Справа № 360/1996/21
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2021-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

28 травня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1996/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Свергун І.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

13.04.2021 до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі - відповідач), в якій позивач після уточнення позовних вимог просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не призначення позивачу пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за вислугу років (пункт «а» статті 12) відповідно до вислуги (пункт «а» статті 13) Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»;

- зобов`язати відповідача на підставі статті 23 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», з урахуванням позицій Верховного Суду від 27.06.2018 (справа № 750/9775/16-а), від 03.03.2021 (справа № 805/3923/18-а), від 10.03.2021 (справа № 812/1100/17), від 16.03.2021 (справа № 826/16811/18) призначити з 02.06.2019 позивачу пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за вислугу років (пункт «а» статті 12) відповідно до вислуги (пункт «а» статті 13) Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»;

- зобов`язати відповідача здійснити позивачу перерахунок та доплату до раніше виплаченої пенсії, виходячи з розміру пенсії за вислугу років, з урахуванням раніше виплачених коштів, за період часу з 02.06.2019 до моменту перерахунку пенсії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що починаючи з 2000 року по 31.05.2019 він проходив службу в органах внутрішніх справ та Національній поліції України.

31.05.2019 наказом Головного управління Національної поліції в Луганській області від 22.05.2019 № 410 о/с позивача було звільнено із Національної поліції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію» (через скорочення штатів).

Згідно витягів з наказів ГУНП в Луганській області від 22.05.2019 № 410 о/с та від 12.07.2019 № 582 о/с вислуга років позивача на день звільнення у календарному обчисленні дорівнює: 18 років 09 місяців 25 днів, у пільговому обчисленні: 10 років 11 місяців 19 днів. Пільгове обчислення вислуги років було здійснено на підставі послужного списку та відомостей про участь в антитерористичній операції, що підтверджується довідкою ГУНП в Луганській області про безпосередню участь в Антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України № А-520 від 04.07.2019.

З 01.06.2019 відповідачем було призначено позивачу пенсію по інвалідності III групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, відповідно до пункту «а» статті 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», як працівнику Національної поліції України.

Враховуючи те, що на момент звільнення позивач мав вислугу 29 років 09 місяців 13 днів, 16 березня 2021 року він звернувся до ГУПФУ в Луганській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності у розмірі пенсії за вислугу років відповідно до Закону України. «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

08.04.2021 поштовим зв`язком простою кореспонденцією позивач отримав лист (відповідь) від ГУПФУ в Луганській області від 30.03.2021 № 1022-1081/3-01/8-1200/21 відповідно до якого повідомлялося, що позивач не має права на обчислення пенсії по інвалідності у розмірі пенсії за вислугу років згідно статті 23 Закону № 2262.

Позивач не погоджується з таким твердженням відповідача, оскільки його загальна вислуга становить 29 років 09 місяців 13 днів, тому з урахуванням періоду участі у антитерористичній операції та ООС, обчисленого з розрахунку один місяць служби за три місяці, вислуга років позивача складає навіть більше, ніж зазначено в Законі.

Розрахунок вислуги років позивача у пільговому обчисленні було здійснено ГУНП в Луганській області (довідка від 03.07.2019 № 2340/111/19-2019).

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду.

Ухвалою суду від 19.04.2021 позовну заяву було залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків.

26.04.2021 позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 30.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі, визначено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Від відповідача 20.05.2021 на адресу суду надав відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначив таке.

Відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону № 2262 пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше.

Таким чином, для призначення пенсії по інвалідності у розмірі пенсії за вислугу років позивачу необхідно мати 24 календарних роки і більше.

Згідно наданих Головним управлінням Національної поліції в Луганській області документів для призначення ОСОБА_1 пенсії по інвалідності до управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, які зокрема містять: подання про призначення пенсії по інвалідності від 02.08.2019, в якому зазначено, що станом на 31.05.2019 календарна вислуга позивача складає 18 років 09 місяців 25 днів; засвідчений витяг з наказу від 12.07.2019 № 582 о/с по особовому складу відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» про звільнення, в якому зазначено, що вислуга років у календарному обчисленні на момент звільнення зі служби (31.05.2019) складає 18 років 09 місяців 25 днів.

Даної вислуги позивача недостатньо для призначення пенсії по інвалідності у розмірі пенсії за вислугу років відповідно до статті 23 Закону № 2262.

На підставі викладеного відповідач просив відмовити в задоволенні позову (арк. спр. 63-64).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов такого.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є учасником бойових дій, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Позивач ОСОБА_1 16.03.2021 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України з заявою вх. № 1081/З-1200-21, в якій просив перевести його з одного виду пенсійного забезпечення на інший шляхом призначення йому пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за вислугу років відповідно до вимог Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (арк. спр. 68-69). До заяви позивач додав копію довідки ГУНП в Луганській області від 03.07.2019 № 2340/111/19-2019, в якій, зокрема, зазначено, що вислуга років на час звільнення ОСОБА_1 складає: у календарному обчисленні: 18 років 09 місяців 25 днів, у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги), за час проходження ним служби в органах внутрішніх справ та Національній поліції України, що підлягають зарахуванню до вислуги років на пільгових умовах, складає 10 років 11 місяців 19 днів (арк. спр. 69 зв. - 71).

