Справа № 420/4540/21
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2021-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4540/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону України, в якому просить:

- визнати протиправними дії Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону щодо неналежного розрахунку грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за період 2017-2018 років;

- зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Південного регіону нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки загальною тривалістю 28 днів на суму 34266,64 грн.;

- зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Південного регіону нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення з розрахунку 1152,39 грн. в день за весь час затримки розрахунку при звільненні з 07.03.2018 року, яка складає 761 робочий день, що становить 876975,13 грн., з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 27.11.2019 року він звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової прокуратури Південного регіону України про визнання протиправною бездіяльності відповідача, щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 07 березня 2018 року, зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 07 березня 2018 року.

За результатами розгляду вищевказаного позову, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.01.2020, позовні вимоги позивача задоволені повністю. Вказане рішення 27.02.2020 набрало законної сили та позивачу видано виконавчий лист №420/7109/19 для стягнення грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2018 рік.

Стягувач 24.04.2020 звернувся з виконавчим листом до боржника про добровільне виконання вказаного рішення суду.

Згідно відповіді військової прокуратури Південного регіону України №18-1858вих.20 від 03.06.20 стягувачу згідно з розрахунку за 28 днів додаткової відпустки нараховано до видачі на руки 1254,45 грн., оскільки станом на день звільнення він отримував тільки оклад за військовим званням з розрахунку 1410 грн. Зазначені кошти позивач не отримував.

Оскільки з довідки №18/66 від 03.07.2018 року вбачається, що при звільненні позивач отримав наступні види грошового забезпечення: посадовий оклад із розрахунку 5730,00 грн. - 1841,79 по 09.02.2018; оклад за військовим званням із розрахунку 1410,00 грн. - 318,39 грн. по 07.03.2018; надбавка за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи (70%) - 1640,82 по 09.02.2018; щомісячна премія (55%) - 2240,18 грн. по 09.02.2018; одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби; грошова допомога на оздоровлення за 2018 рік; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових потреб за 2018 рік.

Отже в довідці зазначено, що позивач у день його звільнення 07.03.2018, за період з 10.02.2018 по 07.03.2018 (18 робочих днів), з вини відповідача - військової прокуратури Південного регіону України не отримував грошове забезпечення, окрім окладу за військове звання у сумі 318,39 грн.

Позивач вказав, що 01.02.2021 він повторно звернувся до спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері з вимогою переглянути розмір виплати та застосувати при розрахунку Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995.

Проте згідно відповіді відповідача від 09.03.2021 за №21-788вих-21, у перегляді цього розрахунку відмовлено, оскільки розрахунок проводиться виходячи з розміру грошового забезпечення позивача на день звільнення з військової служби.

Позивач зазначив, що з довідки № 18/116 від 22.10.2018 року військової прокуратури Південного регіону України про розмір грошового забезпечення вбачається, що у березні 2017 року грошове забезпечення становило суму 16023,74 грн., у квітні 2017 року - 16023,74 грн., у травні 2017 року - 14253,72 грн., у червні 2017 року - 16367,44 грн., у липні 2017 року - 16367,44 грн., у серпні 2017 року - 42100 грн., у вересні 2017 року - 42100 грн., у жовтні 2017 року - 35266,76 грн., у листопаді 2017 року - 26034,23 грн., у грудні 2017 року - 29629,43 грн., у січні 2018 року - 19215,74 грн., у лютому 2018 року - 6313,24грн., у березні 2018 року - 25901,97 грн.

Тривалість робочого часу за період з 01.03.2017 по 01.03.2018 склала 250 робочих днів. Сумарний заробіток позивача за 12 місяців складає 16023,74 грн. + 16023,74 грн. + 14253,72 грн. + 16367,44 грн. + 16367,44 грн. + 42100 грн. + 42100 грн. + 35266,76 грн. + 26034,23 грн. + 29629,43 грн. + 19215,74 грн. + 6313,24 грн.+25901,97 грн.= 305597,45 грн.

Враховуючи вищевикладені відомості, розмір середньоденного грошового забезпечення позивача складає 1222,38 грн. (305597,45 грн./250 сумарна кількість робочих днів з 01.03.2017 по 01.03.2018).

Отже, виходячи з вищевикладеного слідує, що сума грошової компенсації за невикористані 28 днів додаткової відпустки повинна складати 34266,64 грн. (1222,38 грн. х 28 днів).

Позивач вважав, що відповідачем не виконаний у встановлений законом строк обов`язок щодо належного розрахунку та виплати компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2017-2018 роки.

Позивач зазначив, що з довідки №18/116 від 22.10.2018 року військової прокуратури Південного регіону України про розмір грошового забезпечення вбачається, що у грудні 2017 року грошове забезпечення становило суму 29184,99 грн., у січні 2018 року - 19215,74 грн.

Тривалість робочого часу у грудні 2017 року склала 21 робочий день, в січні 2018 - 21 робочий день.

Враховуючи вищевикладені відомості, розмір середньоденного грошового забезпечення, на думку позивача, відповідно до Порядку №100 складає 1152,39 грн. (48400,73 грн./42 сумарна кількість робочих днів у грудні 2017 року та січні 2018 року).

Позивач вказав, що відповідач не розрахувався з ним в день звільнення, тому суму грошової компенсації за весь період затримки розрахунку необхідно розраховувати, виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення позивача, тобто з суми 1152,39 грн., починаючи з 07.03.2018 року по теперішній час. Станом на 24.03.2021 минув 761 робочий день, тому загальна сума грошової компенсації становить 876975,13 грн. (1152,39 грн. х 761 день).

Позивач вважав, що вищезазначений розрахунок призначений йому виплати за 28 днів додаткової відпустки на суму 1254,45 грн. виконаний відповідачем неналежно, без врахування усіх додаткових надбавок та посадового окладу, окрім окладу за військовим званням на суму 1410 грн.

Ухвалою від 29.03.2021 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. Роз`яснено, що розгляд справи по суті розпочнеться через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі та справу буде розглянуто у строк не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

27.04.2021 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що відповідачем розрахунок грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки проведено за період з 2017 року по 2018 рік, виходячи саме з грошового забезпечення позивача станом на день звільнення з військової служби 07 березня 2018 року, як про це зазначено в рішенні суду.

Твердження позивача щодо неотримання ним станом на день звільнення з військової служби грошового забезпечення в належному на його думку розмірі з вини відповідача, на думку останнього, не відповідають дійсності, оскільки рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03.12.2020 у справі №420/747/20 (набрало законної сили 17.02.2021) відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової прокуратури Південного регіону України про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування заробітної плати за період з 10.02.2018 по 07.03.2018 (18 робочих днів), та невиплати повного розрахунку на момент звільнення.

Відповідач вказав, що долучена позивачем довідка Військової прокуратури Південного регіону України від 22.10.2018 № 18/116 є неналежним доказом виплат за останні 2 календарні місяці роботи, з яких обчислюється середньомісячна заробітна плата, оскільки з наведеної довідки не вбачається структура проведених виплат, та як наслідок обґрунтованість їх врахування при обчисленні середньої заробітної плати.

Також відповідач зазначив, що сума грошової компенсації позивачу за невикористані календарні дні додаткової відпустки (34266,64 грн.), яка визначена позивачем, є більш ніж у 25 разів меншою ніж визначена ним сума середнього заробітку за час затримки її виплати при звільненні - понад 876 тис. гривень.

З огляду на очевидну не співмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, останній вважав, справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, при визначенні розміру відшкодування позивачу за час затримки розрахунку застосування принципу співмірності.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.01.2020 року по справі №420/7109/19 задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до Військової прокуратури Південного регіону України (а.с. 20 зворотній бік - 23).

Визнано протиправною бездіяльність Військової прокуратури Південного регіону України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 07 березня 2018 року.

Зобов`язано Військову прокуратуру Південного регіону України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 07 березня 2018 року.

Рішення по справі №420/7109/19 набрало законної сили 27.02.2020 року.

05.03.2020 року за заявою позивача судом видано виконавчий лист (а.с. 5 зворотній бік, 6).

У подальшому позивач звернувся до військової прокуратури Південного регіону України з виконавчим листом про добровільне виконання вказаного рішення суду.

Згідно відповіді військової прокуратури Південного регіону України №18-1858вих.20 від 03.06.20 стягувачу згідно розрахунку за 28 днів додаткової відпустки нараховано до видачі на руки 1254,45 грн., оскільки станом на день звільнення він отримував тільки оклад за військовим званням з розрахунку 1410 грн. (а.с. 7).

З довідки №18/66 від 03.07.2018 року вбачається, що при звільненні позивач отримав наступні види грошового забезпечення: посадовий оклад із розрахунку 5730,00 грн. - 1841,79 по 09.02.2018; оклад за військовим званням із розрахунку 1410,00 грн. - 318,39 грн. по 07.03.2018; надбавка за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи (70%) - 1640,82 по 09.02.2018; щомісячна премія (55%) - 2240,18 грн. по 09.02.2018; одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби; грошова допомога на оздоровлення за 2018 рік; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових потреб за 2018 рік (а.с. 9).

У подальшому позивач повторно звернувся до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону з вимогою переглянути розмір виплати та застосувати при розрахунку Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995.

Згідно відповіді відповідача від 09.03.2021 за №21-788вих-21, у перегляді цього розрахунку відмовлено, оскільки розрахунок проводиться, виходячи з розміру грошового забезпечення позивача на день звільнення з військової служби (а.с. 8).

З довідки № 18/116 від 22.10.2018 року військової прокуратури Південного регіону України про розмір грошового забезпечення позивача вбачається, що у березні 2017 року грошове забезпечення становило суму 16023,74 грн., у квітні 2017 року - 16023,74 грн., у травні 2017 року - 14253,72 грн., у червні 2017 року - 16367,44 грн., у липні 2017 року - 16367,44 грн., у серпні 2017 року - 42100 грн., у вересні 2017 року - 42100 грн., у жовтні 2017 року - 35266,76 грн., у листопаді 2017 року - 26034,23 грн., у грудні 2017 року - 29629,43 грн., у січні 2018 року - 19215,74 грн., у лютому 2018 року - 6313,24грн., у березні 2018 року - 25901,97 грн.

Також судом встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03.12.2020 року у справі № 420/747/20, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.02.2021 року, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування заробітної плати за період з 10.02.2018р. по 07.03.2018р. (18 робочих днів), та невиплати повного розрахунку на момент звільнення ОСОБА_1 ; стягнення з Військової прокуратури Південного регіону України на користь ОСОБА_1 середньомісячного заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 1145,53грн. за кожний день затримки, починаючи з 07.03.2018р. по день прийняття судового рішення; стягнення з Військової прокуратури Південного регіону України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 250000грн., відмовлено повністю.

Крім того, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.02.2021 року у справі № 420/14350/20, яке набрало законної сили 23.03.2021 року, позовну заяву ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за період з 2015 року по 2018 рік.

Зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Південного регіону нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки загальною тривалістю 60 календарних днів.

Зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Південного регіону нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.03.2018 року по 19.02.2021 року у розмірі 32074,70 грн., з відрахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004 року.

У задоволенні решти позову - відмовлено.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, врегульовані у Розділі IV КАС України.

Серед іншого, статтею 383 КАС України унормовано питання визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно частини 4 ст.383 КАС україни заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

Частиною 5 ст.383 КАС України встановлено, що у разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

Відповідно до ч.6 ст.383 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Як зазначено судом вище, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.01.2020 року у справі № 420/7109/19 зобов`язано Військову прокуратуру Південного регіону України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 07 березня 2018 року.

Нарахування позивачу грошової компенсації за невикористані 28 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2018 рік у сумі 1254,45 грн. було здійснено на виконання рішення суду від 27.01.2020 року у справі № 420/7109/19.

Таким чином, у разі незгоди з позивача з рішенням чи діями відповідача прийнятим / вчиненими на виконання вказаного рішення позивач має право на оскарження таких рішень / дій в порядку ст.383 КАС України, а не шляхом пред`явлення нового позову.

За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту порушеного права, і таке право підлягає захисту у вказаний вище спосіб в межах справи № 420/7109/19, а тому в задоволенні позову ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання протиправними дій Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону щодо неналежного розрахунку грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за період 2017-2018 років; зобов`язання Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Південного регіону нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки загальною тривалістю 28 днів на суму 34266,64 грн. - слід відмовити.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Південного регіону нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення з розрахунку 1152,39 грн. в день за весь час затримки розрахунку при звільненні з 07.03.2018 року, яка складає 761 робочий день, що становить 876975,13 грн., з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004, суд зазначає наступне.

Виплату вказаного середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні з 07.03.2018 року, яка складає 761 робочий день, що становить 876975,13 грн., позивач пов`язує з невиплатою йому компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2018 роки загальною тривалістю 28 днів.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.01.2020 року у справі № 822/2663/15 Верховний Суд погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанції про те, що з прийняттям судових рішень, якими присуджено на користь позивача певні суми коштів, статті 116 та 117 КЗпП України не застосовуються, а зобов`язання роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Тобто, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення КЗпП України передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.

Враховуючи вказані висновки Верховного Суду у постанові від 28.01.2020 року у справі № 822/2663/15, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього грошового забезпечення за період після прийняття судового рішення, яким присуджено на користь позивача компенсацію за невикористані додаткові відпустки як учаснику бойових дій за період 2017-2018 роки (рішення від 27.01.2020р. справа № 420/7109/19), тобто після 27.02.2020 року, дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Що стосується періоду затримки розрахунку при звільненні з 07.03.2018 року до 26.02.2020 року, суд повторно зазначає, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.02.2021 року у справі № 420/14350/20, яке набрало законної сили 23.03.2021 року, позовну заяву ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за період з 2015 року по 2018 рік.

Зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Південного регіону нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки загальною тривалістю 60 календарних днів.

Зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Південного регіону нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.03.2018 року по 19.02.2021 року у розмірі 32074,70 грн., з відрахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004 року.

У задоволенні решти позову - відмовлено.

Таким чином, вказаним судовим рішенням у зв`язку з невиплатою позивачу компенсації за невикористані дні додаткової відпустки загальною тривалістю 60 календарних днів (іншого виду відпустки, як прокурору) відповідача вже було притягнуто до відповідальності за ст.117 КЗпП України за затримку розрахунку при звільненні.

За викладених обставин, суд погоджується з доводами відповідача щодо неприпустимості повторного притягнення відповідача до відповідальності за ст.117 КЗпП України за той самий період в силу приписів ст.61 Конституції України.

Тому в задоволенні вказаної позовної вимоги позивачу слід відмовити.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 241-246, 291, п.15.5 ч.1 розділу VII КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону (адреса: вул. Пироговська, 11, м. Одеса, 65012, ) - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд з одночасною подачею копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Андрухів