Справа № 415/1953/21
Суддя: Прінь І. П.
Дата ухвалення: 2021-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 415/1953/21
РІШЕННЯ

Іменем України

27 травня 2021 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Прінь І.П.,

за участі: секретаря судового засідання Бевз О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бердянську справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Луганського прикордонного загону ім. Героя України полковника Є.Пікуса про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що постановою начальника групи ІПК віпс (тип А) ВПС "Мілове" ім. В.Банних Луганського прикордонного загону ім. Героя України полковника Є.Пікуса лейтенантом Коломієць В.В. № 147128 від 14.03.2021 року позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 1700 грн., за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Згідно з вказаною постановою 14.03.2021р. о 20 годині 10 хвилин під час прикордонного контролю був встановлений факт незаконного перетину Державного кордону України з тимчасово окупованої території України до Російської Федерації 14.03.2021 року приблизно о 08-00 год. через тимчасово не працюючий пункт пропуску через Державний кордон України н.п.«Маринівка» Донецької області.

Вважає, що вказана постанова є незаконною, оскільки під час винесення постанови співробітник ВПС «Мілове» ОСОБА_2 в порушення ст.268 КУпАП не надав позивачу право скористатися юридичною допомогою адвоката, не роз`яснив йому права і обов`язки.

Перетин кордону був зумовлений тим, що позивач змушений був виїхати на підконтрольну територію України з метою отримання медичної допомоги та проходження комплексного медичного обстеження, а також задля того, щоб передати кошти своїм родичам, які опинилися в скрутному становищі та не мають можливості оплатити собі медичне лікування. Згідно з постановою КМУ № 211 від 11 березня 2020 року та наказу Командувача Об`єднаних сил № 207 від 15 березня 2020 року виїзд з тимчасово окупованої території Донецької та Луганської областей був обмежений у зв`язку з введенням дій направлених на боротьбу проти пандемії Covid-19.

Представники окупаційних адміністрацій РФ в ОРДО заборонили виїзд на підконтрольну Українському уряду територію через діючі КПВВ в Луганській та Донецьких областях. Тобто ОСОБА_1 не мав іншої можливості потрапити до території підконтрольній Україні. Але перед тим, як прийняти таке рішення про перетин кордону тимчасово окупованої України з РФ він неодноразово звертався до представників окупаційної влади РФ в м. Донецьку з вимогою пропустити його у зв`язку з необхідністю проходження курсу лікування, але дозволу не отримав, тому вимушений був 14 березня 2021 року здійснити перетин державного кордону тимчасово окупованої території України з РФ через пункт пропуску «Маринівка» Донецької області.

Позивач просить скасувати постанову від 14.03.2021 року про притягнення його до адміністративної відповідальності у зв?язку з неповним з?ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків фактичним обставинам справи, порушенням норм процесуального права.

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 26.03.2021 року справу за позовом ОСОБА_1 до Луганського прикордонного загону ім. Героя України полковника Є.Пікуса про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення передано за підсудністю до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду від 06.05.2021р. було відкрито провадження у справі.

Позивач ОСОБА_1 та його представник Лисянський П.Л. в судове засідання не з`явилися. Представник позивача надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Відзив на позов не подали.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд встановив таке.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 251 КУпАп доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У відповідності до ст.252 КУпАП висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин в їх сукупності.

14 березня 2021 року начальником групи ІПК віпс (тип А) впс «Мілове» імені Віктора Банних лейтенантом Коломієць Владиславом Вікторовичем відносно ОСОБА_1 була складена постанова №147128 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.204-2 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. У постанові встановлено, що 14.03.2021 року о 20 годині 10 хвилин під час прикордонного контролю прикордонним нарядом «Перевірка документів» у міждержавному пункті пропуску через Державний кордон України «Мілове» було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який пояснив, що 14.03.2021 року приблизно о 08-00 год. перетнув державний кордон України з тимчасово окупованої території України до Російської Федерації через тимчасово непрацюючий пункт пропуску через Державний кордон України н.п.Маринівка (ТОТ) на напрямку н.п.Маринівкак (ТОТ) Куйбишеве (РФ) здійснив виїзд з тимчасово окупованої території України до Російської Федерації, чим порушив п.3 постанови КМУ №815 від 17.07.2019 року «Про затвердження Порядку в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій, тобто скоїв правопорушення, відповідальність за що передбачена ч.1 ст.204-2 КУпАП.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності складу та події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Постанова відносно позивача складена за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, відповідно до якої порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї - тягне за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже вказана норма є бланкетною та відсилає до відповідного нормативного акту, який регулює процедуру в`їзду/виїзду осіб і транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, і переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, яким є «Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2019 року № 815 (далі Порядок).

