Справа № 200/2315/21-а
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2021-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2021 р. Справа№200/2315/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), відповідно до якого просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача, які полягають у нарахуванні та виплаті позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами років, станом не на 01 січня 2019 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами станом на 01 січня 2019 року, з урахуванням проведених виплат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що проходив військову службу у Донецько-Луганському регіональному управлінні Державної прикордонної служби України за контрактом та під час проходження військової служби перебував на речовому забезпеченні у відповідача. У 2019 році його було звільнено з військової служби за підпунктом а) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із закінченням строку контракту.

Наказом начальника Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України від 25 липня 2019 року №242-ос його було знято з усіх видів забезпечення та виключено зі списків військової частини НОМЕР_2 , остаточною датою закінчення військової служби було визначено - 01 серпня 2019 року.

Позивач зазначає, що протягом військової служби з незалежних від нього причин не отримував належне речове майно.

Вказує, що відповідач здійснив компенсацію вартості неотриманого ним речового майна, однак нарахування та виплату такої компенсації було здійснено за закупівельними цінами минулих років, протягом яких він проходив військову службу (за цінами на дату виникнення права на отримання речового майна).

З метою з`ясування правильності нарахування компенсації за неотримане речове майно, позивач 13.01.2021 року звернувся до відповідача із письмовим зверненням, проте, відповідач, листом від 20.01.2021 року № 703//274 повідомив, що що розрахунок компенсації вартості неотриманого речового майна здійснювався за цінами станом на дату виникнення права на речове майно, тобто відповідач здійснив нарахування компенсації за цінами минулих років (2004-2019 р.р.), протягом яких проходив військову службу на офіцерських посадах

Позивач вважжає, що відповідач повинен був здійснити нарахування та виплату грошової компенсації за неотримане речове майно виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Адміністрацією Держприкордонслужби станом на 1 січня 2019 року (рік звільнення з військової служби), а не за цінами минулих років, як здійснював відповідач.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, надав письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого, серед іншого, зазначив, що відповідно до п.3-5 постанови КМ України від 16.03.2016 №178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема, звільнення з військової служби.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року.

Важливим є той факт, що у Постанові №178 немає чіткого визначення цінової політики здійснення нарахування. Тому, слід дійти до висновку, що законодавець делегував дані повноваження кожній структурі відповідно для відпрацювання чіткого алгоритму виплати грошової компенсації за речове майно, якими безпосередньо у Державній прикордонній службі України є накази АДПСУ від 11.02.2017 №33, від 06.01.2018 №30 та від 30.01.2019 №21.

Відповідач звернув увагу суду, що у даних спірних правовідносинах необхідно враховувати п.5 Постанови з прив`язкою до п. 3 вказаної Постанови.

При нарахуванні грошової компенсації за окремим видами речового майна, необхідно обов`язково враховувати такі складом як момент виникнення права на отримання майна, норму належності, термін експлуатації, ціна на час набуття права, кількість предметів належних до видачі та термін який минув з останнього моменту отримання предмети речового майна.

З огляду на викладене, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивачем надано до суду відповідь на відзив, відповідно до якого він підтримав викладені у позовній заяві обставини та зазначає, що встановлювати порядок грошової компенсації - це виключна компетенція Кабінету Міністрів України.

Встановивши у наказі МВС №1132 інші (додатковії правила поведінки, які не передбачені постановою КМУ №178, Міністерство внутрішніх справ фактично вийшло за межі своєї компетенції, а тому приписи абзацу другого пункту 10 Інструкції №1132, судом не повинні братись до уваги.

Приписи Порядку №178 визначають тільки те, що відповідач, при нарахуванні компенсації, повинен застосувати закупівельну вартість речового майна, яка для нього розрахована Адміністрацією Держприкордонслужби України станом на 01 січня поточного року, що фактично відповідачем зроблено не було.

