцю подання заяви про призначення пенсії, протягом місяця проводиться перерахунок пенсії з урахуванням цього періоду з дати призначення пенсії. При цьому, якщо у разі проведення перерахунку пенсії її розмір зменшився, виплата пенсії в новому розмірі проводиться з місяця, наступного за місяцем проведення перерахунку.

Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу начальника управління щодо розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління (абзац шостий пункту 4.3 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку № 22-1).

Відповідно до пункту 4.7 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

У разі звернення пенсіонера видається виписка з розпорядження про призначення (перерахунок) пенсії з інформацією про періоди страхового стажу та заробітної плати (доходу), яка врахована при розрахунку пенсії (абзац другий пункту 4.9 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку № 22-1).

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що у разі звернення пенсіонера з заявою про перерахунок пенсії, уповноважений орган Пенсійного фонду України має за результатами розгляду такої заяви прийняти рішення про перерахунок або про відмову в перерахунку пенсії. При цьому, рішення про відмову в перерахунку пенсії має містити зазначення причин відмови та порядку його оскарження

Матеріалами справи встановлено, що Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області за заявою позивача від 13.01.2021 про перерахунок пенсії жодного рішення не приймало, відповідь на заяву надало листом від 26.01.2021 за вих.№56-51/Л-02/8-0531/21, чим порушило положення частини п`ятої статті 45 Закону № 1058-IV та пункту 4.3 Порядку № 22-1.

Приймаючи до уваги наведене та враховуючи відсутність відповідного рішення відповідача, суд вважає, що в цій частині відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у не розгляді заяви позивача від 13.01.2021 про перерахунок пенсії.

Щодо відмови відповідача у зарахуванні до страхового стажу періоду з 11.11.1993 по 28.10.1999 у Відкритому акціонерному товаристві "Мосенергомонтаж" в м. Москва Російської Федерації, суд зазначає наступне.

Згідно статті 7 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993, питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 та двосторонніми угодами в цій галузі.

Пріоритет міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлюється Законом України «Про міжнародні договори України».

Частина 1 ст. 19 цього Закону під назвою «Дія міжнародних договорів України на території України» передбачає, що «чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства», а ч.2 цієї статті встановлює правило, згідно з яким «якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору».

Це твердження ґрунтується також на ст. 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів 1969 року, учасницею якої є Україна: «...учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору».

Відповідно до Угоди «Про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», яка набрала законної сили 13.03.1992 статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, підписаної 13.03.1992, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць Угоди та членів їх сімей здійснюється за нормами законодавства держави, на території якого вони проживають.

Згідно зі статтею 6 зазначеної Угоди від 13.03.1992 призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільговій основі і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, отриманий на території будь-якої із цих країн, а також на територіях колишнього СССР за час до вступу в силу даної Угоди (пункти 1, 2 статті 6).

Відповідно статті 5 дія Угоди поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян які встановлені або будуть встановлені законодавством держав учасниць Угоди.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах, враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, зокрема Російської Федерації.

Час роботи на території держав-учасниць вказаної Угоди (в тому числі Російської Федерації) враховується до стажу, що дає право на призначення пенсії за Списками № 1 та № 2 за умови підтвердження пільгового стажу належно оформленою (відповідно до вимог вищезазначеної постанови ) уточнюючою довідкою.

Законом України від 11.07.1995 №290/95-ВР ратифіковано «Угоду про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів». В силу другої-третьої статті 4 даної Угоди, трудовий стаж, включаючи стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами. При виїзді трудящого мігранта з Сторони працевлаштування, працедавцем (наймачем) видається йому довідка або інший документ, що містить відомості про тривалість роботи і заробітної плати помісячно.

Водночас, згідно абзацами 2 та 3 статті 6 «Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації» про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993, передбачено, що трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбулась трудова діяльність.

Сторонами визнаються дипломи, свідоцтва та інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Тобто, якщо певний період роботи особи на території РФ згідно з законодавством цієї держави повинен обчислюватися на пільгових підставах, то в такому ж порядку цей стаж повинен враховуватися щодо цієї людини і в Україні. Таким чином, стаж позивача має бути обчислений згідно із законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність особи.

В трудовій книжці НОМЕР_4 позивача містяться наступні записи щодо спірних періодів праці:

- з 11.11.1993 прийнятий на посаду майстра будівельно-монтажних робіт Трест «Мосенергомонтаж» (наказ про прийняття від 11.11.1993 №239/к);

- з 23.12.1993 Трест «Мосенергомонтаж» перетворений в АООТ «Мосенергомонтаж» (рег.№28690 РП від 23.12.1993);

- з 13.04.1994 переведений на посаду прораба по зварюванню (сварке) (наказ №33/к від 13.04.1994);

- АООТ «Мосенергомонтаж» перетворено в ОАО «Мосенергомонтаж» (рег.№28690 від 15.08.1996)

- з 01.04.1998 переведений на посаду старшого прораба по зварюванню (сварке) (наказ №50/к-а від 08.04.1998);

- з 28.10.1999 звільнений за ст.31 КЗоТ РФ (за своїм бажанням) (наказ №320/к від 28.10.1999)/а.с.14/.

Згідно довідки №18-01/163 від 12.12.2018, виданої Відкритим акціонерним товариством «Мосенергомонтаж» за підписом конкурсного керуючого ОСОБА_3 та бухгалтера ОСОБА_4, ОСОБА_1 дійсно працював в структурному підрозділі треста «Мосенергомонтаж» - Талимрджанском монтажному управлінні з 11.11.1993 по 28.10.1999 майстром, прорабом, старшим прорабом /а.с.20/.

Згідно довідки від 04.02.2019 №19-02/007, виданої Відкритим акціонерним товариством «Мосенергомонтаж» за підписом конкурсного керуючого ОСОБА_3 та бухгалтера ОСОБА_4, зі всіх сум заробітної плати ОСОБА_1 здійснені відрахування до Пенсійного Фонду Російської Федерації /а.с.21-22/.

В контексті викладеного, суд вважає, що періоди роботи позивача з 11.11.1993 по 28.10.1999 у Відкритому акціонерному товаристві "Мосенергомонтаж" в м. Москва Російської Федерації підтверджено належними та допустимими доказами, які містяться в матеріалах справи.

Суд зазначає, що наявність рішення Арбітражного суду м. Москви у відношенні ВАТ «Мосенергомонтаж» жодним чином не може спростувати факт роботи позивача на дадному підприємці.

Крім того, суд звертає увагу на той факт, що надані позивачем довідки підписані конкурсним керуючим ОСОБА_3 , який здійснює керування в стадії ліквідації підприємств.

Також, відповідачем жодним чином не доведено того факту, що Відкритим акціонерним товариством «Мосенергомонтаж» не здійснювались відповідні відрахування з заробітку позивача.

Аналогічний висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 19 грудня 2018 року по справі №344/1402/14-а.

Крім цього, факту подання позивачем документів, які містять недостовірні відомості не встановлено, а періоди роботи позивача в ВАТ «Мосенергомонтаж», зазначені у наданих довідках, узгоджуються із записами у трудових книжках ОСОБА_1 .

Таким чином, на підставі зазначеного вище, суд приходить висновку, що період роботи позивача з 11.11.1993 по 28.10.1999 у Відкритому акціонерному товаристві "Мосенергомонтаж" в м. Москва Російської Федерації необхідно зарахувати до страхового стажу.

Нормами статті 2 КАС України встановлено, що адміністративні суди при оскарженні рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, серед іншого, перевіряють чи прийняті (вчинені) вони пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) та з урахуванням принципу верховенства права.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зауважує, що відповідач користуючись наданими широкими межами розсуду та можливістю вибору різними способами та засобами для дотримання своїх зобов`язань, взагалі не врахував ступінь втрати однієї сторони, в нашому випадку позивача, його конституційного права на пенсійне забезпечення.

Згідно положень статті 3 Конституції України, як Основного Закону України- людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України тощо). Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Відповідно до положень частини першої, третьої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Разом з цим, суд зазначає, що статтею 58 Закону №1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Згідно частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернення позивача, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. TheUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач тривалий час своїми протиправними діями позбавляє позивача належного рівня пенсійного забезпечення, суд вважає, що для повного захисту порушених прав позивача необхідно:

визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 13 січня 2021 року про перерахунок пенсії за віком по стажу роботи з 11.11.1993 по 28.10.1999 у Відкритому акціонерному товаристві "Мосенергомонтаж";

зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області розглянути заяву ОСОБА_1 від 13 січня 2021 року про перерахунок пенсії за віком по стажу роботи з 11.11.1993 по 28.10.1999 у Відкритому акціонерному товаристві "Мосенергомонтаж" з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

Щодо строку звернення до суду з даним позовом.

Згідно з ч.ч.1 та 2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з позовної заяви позивач просить суд, зокрема, визнати протиправним та скасувати рішення комісії з розгляду питань, пов`язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій відповідно до чинного законодавства України про пенсійне забезпечення, викладене у листі Управління Пенсійного фонду України у місті Краматорську Донецької області №56-51/Л-02/8-0531/21 від 26.01.2021.

Позивач звернувся до суду із даним позовом 07.04.2021, про що свідчить штамп на поштовому конверті.

З огляду на, що суд не погоджується із помилковим твердженням відповідача про пропуск строку звернення до суду із даним позовом.

Таким чином, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню

Суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на те, що відповідно до вимог частини другої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно норм статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин;

4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

5) як розподілити між сторонами судові витрати;

6) чи є підстави допустити негайне виконання рішення;

7) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Норми статті 245 КАС України визначають повноваження суду при вирішенні справи. Так, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Рішення суду, згідно положень статті 246 КАС України, складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин.

У вступній частині рішення зазначаються:

1) дата і місце його ухвалення;

2) найменування суду;

3) прізвище та ініціали судді або склад колегії суддів;

4) прізвище та ініціали секретаря судового засідання;

5) номер справи;

6) ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи;

7) вимоги позивача;

8) прізвища та ініціали представників учасників справи та прокурора.

В описовій частині рішення зазначаються:

1) стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача;

2) заяви, клопотання учасників справи;

3) інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо).

У мотивувальній частині рішення зазначаються:

1) обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини;

2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення;

3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову;

4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку;

5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування;

6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування;

7) мотиви, з яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суд, відмовляючи у позові, дійшов висновку, що оскаржуване рішення, дія чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень визнано судом таким, що вчинено відповідно до вимог частини другої статті 2 цього Кодексу.

У резолютивній частині рішення зазначаються:

1) висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог;

2) розподіл судових витрат;

3) строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження;

4) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та по батькові (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб), за його наявності, або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України.

Суд зазначає, що висновки суду, викладені в мотивувальній частині його рішення є в однаковій мірі обов`язковими для врахування суб`єктом владних повноважень при здійсненні своїх повноважень на виконання рішення суду, як і висновки, визначені в резолютивній частині рішення.

Отже, суд зауважує, що при визначенні меж встановлених зобов`язань необхідно враховувати як резолютивну, так і мотивувальну частини судового рішення.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

У зав`язку із частковим задоволенням позивних вимог, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань сума судового збору у розмірі 681,00 грн. (75%).

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (вул. Поштова, 5, м. Краматорськ, 84302, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 13 січня 2021 року про перерахунок пенсії за віком по стажу роботи з 11.11.1993 по 28.10.1999 у Відкритому акціонерному товаристві "Мосенергомонтаж".

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області розглянути заяву ОСОБА_1 від 13 січня 2021 року про перерахунок пенсії за віком по стажу роботи з 11.11.1993 по 28.10.1999 у Відкритому акціонерному товаристві "Мосенергомонтаж" з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (вул. Поштова, 5, м. Краматорськ, 84302, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 681 (шістсот вісімдесят одна) гривня 00 коп.

Рішення прийнято в порядку спрощеного позовного провадження. Повний текст рішення виготовлено та підписано 28 травня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.С. Зеленов