Справа № 300/3631/20
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2021-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2021 р. справа № 300/3631/20

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Чуприни О.В.

при секретарі судового засідання Савченко Н.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача (Державної фіскальної служби України) - не з`явився,

представника співвідповідача (Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області) - Мусієнко М.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування наказу від 17.11.2020 за №1553-о, поновлення на роботі та стягнення компенсації за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України (надалі по тексту також - відповідач, орган призначення, ДФС України) про визнання протиправним та скасування наказу від 17.11.2020 за №1553-о, поновлення на роботі та стягнення компенсації за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 перебував на службі в податковій міліції органів Державної фіскальної служби України (надалі по тексу також - податкова міліція органів ДФС України), обіймаючи посаду першого заступника начальника Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області (надалі по тексту також - Управління). Втім відповідач протиправно та з порушенням процедури вивільнення працівників податкової міліції прийнято наказ від 17.11.2020 за №1553-о, яким звільнено позивача із посади першого заступника начальника Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області та податкової міліції ДФС в запас Збройних сил України за пунктом 64 підпункту "г" "Положення про проходження служби рядовим на начальницьким складом органів внутрішніх справ", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 за №114, та "Положення про державну фіскальну службу України", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 за №236, у зв`язку із скороченням штатів.

Так, в порушення частини 6 статті 43 Конституції України, частини 2 статті 40, частини 1 статті 42, частин 1, 3 статті 49-2 Кодексу законів про працю України, а також недотримуючись умови звільнення, визначеної в підпункті "г" пункту 64 Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (у разі відсутності можливості використання на службі), відповідач, не запропонувавши наявні вакантні посади в структурі Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області, не провівши порівняння рівня кваліфікації і продуктивності праці із іншими працівниками, яким на відміну від позивача запропоновано відповідні посади, звільнив ОСОБА_1 з посади та податкової міліції ДФС України у запас. На переконання позивача, органом призначення взагалі не вирішувалося і не розглядалося питання щодо можливості його подальшого проходження на службі. Зокрема, ОСОБА_1 стверджує, що скорочення посади першого заступника начальника Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, яку обіймав позивач до звільнення, відбулося у зв`язку із затвердженням в.о. Голови ДФС України 27 квітня 2020 року нової організаційної структури Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області та нового штатного розпису Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, який був затверджений в.о. Голови ДФС України 7 травня 2020 року. Дані розпорядчо-організаційні документи введені в дію наказом Головного управління ДФС в Івано-Франківській області ще 7 травня 2020 року. Отже, з 7 травня 2020 року, такої посади як перший заступник начальника Головного управління ДФС в Івано-Франківській області вже не існувало, і з цього дня відбулися зміни у штатному розписі і в організаційній структурі Головного управління ДФС в Івано-Франківській області. При цьому, незважаючи на вказане, з травня 2020 року і до 14 вересня 2020 року (протягом 4-ох місяців), ОСОБА_1 , як особу яка перебувала на скороченій посаді, не було попереджено про фактичне вивільнення і не запропоновано посаду (не переведено на посаду) у відповідності до вже нового введеного в дію штатного розпису. В той же час, на протязі вказаного періоду в структуру Головного управління ДФС в Івано-Франківській області прийнято нових працівників на посади, які повністю були рівнозначні посаді позивача, яку обіймав останній до його звільнення. Окрім вказаного, за доводами позивача, 30 вересня 2020 року в.о. голови ДФС України, затвердив нову організаційну структуру Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, яка введена в дію з 1 листопада 2020 року. Тобто, на момент звільнення позивача існувала вже інша організаційна структура Головного управління ДФС в Івано-Франківській області ніж та, що була на момент його попередження про наступне вивільнення від 14 вересня 2020 року. У відповідності до цієї нової структури затверджено новий штатний розпис із новими посадами, які на момент вивільнення ОСОБА_1 були вакантними, і які безпідставно не пропонувалися позивачу. Зважаючи на те, що орган призначення не вжив належних заходів на доведення неможливості подальшого використання позивача на службі в органах державної податкової міліції, таке звільнення останній вважає незаконним ОСОБА_1 у зв`язку із цим просить скасувати наказ про своє звільнення і поновити на службі в податковій міліції органів ДФС у області, а також стягнути компенсацію за час вимушеного прогулу.