Актом Кабінету Міністрів України визначено, що речова служба відповідача готує довідку виходячи із закупівельної вартості речового майна, розрахованої Адміністрацією Держприкордонслужби, станом на 1 січня поточного року, то застосовувати закупівельні ціни, минулих років є неприпустимим.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних у суду матеріалів та прийняти дане рішення у порядку письмового провадження.

Відповідно до наказу голови Донецького окружного адміністративного суду № 66/В-2 від 09 квітня 2021 року суддя Бабіч С.І. з 24 квітня 2021 року по 10 травня 2021 року перебував у щорічній додатковій відпустці.

Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно встановивши всі її обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 5-7).

Позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_5 від 19 вересня 2018 року (а.с. 8).

Відповідно до витягу із наказу Начальника Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України № 242-ОС від 25.07.2019 року «Про особовий склад» полковника ОСОБА_1 (П-002528), начальника відділу по роботі з персоналом, з 01 серпня 2019 року, звільненого з військової служби в запас наказом Голови Державної прикордонної служби України від 03 липня 2019 року № 689-ОС за підунктом «а» (у зв`язку із закінченняммтроку контракту) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону. Вислугу років станом на 01 серпня 2019 року становить: календарна 25 років 00 місяців 04 дні; пільгова 08 років 04 місяців 07 днів; всього 33 роки 04 місяці 11 днів (а.с. 11-12).

Згідно витягу з наказу Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України № 242-ОС від 11.10.2019 року №670-АГПро виплату грошової компенсації, полковнику ОСОБА_1 здійснено виплату грошової компенсації за неотримане протягом служби речове майно у розмірі 28003,35 грн.(а.с. 20-21).

13.01.2021 року ОСОБА_1 з метою з`ясування за якими цінами здійснено нарахування та виплата грошової компенсації звернувся до начальника Краматорського прикордонного загону ОСОБА_2 , із запитом на інформацію, відповідно до якого просив надати йому: довідку про вартість речового майна, що належало до видачі та завірену копію (витяг) наказу про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно (а.с.9-10).

20 січня 2021 року Краматорський прикордонний загін листом № 703/274 надав позивачу відповідь про те, що порядок нарахування здійснюється відповідно до п. 10 розділу І Інтрукції про порядок речового забезпечення військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ Українни 31.10.2016 року № 1132, зарреєстрованого в Міністерстві юстиції Укрраїни 28 листопада 2016 року за № 1536/29666. Вартість предметів обраховуєтьсявідповідно до вимог п. 5 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державнної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони гршової компенсації вартості за нотримане речове майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року № 178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно».

Вказано, що Адмінстрація Держприкордонслужби Ураїни щороку напрявляє Розпорядження з вказаними закупівельними цінами станом на 01 січня кожного року окремо. Під час здійснення нарахування даної компенсації, посадові особи, в залежності від права виникнення в отриманні речового майна користуються наступними Розпорядженнями Держприкордонслужби України, а саме: розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України від 11 лютого 2017 року № 33 «Про доведення вартості предметів речового мавйна для нархування грошової компенсації та утримання за речове майно, строк носіння якого не закінчився»; розпорядження Адміністрація Державної прикордонної служби Ураїни від 06 січня 2018 року № 30 «Про доведення вартості предметів речового майна для наахування грошовї компенсації та утримання за речовее майно, строк носіння якого не закінчився»; розпорядження Адмінстрації Державної прикордонної служби України від 30 січня 2019 року № 21 «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування гршової компенсації та утримання за речове майно, строк носіння якого не закічився»

Крім того, разом з зазначеним листом, позивачу було надано Довідку № б/н про вартість речового майна, що належить до видачі полковнику ОСОБА_1 , а також витяг з наказу Краматорського прикордонного загону № 670-АГ від 11.10.2019 року. (а.с. 13-21).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд дійшов наступних висновків.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частиною першою статті 9-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ), речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 (далі - Порядок №178).