Розглянувши вказану заяву ОСОБА_1 , Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області листом від 30.03.2021 № 1022-1081/З-01/8-1200/21 повідомило позивачеві, що відповідно до витягу з наказу № 582 о/с від 12.07.2019 на день звільнення з Національної поліції України 31.05.2019 календарна вислуга складає 18 років 09 місяців 25 днів, тому право на обчислення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за вислугу років згідно статті 23 Закону № 2262 у нього відсутнє (арк. спр. 67).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII (далі - Закон № 2262) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до положень частини першої статті 12 Закону № 2262 пенсія за вислугу років призначається:

а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби:

з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше.

Згідно зі статтею 23 Закону № 2262 в разі наявності у особи з інвалідністю з числа осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом вислуги, необхідної для призначення пенсії за вислугу років (пункт "а" статті 12), пенсія по інвалідності може призначатися їм у розмірі пенсії за вислугу років відповідно до вислуги (пункт "а" статті 13).

Частиною першою статті 48 Закону № 2262 визначено, що заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.

Згідно з частинами першою-другою статті 49 Закону № 2262 пенсію згідно з цим Законом призначають органи Пенсійного фонду України. Документи про призначення пенсії розглядає орган Пенсійного фонду України і не пізніше ніж у 10-денний строк з дня їх надходження приймає рішення про призначення або про відмову в призначенні пенсії.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 р. за № 135/13402, затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Порядок № 3-1), який регулює питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» ( 2262-12 ) (далі - Закон), крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, та постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 № 1522 ( 1522-2006-п ) «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян».

Згідно з пунктом 4 Порядку № 3-1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії подається до органу, що призначає пенсію, заявником за місцем проживання, а при необхідності - його законним представником за місцем його проживання.

Пунктом 14 Порядку № 3-1 визначено: орган, що призначає пенсії, розглядає питання про призначення пенсії або про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Відповідно до пункту 16 Порядку № 3-1 при прийманні документів для призначення пенсії орган, що призначає пенсії:

перевіряє правильність оформлення заяви й подання про призначення пенсії, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

здійснює попередню перевірку змісту і належного оформлення представлених документів;

перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження.

Орган, що призначає пенсії, має право вимагати від міністерств та інших органів, заявників дооформлення поданих документів, а також подання додаткових документів та перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі.

Згідно з пунктом 17 Порядку № 3-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії або про відмову в призначенні, переведенні з одного виду пенсії на інший та відновленні раніше призначеної пенсії.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 3-1 рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії оформляється розпорядженням органу, що призначає пенсії.

Отже, як Законом № 2262, так і Порядком № 3-1 передбачено, що за наслідками розгляду заяви про призначення, переведення з одного виду пенсії на інший орган, що призначає пенсію, приймає відповідне рішення.

Однак, як установлено судом, відповідачем не було прийнято вмотивоване рішення за наслідками розгляду заяви позивача від 16.03.2021, а відповідь надано листом.

Поняття принципу «належного врядування» розкрито у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04).

Згідно позиції Європейського Суду з прав людини, яка вкладена у пунктах 70 та 71 рішення від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04): «Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119). Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Таким чином, принцип «належного врядування» застосовується Європейським судом з прав людини лише відносно майнових прав (права власності на майно) фізичних та юридичних осіб, які гарантуються статтею 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Судом установлено, що відповідачем не було виконано вимоги Закону № 2262 та Порядку № 3-1 при розгляді заяви позивача.

При цьому, оскільки відповідачем не було прийнято вмотивоване рішення за наслідками розгляду заяви позивача, суд не надає правову оцінку доводам, викладеним у листі Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 30.03.2021 № 1022-1081/З-01/8-1200/21.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішеннях по справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Оскільки в силу частини другої статті 49 Закону № 2262 передбачено обов`язок органу Пенсійного фонду щодо прийняття відповідного рішення про призначення або про відмову в призначенні пенсії, суд вважає, що територіальний орган Пенсійного фонду має виключну компетенцію у питаннях призначення пенсії. Отже, зазначене питання віднесено до дискреційних повноважень територіального органу Пенсійного фонду.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В даному випадку рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 не приймалося. Відповідь пенсійного органу на вказану заяву за своїм змістом носить консультативний характер.

Таким чином, зважаючи на обставини справи, враховуючи, що настання для позивача негативних наслідків пов`язано із бездіяльністю відповідача, яка полягає в неналежному розгляді заяви позивача, тому належним, правильним та ефективним способом захисту порушеного права в даному випадку є визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неналежного розгляду заяви позивача від 16.03.2021 та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 16.03.2021 про переведення його з одного виду пенсії на інший.

На підставі викладеного позовні вимоги належать до часткового задоволення.

Питання про розподіл судових витрат не вирішується, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору в порядку, визначеному законом, а судовий збір з відповідача не стягується.

Керуючись статтями 2, 5, 77, 90, 139, 241-245, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (місцезнаходження: вул. Шевченка, буд. 9, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93404, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 16.03.2021 про переведення його з одного виду пенсії на інший.

Зобов`язати управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.03.2021 про переведення його з одного виду пенсії на інший.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Суддя І.О. Свергун