Пунктом 3 Порядку встановлено, що в`їзд/виїзд осіб, у тому числі транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, а також переміщення товарів на тимчасово окуповані території та з таких територій здійснюється виключно через визначені контрольні пункти в`їзду-виїзду відповідно до вимог цього Порядку.

Контрольні пункти в`їзду-виїзду не призначені для перетинання державного кордону.

Поза визначеними контрольними пунктами в`їзду/виїзду переміщення через лінію розмежування осіб, транспортних засобів та товарів заборонено.

З визначення термінів, викладених в пункті 2 Порядку № 815 вбачається, що контрольний пункт в`їзду/виїзду - це комплекс будівель, спеціальних, інженерних споруд і технічних засобів, розташованих на спеціально визначеній земельній ділянці, де здійснюються заходи контролю в`їзду-виїзду осіб, транспортних засобів та товарів, які переміщуються на тимчасово окуповані території та з таких територій.

Лінія розмежування - умовна лінія на місцевості між тимчасово окупованими територіями та контрольованими територіями, яка проходить по передньому краю передових позицій об`єднаних сил;

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що положення Порядку №815 визначають правила в`їзду на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях та виїзду з них виключно через контрольні пункти, які розташовані на спеціально визначеній земельній ділянці в межах лінії розмежування, при цьому такі контрольні пункти не призначені для перетинання державного кордону.

Таким чином, особа підлягає відповідальності за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП виключно у разі переміщення саме через лінію розмежування поза визначеними контрольними пунктами в`їзду/виїзду.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, на позивача накладено стягнення за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП за перетинання державного кордону через пункт пропуску «Маринівка» на територію Російської Федерації.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний кордон України», державним кордоном України є лінія і вертикальна поверхня, що проходить по цій лінії, які визначають межі території України - суші, вод, надр, повітряного простору.

Згідно з частинами 1 та 3статті 9 цього Закону, перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Стаття 35 Закону України «Про державний кордон України» передбачає, що особи, винні в порушенні або спробі порушення режиму державного кордону України, прикордонного режиму або режиму в пунктах пропуску через державний кордон України, у незаконному переміщенні або спробі незаконного переміщення через державний кордон України вантажів, матеріалів, документів та інших предметів, а також в інших порушеннях законодавства про державний кордон України, несуть кримінальну, адміністративну або іншу відповідальність згідно з законодавством України.

Зокрема, стаття 204-1 КУпАП передбачає відповідальність за незаконне перетинання або спробу незаконного перетинання державного кордону України.

Таким чином, незаконний перетин державного кордону України не охоплюється складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, оскільки положення Порядку № 815 забороняють в`їзд/виїзд поза визначеними контрольними пунктами саме через лінію розмежування, а не державного кордону.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, за правилами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.62 Конституції України вина особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У своїй позовній заяві позивач не ставить питання про закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Суд може вийти за межу позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно- правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Згідно із вимогами ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.

Оскільки судом не встановлено в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-2 КУпАП, тому провадження у справі про адміністративне правопорушення має бути закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Таким чином, суд, керуючись ч.2 ст.9 КАС України та приписами ч.3 ст. 286 КАС України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог позивача і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом власних повноважень всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином на користь позивача з відповідача, за рахунок бюджетних асигнувань, підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 454,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 286 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову начальника групи ІПК віпс (тип А) впс «Мілове» імені Віктора Банних лейтенанта Коломієць Владислава Вікторовича №147128 від 14.03.2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.204-2 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.204-2 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Луганського прикордонного загону ім. Героя України полковника Є.Пікуса (пр. Перемоги, буд. № 58, м. Лисичанськ, Луганська область, 93120, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 454,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його підписання (проголошення).

Суддя І. П. Прінь