Відповідно до пунктів 2-5 Порядку №178, виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

З матеріалів справи видно, що у жовтні 2019 року від Краматорського прикордонного загону, позивач отримав компенсацію за неотримане речове майно в сумі 28003,35 грн., що не заперечується сторонами, однак нарахування цієї компенсації проведено на підставі довідки №б/н від 30.07.2019 року, яка складена за цінами на предмети речового майна за 2004-2019 роки, що не відповідає вимогам пункту 5 Порядку №178, яким визначено, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої станом на 1 січня поточного року.

Таким чином, з огляду на те, що позивача було виключено із списків військової частини у 2019 році довідка про вартість речового майна, що належить до видачі позивачу повинна була видаватися на підставі закупівельної вартості такого майна станом на січень 2019 року.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено право ОСОБА_1 на отримання компенсації виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 1 січня року, в якому проведено виплату, а саме 2019 року.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №809/1488/16, від 23.08.2019 у справі №2040/7697/18, від 17.03.2020 у справі №815/5826/16.

За приписами абзацу 3 пункту 242 розділу ХІІ Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 року особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 року №232 затверджено Інструкцію про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, згідно з пунктом 4 розділу ІІІ якої, військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

З наведених законодавчих приписів вбачається, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. Застосовування в пункті 3 Порядку №178 словосполучення у разі звільнення з військової служби, а не, наприклад, при звільненні з військової служби, дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, а сам факт звільнення позивача зі служби не позбавляє її права як військовослужбовця на отримання такої грошової компенсації за її заявою (рапортом) після звільнення.

На користь вказаного висновку свідчить те, що в пункті 4 Порядку №178 передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Висновки суду з цього приводу узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 03.10.2018 року у справі №803/756/17.

Під час прийняття рішення, суд враховує також правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 12 лютого 2020 року у справі №803/1135/17, від 24 жовтня 2018 року у справі №803/963/17.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що гарантоване статтею 9-1 Закону №2011-XII право військовослужбовця на отримання речового майна або компенсації його вартості є майновим правом, яке підпадає під дію статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до якої ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні в справі Суханов та Ільченко проти України від 26 червня 2014 року (заяви №68385/10 та №71378/10, пункти 53, 55) зазначив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар.

У пунктах 54-55 указаного рішення ЄСПЛ визнав, що відмова держави здійснити певні дії, від яких залежить можливість отримання особою гарантованих їй національним законодавством виплат або зволікання з їх вчиненням, що тримає зацікавлену особу в невизначеності, становить втручання в право, передбачене статтею 1 Першого протоколу.

У рішенні в справі Будченко проти України від 24 квітня 2014 року (заява №38677/06, пункти 38-39) ЄСПЛ зазначив про те, що відмова держави в задоволенні гарантованих чинним законодавством вимог майнового характеру з підстав відсутності механізму реалізації відповідного законодавчого положення становить втручання в право особи за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Таким чином, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ держава не може відмовляти в здійсненні особі певних виплат у разі чинності законодавчої норми, яка їх передбачає, та відповідності особи умовам, що ставляться для їх отримання, що мало місце у випадку спірних правовідносин.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 лютого 2019 року в справі №825/3519/15-а та від 18 жовтня 2019 року в справі № 815/1053/16.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання грошової компенсації вартості речового майна, яке не отримане під час проходження військової служби за цінами станом на 01 січня 2019 року.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_6 про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити певні дії підлягають задоволенню.

Враховуючи, що позивач є звільненим від сплати судового збору за подання даного позову, судові витрати ним понесено не було, отже, відшкодуванню вони не підлягають.

Керуючись Конституцією України, Законами України Про судовий збір, Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-ХІІ, ст. ст. 139, 244-250, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_6 про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_6 , які полягають у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами років, станом не на 01 січня 2019 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_6 (код ЄДРПОУ НОМЕР_7 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) грошову компенсацію за неотримане речове майно виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами станом на 01 січня 2019 року, з урахуванням проведених виплат.

Повне судове рішення складене 11 травня 2021 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Приймаючи до уваги прийняття даного рішення у порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч