Справа № 600/2068/20-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2021-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/2068/20-а Головуючий у 1-й інстанції: Маренич І.В.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

21 травня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Курка О. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною,

В С Т А Н О В И В :
В листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив :

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 у вигляді не здійснення перерахунку та нарахування грошового забезпечення;

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у незастосуванні пункту 1 Примітки до Додатку 1 та Примітки до Додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 при обчисленні, починаючи з 01.03.2018 р. по 31.12.2018 р. включно, розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 07.12.2017 р. №2246-VIII "Про Державний бюджет України на 2018 рік" на 01.01.2018 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 , починаючи з 01.03.2018 р. по 31.12.2018 р. включно, вчинити дії щодо перерахунку, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням пункту 1 Примітки до Додатку 1 та Примітки до Додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. №704, виходячи з 50 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 07.12.2017 р. №2246-VIII "Про Державний бюджет України на 2018 рік" на 01.01.2018 р. та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти;

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у незастосуванні пункту 1 Примітки до Додатку 1 та Примітки до Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. №704 при обчисленні, починаючи з 01.01.2019 р. по 31.12.2019 р. включно, розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 23 листопада 2018 року №2629-VIII "Про Державний бюджет України на 2019 рік" на 01.01.2019 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 , починаючи з 01.01.2019 р. по 31.12.2019 р., включно, вчинити дії щодо перерахунку, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням відповідно до пункту 1 Примітки до Додатку 1 та Примітки до Додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. №704, виходячи з 50 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 23.12.2018 р. №2629-VIII "Про Державний бюджет України на 2019 рік" на 01.01.2019 р., та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти;

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у незастосуванні пункту 1 Примітки до Додатку 1 та Примітки до Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. №704 при обчисленні, починаючи з 01.01.2020 р. по 03.08.2020 р. включно, розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 14.11.2019 р. №294-ІХ "Про Державний бюджет України на 2020 рік" на 01.01.2020 р.;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 , починаючи з 01.01.2020 р. по 03.08.2020 р. включно, вчинити дії щодо перерахунку, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням відповідно до пункту 1 Примітки до Додатку 1 та Примітки до Додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704, виходячи з 50 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 14 листопада 2019 №294-ІХ "Про Державний бюджет України на 2020 рік" на 01.01.2020 року, та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 сплатити недоплачені протягом 2018 та 2020 років суми грошового забезпечення з урахуванням проведеного перерахунку відповідно до пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. №704, виходячи з 50 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законами на 1 січня календарного року, а саме Законом України від 07.12.2017 р. №2246-VIII "Про Державний бюджет України на 2018 рік" на 01.01.2018 р., Законом України від 23.11.2018 р. №2629-VIII "Про Державний бюджет України на 2019 рік" на 01.01.2019 р. та Законом України від 14.11.2019 р. №294-ІХ "Про Державний бюджет України на 2020 рік" на 01.01.2020 р.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом встановлено, що Згідно витягу з послужного списку про проходження військової служби, майор ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України з 01.08.1994 р. по 03.08.2020 р. З 29.09.2016 р. по 03.08.2020 р. перебував на посаді начальника відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 Десантно - штурмових військ ЗСУ (а.с. 12-13).

03.08.2020 р. наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 160 позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с. 14-15).

02.09.2020 р. ОСОБА_1 звернувся до ВЧ НОМЕР_1 з завою про проведення перерахунку та сплати недоплачених з 01.03.2018 р. по 03.08.2020 р. сум грошового забезпечення, з урахуванням розміру посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. №704, виходячи з 50 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законами на 1 січня календарного року, а саме Законом України від 07.12.2017 р. №2246-VIII "Про Державний бюджет України на 2018 рік" на 01.01.2018 р., Законом України від 23.11.2018 р. №2629-VIII "Про Державний бюджет України на 2019 рік" на 01.01.2019 р. та Законом України від 14.11.2019 р. №294-ІХ "Про Державний бюджет України на 2020 рік" на 01.01.2020 р. (а.с. 17).

03.09.2020 р. відповідачем надано відповідь на заяву, відповідно до змісту якої вказано, що згідно до ПКМУ №704 від 30.08.2017 р. (зі змінами) пункту 4 встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлено на 01.01.2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12, 13, 14 (а.с. 18).

15.09.2020 р. позивачем подано заяву про надання довідки про складові грошового забезпечення за період з 01.03.2018 р. по 03.08.2020 р. (а.с. 19).

Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 17.09.2020 р. №745 його фактично отримане грошове забезпечення щомісячно за періоди з березня 2018 року по липень 2020 року складалося з посадового окладу 4510,00 грн. та окладу за військовим званням 1340,00 грн., за серпень 2020 року посадовий оклад становив 436,45 грн. та оклад за військовим званням 129,68 грн. (а.с. 20).

Вважаючи діючи відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що для коректного визначення окладу позивача за військовим (спеціальним) званням слід застосовувати як розрахункову величину не прожитковий мінімум для працездатних осіб, а саме 50% мінімальної заробітної плати - 1861,5 грн. (на 2018 рік), 2086,50 грн. (на 2019 рік) та 2361, 50 грн. (на 2020 рік).

В даному випадку, суд першої інстанції виходив з того, що в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

В силу ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно ч.2 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Частиною 3 ст.9 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Положенням ч.4 ст.9 Закону № 2011-ХІІ зазначено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1.

Згідно з п. 4 Постанови № 704 в первинній редакції було встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Також додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

Постанова № 704 набрала чинності з 01.03.2018.

На момент набрання чинності Постановою № 704, п. 4 цього нормативно-правового акту було викладено у редакції п.6 постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб" від 21.02.2018 №103 (далі - Постанова № 103), а саме: "Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.".

При цьому, зміни до додатків 1, 12, 13 і 14 не вносилися.

Відповідно до ст. 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 49 Закону України від 27.02.2014 № 794-VII «Про Кабінет Міністрів України», Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України (ч. 2 ст. 49 Закону).

Отже, постанова Кабінету Міністрів України є нормативно-правовим актом Уряду України.

Нормативно-правовий акт - офіційний письмовий документ, прийнятий уповноваженими на це суб`єктами нормотворчості у визначеній формі та за встановленою процедурою, спрямований на встановлення, зміну або скасування норми права.

Іншими словами, нормативно-правовий акт - це документ, прийнятий у визначеному порядку компетентним органом публічної влади, у якому містяться норми права. У правовій системі України нормативно-правовий акт є основним джерелом права.

Варто зазначити, що за загальним правилом, примітка застосовується законодавцем для супроводу та зв`язку з нормою права, якої вона стосується. Тобто, примітка повинна бути у безпосередньому зв`язку з нормою, в даному випадку п. 4 постанови КМ України № 704, і не повинна суперечити змісту основної норми, яку вона супроводжує.

Відповідно до пп. 2 п. 20 Правил підготовки проектів актів Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 06.09.2005 № 870, до змісту проекту положення або іншого нормативно-правового акта, який передбачається затвердити постановою, встановлюються такі вимоги: 2) стосовно структури проекту документа: в окремих випадках допускається, як виняток, застосування примітки (зноски) без нормативних положень.

Таким чином, колегія суддів зауважує, що Примітка, як складова частина нормативно-правового акту, не може містити в собі нормативних положень.

За наведених обставин, колегія суддів зазначає, що Примітка у Додатку 1 та Додатку 14 постанови КМ України № 704 не може мати нормативного характеру, відтак, застосуванню у спірних правовідносинах підлягають саме положення основної норми постанови КМ України № 704 пункт 4, яка має нормативний характер, тобто містить правила поведінки для невизначеного широкого кола осіб.

При цьому, колегія суддів зазначає, що невідповідність Примітки до Додатку 1 та Додатку 14 були виправлені постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2020 № 1038, яка застосовується з 01.10.2020.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що згідно з постановою КМ України № 704 (в редакції Постанови № 103) розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, на 01.01.2019 та на 01.01.2020, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів у спірний період не застосовується.

Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин п. 4 Постанови № 704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник, як "розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р.".

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що згідно з Постановою № 704 (в редакції Постанови № 103) розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018р., а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів у спірний період не застосовується.

Пунктом 4 Постанови № 704 визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Згідно з ч. 1 ст. 325 КАС України, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Тобто, з 29.01.2020 (дня набрання законної сили рішенням у справі №826/6453/18) пункт 6 постанови КМ України № 103 втратив чинність та була відновлена дія п.4 постанови Кабінету Міністрів України № 704 у первісній редакції.

При цьому, згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 11.12.2019 у справі №240/4946/18, щодо застосування норм права, а саме п. 3 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 року №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», за якою після набрання чинності цим Законом положення нормативно-правових актів щодо обчислення виплат у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають.

Оскільки норма пункту 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ не втратила чинності і за юридичною силою є вищою за положення пункту 4 Постанови № 704, у редакції до внесення змін Постановою № 103, а також додатків 1, 12, 13, 14 Постанови № 704, колегія суддів не вбачає підстав для обчислення розміру окладу за посадою позивача та окладу за військовим званням з використанням величини мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що згідно з Постановою № 704 розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня 2018 року, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 11.02.2021 по справі №240/11952/19.

Отже, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності застосування при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням такої розрахункової величини як мінімальна заробітна плата, які обґрунтовані посиланням на текст приміток до Додатків 1 та 14 до постанови Кабінету Міністрів України №704, оскільки ці примітки не містять норм права та не узгоджуються з п. 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 року №1774-VIII.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2020 № 1038, яка застосовується з 01.10.2020, внесено зміни до Приміток до Додатку 1 та Додатку 14.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що застосовуючи при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням таку розрахункову величину як прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, на 01.01.2019 року та на 01.01.2020 відповідач діяв правомірно.

При цьому, судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_3 щодо незастосування п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" при обчисленні ОСОБА_1 розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням у період з 01.03.2018 до 31.12.2018, з 01.01.2019 до 03.12.2019 та з 01.01.2020 до 03.08.2020.

Крім того, оскільки позивачу відмовлено в перерахунку грошового забезпечення з урахуванням розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, розміри яких обчислені з урахуванням п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704, виходячи з 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» станом на 01.01.2018 рік, Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» станом на 01.01.2019 рік та Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу за період з 01.03.2018 до 31.12.2018, з 01.01.2019 до 03.12.2019 та з 01.01.2020 до 03.08.2020 року сум основних, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення, з урахуванням перерахунку розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням відповідно до пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, виходячи із 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 07 12.2017 "Про держаний бюджет України на 2018 рік" на 01.01.2018, Законом України від 23.11.2018 "Про держаний бюджет України на 2019 рік" на 01.01.2019 та встановленого Законом України від 14.11.2019 року "Про державний бюджет України на 2020 рік" на 01.01.2020 року з урахуванням виплачених сум, у зв`язку з тим, що зазначені вимоги є похідними.

Водночас, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії" (GarciaRuiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

У відповідності з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на недоведеність обставин, неврахування усіх обставин в справі, що мають значення для її вирішення, колегія суддів дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити повністю.

Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Постанова суду складена 21 травня 2021 року (у зв`язку з перебуванням суддів Білої Л.М. у період з 05.04.2021 року по 23.04.2021 року на лікарняному, а у період з 26.04.2021 по 30.04.2021 у відпустці, ОСОБА_2 у період з 05.05.2021 року по 14.05.2021 року у відпустці).

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Курко О. П.