За наслідками виконання позивачем ухвали про залишення позовної заяви без руху від 14.12.2020 (а.с.15 том І), ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.12.2020 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області. Призначено підготовче судове засідання на 25.01.2021 о 10:00 год. (а.с.21-22 том І).

Головне управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області скористалося правом на подання пояснень від 15.01.2021 за №29/9/09-97-09 з приводу заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, які надійшли на адресу суду 18.01.2021, а також на виконання вимог ухвали суду від 28.12.2020 направлено на адресу суду заяву від 18.01.2021 за №34/9/09-97-09 і витребувані докази, як надійшли поштовим зв`язком 21.01.2021 (а.с.33-35, 43-83 том І). Згідно письмових пояснень третьої особи факт наявності вакантних посад не свідчить про можливість зайняття їх особою, яку звільняють. Як на момент попередження про звільнення, пропозиції щодо вакантних посад, так і протягом усього часу до дня звільнення ОСОБА_1 посад, які б відповідали стажу його роботи та рівню кваліфікації у Головному управлінні Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області не було. З огляду на вказане, відповідач приймаючи наказ про звільнення позивача належно виконав обов`язок, встановлений частиною 3 статті 49-2 Кодексу законів про працю України.

В свою чергу позивач 18.01.2021 подав заяву від 16.01.2021 на виконання вимог ухвали від 28.12.2020, а також подав суду 22.01.2021 відповідь на пояснення третьої особи (а.с.41, 84-88 том І), в якій навів обґрунтування щодо своєї правової позиції з приводу протиправності оскаржуваного наказу, викладеної у адміністративному позові. Додатково позивач відзначив, що у штатному розписі від 7 травня 2020 року, разом з одночасним скасуванням посади першого заступника начальника Головного управління ДФС в Івано-Франківський області - куратора діяльності податкової міліції, яку займав позивач, було введено посаду - заступник начальника Головного управління ДФС в Івано-Франківській області з абсолютно ідентичними функціями та повноваженнями. Також у штатному розписі, введеному в дію 1 листопада 2020 року, є аналогічна посада. Однак дану посаду позивачу не було запропоновано ні в момент скасування його посади, ні в момент попередження про вивільнення, ні в момент самого звільнення, а натомість, на неї призначено іншу особу з нижчої посади.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який разом із відповідними письмовими доказами надійшов на адресу суду 25.01.2021 (а.с.98-104, 105-118 том І). Відповідач не погоджується із позовними вимогами ОСОБА_1 та вважає їх безпідставними з огляду на наступні обставини. Зокрема зазначено, що наказом Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 07.05.2020 за №27 "Про введення в дію організаційної структури та штатного розпису ГУ ДФС в Івано-Франківській області" змінено організаційну структуру та новий штатний розпис Головного управління ДФС в Івано-Франківській області. Згідно з цією організаційною структурою на 2020 рік, посади першого заступника начальника Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, яку обіймав позивач, вже не існувало. Позивача 14.09.2020 попереджено про наступне вивільнення у зв`язку із зміною організаційної структури та штатного розпису, зокрема, скорочення посади першого заступника начальника Головного управління ДФС в Івано-Франківській області. Головним управлінням в Івано-Франківській області на ім`я в.о. голови ДФС України направлено лист-подання від 27.10.2020 за №553/8/09-97-07 про звільнення з посади та податкової міліції органів ДФС першого заступника начальника Головного управління ДФС в Івано-Франківській області полковника податкової міліції ОСОБА_1 , на підставі якого прийнято наказ про звільнення позивача. Так як можливості забезпечення відповідною посадою і використання на службі в структурі ДФС України не було, то оскаржуваним наказом ОСОБА_1 звільнено. На переконання відповідача при вивільнення посади позивача повністю дотримано вимоги частини 6 статті 43 Конституції України, частини 2 статті 40, частини 1 статті 42, частин 1, 3 статті 49-2 Кодексу законів про працю України, а також підпункту "г" пункту 64 Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. У задоволенні позову просив відмовити. Окрім вказаного відповідач стверджує про те, що належним відповідачем в частині стягнення компенсації (виплати) у розмірі середнього заробітку за час вимушеного прогулу в даній справі є орган, в якому проходив службу позивач - Головне управління ДФС в Івано-Франківській області, а тому просив залучити до участі у розгляді справи як співвідповідача.

Представник позивача 02.02.2021 подав суду заяву про залучення співвідповідача у даній справі, а також відповідь на відзив ДФС України, в якій навів додаткові обґрунтування в частині недотримання відповідачем процедури звільнення (а.с.119-120, 124-127 том І).

У підготовчому засіданні 08.02.2021 (а.с.137-138 том І), ухвалою суду від 08.02.2021 заяву представника позивача від 01.02.2021 про залучення співвідповідача, задоволено та залучено до участі у адміністративній справі №300/3631/20 співвідповідача Головне управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області (надалі по тексту також - співвідповідач, відповідач в частині позовних вимог щодо виплати ОСОБА_1 компенсації (виплати) у розмірі середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу).

Головне управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області скористалося правом на подання відзиву на позовну заяві від 10.02.2021 за №121/9/09-97-09, який надійшов на адресу суду із відповідними письмовими доказами 11.02.2021 (а.с.144-146, 147-150 том І). Також 18.03.2021 Головним управлінням Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області долучено до матеріалів справи відповідні письмові пояснення щодо обставин справи та додаткові докази (а.с.177-178, 180-225 том І). За доводами співвідповідача, перелік вакантних посад, наведений у Додатку №1 від 11.11.2020 до Попередження про наступне вивільнення від 14.09.2020 був незмінним протягом усього часу з дня попередження до дня звільнення позивача за винятком посади заступника начальника першого оперативного відділу управління ОРД, яка є аналогічною запропонованій посаді заступника начальника першого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління, від якої позивач відмовився.

Позивачем, 31.03.2021, надано суду через канцелярію письмові пояснення (а.с.234-235 том І).

Судом 18.02.2021, 26.03.2021 і 07.04.2021 проведено підготовчі судові засідання.

Ухвалою суду від 07.04.2021 закрито підготовче провадження в адміністративній справі та розпочато розгляд справи по суті (а.с.4-5 том ІІ).

На виконання протокольної ухвали суду від 21.04.2021 співвідповідачем подано суду 06.05.2021 заяву від 05.05.2021 за №639/9/09-97-09 та долучено відповідні докази по справі (а.с.41-48 том ІІ).

В підготовчих судових засіданнях і судовому розгляді справи по суті позивач і його представник підтримали заявлені позовні вимоги, а представник співвідповідача заперечила щодо задоволення таких вимог, виходячи із змісту власної правової позиції, визначеної у позовній заяві, відзиві на позов, відповіді на відзив та додаткових письмових пояснень, наявних у матеріалах справи.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення позивача, представників позивача і співвідповідача, відзиву на позов, відповіді на відзив, додаткових письмових пояснень, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 з вересня 1998 року проходив службу в податковій міліції органів ДФС України, обіймаючи різні посади відповідних структурних підрозділів Головного управління ДФС в області, що підтверджується послужним списком позивача від 27.08.1998 (а.с.72-77 том І)

Протягом травня-жовтня 2018 року ОСОБА_1 працював на посаді начальника оперативного управління Головного управління ДФС у Тернопільській області, з листопада 2018 року по жовтень 2019 року обіймав посаду начальника оперативного управління Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, а з жовтня 2019 року позивача призначено на посаду першого заступника начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Івано-Франківської області, про що зазначено у поданні від 27.10.2020 за №553/8/09-97-07, скерованого Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області до в.о. голові ДФС України (а.с.68 том І).

Наказом ДФС України від 30.03.2020 за №39 введено в дію змінену структури Головних управлінь ДФС в областях та м. Києві на 2020 рік, про що повідомлено Головне управління ДФС в Івано-Франківській області листом від 07.04.2020 за №953/7/99-99-01-01-17 (а.с.46 том І).

З метою оптимізації штатної чисельності центра ним органом управління направлено Головному управлінні ДФС в Івано-Франківській області методичні рекомендації, підготовлені структурними підрозділами ДФС, які необхідно врахувати під час формування штатного розпису, згідно яких, поряд з іншим, посада першого заступника начальника не передбачалась при формуванні штатного розпису (а.с.47 том І).

Наказом Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області від 07.05.2020 за №27 введено в дію затверджені в.о. голови ДФС України Сергієм Солодченко організаційну структуру Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на 2020 рік, яка підписана 27.04.2020, та штатний розпис Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на 2020 рік, який затверджений 07.05.2020 (а.с.48 том І).

Відповідно до затвердженої 27.04.2020 організаційної структури і затвердженого 07.05.2020 штатного розпису Головного управління ДФС в Івано-Франківській області посада

першого заступника начальника, яку обіймав позивач відсутня (а.с.49, 50-54 том І).

Державною фіскальною службою України скеровано голові комісії з реорганізації Головного управління ДФС в Івано-Франківській області М. Гулію лист за №1620/7/99-99-05-02-17 від 28.05.2020, яким зобов`язано останнього здійснити заходи щодо вручення попередження про наступне вивільнення у зв`язку із реорганізацією та ознайомлення з ним осіб, серед яких і ОСОБА_1 - першого заступника начальника Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (а.с.62-63 том І).

В свою чергу, Головне управління ДФС в Івано-Франківській області листом від 09.06.2020 за №225/8/09-97-05 повідомлено ДФС України про неможливість ознайомлення ОСОБА_1 із попередженням про наступне вивільнення, у зв`язку із перебуванням останнього з 12.05.2020 на листку непрацездатності. Водночас повідомлено про те, що ОСОБА_1 ознайомлять із попередженням про наступне вивільнення у перший робочий день після виходу із лікарняного, про що буде доведено до відома ДФС України (а.с.61 том І).

Як пояснив представник Головного управління ДФС в Івано-Франківській області та підтверджується наявними в матеріалах справи листками непрацездатності позивач перебував на лікарняному в такі періоди:

- з 12.05.2020 по 25.05.2020, згідно листка непрацездатності серії АДУ №813695, виданого Структурним підрозділом "Міська поліклініка №1" Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медичної і консультативної-діагностичної допомоги" Івано-Франківської міської ради (а.с.55 том І);

- з 26.05.2020 по 22.06.2020, згідно листка непрацездатності серії АДУ №812881, виданого Структурним підрозділом "Міська поліклініка №1" Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медичної і консультативної-діагностичної допомоги" Івано-Франківської міської ради (а.с.56 том І);

- з 20.07.2020 по 07.08.2020, згідно листка непрацездатності серії АДУ №813444, виданого Структурним підрозділом "Міська поліклініка №1" Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медичної і консультативної-діагностичної допомоги" Івано-Франківської міської ради (а.с.57 том І);

- з 08.08.2020 по 21.08.2020, згідно листка непрацездатності серії АДУ №813824, виданого Структурним підрозділом "Міська поліклініка №1" Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медичної і консультативної-діагностичної допомоги" Івано-Франківської міської ради (а.с.58 том І);

- з 25.08.2020 по 11.09.2020, згідно листка непрацездатності серії АДУ №976807, виданого Комунальним некомерційним підприємством "Івано-Франківський обласний клінічний кардіологічний центр Івано-Франківської обласної ради" (а.с.59 том І).

В період з 23.06.2020 по 17.07.2020 ОСОБА_1 перебував у черговій відпустці за 2020 рік, відповідно до наказу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області за №105-в від 22.06.2020 (а.с.60 том І).

14.09.2020, після виходу позивача із листка непрацездатності, доведено до відома ОСОБА_1 повідомлення про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням штату, за відсутності можливості подальшого використання на службі (а.с.64 том І), до якого позивач подав заперечення (а.с.65 том І).

Попередньо наказом Державної фіскальної служби України від 14.08.2020 за №143 введено в дію чергову Структуру головних управлінь ДФС в областях, м. Києві, Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби та затверджено їх чисельність (а.с.239-242 том І).

Надалі, наказами Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області від 20.10.2020 за №99 і №100 введено в дію нові затверджені в.о. голови ДФС України Сергієм Солодченко організаційну структуру Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на 2020 рік, яка підписана 30.09.2020, та штатний розпис Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на 2020 рік, який затверджений 05.10.2020 (а.с.159, 160, 161, 162-163 том І).

Втім в подальшому, наказом співвідповідача від 10.11.2020 за №104 скасовано коментовані накази Управління від 20.10.2020 за №99 і №100 про введення в дію організаційної структури і штатного розпису Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на 2020 рік (а.с.157 том І).

Водночас згідно пункту 2 наказу від 10.11.2020 за №104 визначено ввести в дію з 15.12.2020 затверджену в.о. голови ДФС України Сергієм Солодченко організаційну структуру Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на 2020 рік, яка підписана 30.09.2020, та штатний розпис Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на 2020 рік, який затверджений 05.10.2020.

Головне управління ДФС в Івано-Франківській області листом від 27.10.2020 за №554/8/09-97-07 скерувало до ДФС України матеріали про звільнення з посади та податкової міліції органів ДФС першого заступника начальника Головне управління ДФС в Івано-Франківській області полковника податкової міліції ОСОБА_1 (а.с.67, 68 том І).

11.11.2020, у зв`язку із відсутністю вакантних посад, рівнозначних займаній посаді позивача, ОСОБА_1 запропоновані наявні вакантні посади (сформовані за переліком посадовими особами Управління), від яких позивач відмовився, про що свідчить додаток №1 від 11.11.2020 до попередження про наступне вивільнення від 14.09.2020 (а.с.66 том І).

Наказом ДФС України від 17.11.2020 за №1553-о ОСОБА_1 звільнено з посади та податкової міліції Державної фіскальної служби України у запас Збройних Сил України за підпунктом "г" (через скорочення штатів), пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Наказом Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 17.11.2020 за №162-о оголошено коментований вище наказ відповідача (а.с.69, 70 том І).

Позивач, не погоджуючись із своїм звільненням, вважаючи його неправомірним, здійсненим із недотриманням вимог Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та Кодексу Законів про працю України, звернувся до суду за захистом свого порушеного права на службу в податковій міліції органів ДФС України, ставлячи вимогу про скасування наказу №1553-о від 17.11.2020, поновлення на посаді і стягнення компенсації за час вимушеного прогулу.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

За приписами пункту 348.1 статті 348 Податкового кодексу України податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних контролюючих органів, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.

Особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (пункт 353.1 статті 353 Податкового кодексу України).

Так як, на час звільнення ОСОБА_1 перебував у званні полковник податкової міліції, яке відносилося до старшого начальницького складу, то в першу чергу відносини, що виникають у зв`язку із призначенням, проходженням та звільненням з органів податкової міліції, регулюються Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджених Кабінетом Міністрів Української РСР від 29.07.1991 за №114 (надалі по тексту також - Положення №114).

За загальними правилами, якщо окремі правовідносини із проходження служби в органах внутрішніх справ не врегульовані Положенням №114, то на них поширюється дія норм Кодексу законів про працю України (надалі по тексту також - КЗпП України).

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Загальні підстави звільнення працівників визначені КЗпП України.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємств, установ, організацій, скорочення численності або штату працівників.

Звільнення з цих підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина 3 статті 40 КЗпП України).

Відповідно до частин 1 і 2 статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України (частина 3 статті 42 КЗпП України).

Порядок та умови проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки регламентується Положенням №114, згідно з абзаців 8, 10 пункту 8 якого дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться, зокрема у зв`язку зі скороченням штатів - у разі відсутності можливості використання на службі.

Підпунктом "г" пункту 64 Положення № 114 обумовлено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Приписами частин першої, другої та третьої статті 49-2 КЗпП України обумовлено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Виходячи з коментованих положень КЗпП України, розірвання трудового договору можливе як при ліквідації підприємства, установи, організації, так і при скороченні чисельності або штату працівників.

При цьому, з урахуванням приписів статті 49-2 КЗпП України власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівнику всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Вказане положення відповідає вимогам частини 3 статті 40 КЗпП України.

Така норма права свідчить, що працівник не може бути звільнений раніше як протягом двомісячного терміну, який розпочинається із дня оголошення попередження про наступне вивільнення.

Положення КЗпП України не обмежує наймодавця чи орган призначення строк такого попередження двома місяцями, він може бути меншим за особистим волевиявленням особи (працівника), а також тривати понад два місяці, до вирішення питання відповідного працевлаштування (залишення на роботі) шляхом переведення на іншу роботу за згодою такого працівника, або тривати до моменту звільнення.

При цьому, жодна норма КЗпП України, в тому числі Положення №114, не визначає імперативний строк терміну дії гарантії працівника від незаконного та безпідставного звільнення, тривалість якого, на переконання відповідачів, обмежується двома місяцями з дня попередження про наступне вивільнення.

Така гарантія, в тому числі в сукупності із приписами частини 3 статті 40 (звільнення допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу), частини 3 статті 49-2 (одночасно з попередженням про звільнення пропонується працівникові іншу роботу в тій самій установі, організації) КЗпП України, визначає мінімальні строки протягом якого не допускається вивільнення працівника, а відтак така гарантія триває до настання однієї із двох подій:

- забезпечення новою роботою в межах тієї ж установи, організації шляхом переведення чи перепризначення за згодою особи, посада якої скорочується, або;

- звільнення з роботи (посади) після спливу двох місяців з дня оголошення попередження про наступне вивільнення.

З аналізу наведених норм слідує, що визначальним критерієм для визначення наявності переважного права на залишенні на роботі при скороченні чисельності штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці є саме рівень кваліфікації працівника та продуктивність праці.

Водночас, кваліфікація як рівень досягнення компетентності є результатом навчання на певному рівні вищої освіти, який визначає здатність особи успішно здійснювати професійну діяльність у певній галузі.

За змістом підпункту "г" пункту 64 Положення №114 звільнення у зв`язку із скороченням штатів допускається лише при відсутності можливості подальшого використання на службі.

При цьому слід зазначити, що з урахуванням положень статті 42 КЗпП України, у першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці.

Таким чином, при проведенні вивільнення орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, за його згодою на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника.

Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.

Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо. Однією з істотних ознак більш високої продуктивності праці є дисциплінованість працівника. Тому при застосуванні положень статті 42 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі слід враховувати, в тому числі і наявність дисциплінарного стягнення.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП України.

Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом приготування довідки у довільній формі про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі. Тобто, ці обставини повинен з`ясовувати сам суб`єкт владних повноважень, приймаючи відповідне рішення.

Такого правового висновку щодо застосування норм права дійшов Верховний Суд у постанові від 12.12.2018 у справі №809/507/17 (адміністративне провадження №К/9901/24369/18) за позовною заявою щодо скасування наказу про звільнено підполковника податкової міліції з посади заступника начальника відділу внутрішньої безпеки Головного управління ДФС в Івано-Франківській області та податкової міліції ДФС України в запас (з поставкою на військовий облік) за підпунктом "г" пункту 64 Положення №114 (через скорочення штатів) при відсутності можливості подальшого використання на службі, а також поновлення на посаді і виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В силу вимог частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд у даній справі враховує коментовані висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 12.12.2018 у провадженні №К/9901/24369/18 (справа №809/507/17).

Виходячи із змісту подання на звільнення ОСОБА_1 і Списку працівників Управління призначених на відповідні посади протягом травня-серпня 2020 року співвідповідач у відношенні до позивача, станом на 01.05.2020, визначає такий стаж 21 рік 7 місяців 14 днів (а.с.204 том І).

Співвідповідач подав в суд два Списки працівників Управління призначених на відповідні посади протягом травня-серпня 2020 року (а.с.78-81 том І), перший з яких заповнений без позивача, а другий останнім (16 пунктом) містить відповідні дані про ОСОБА_1 .

Список містить в собі опис 15 випадків переміщення посадових осіб по новій організаційній структурі і штатному розпису Управління за травень 2020 року. У такому Списку лише двоє працівники (підполковник податкової міліції ОСОБА_2 і полковник податкової міліції ОСОБА_3 ) мають стаж більший ніж у позивача (22 роки 5 місяців 19 днів і 21 рік 10 місяців 19 днів).

Решта працівників податкової міліції мають значно меншу вислугу і стаж.

Разом з тим, лише позивач має найбільшу вислугу років у календарному обчисленні 25 років 1 місяць 5 днів.

Такий Список окрім відомостей про "освіту", "вислугу років у календарному обчисленні", "стаж роботи в податковій міліції органів ДФС", "безперервний стаж роботи в ГУ ДФС в області", "заохочення" не містить інших даних про кваліфікацію і продуктивність праці відповідних 16 працівників Управління, із яких останній - ОСОБА_1 , звільнений у зв`язку із подальшою неможливістю використання на службі.

У Списку розділ "стягнення" взагалі не заповнений у відношенні до жодного із працівників, а розділ "заохочення" у відношенні осіб за переліком Списку є практично ідентичний до всі (в середньому від 4 до 6 заохочень).

Відповідач (ДФС України) як орган призначення у справі не довів перед судом, що ним проводилось будь-яке порівняння кваліфікації і продуктивності праці за кожною із окремо заміщених посад на виконання нового зміненого штатного розпису в період з 7 травня по 17 листопада 2020 року.

Так як у спірному випадку мало місце звільнення через скорочення штатів (ліквідації, реорганізації установи, організації і скорочення при цьому чисельності/штату працівників), то суд вважає за необхідне дослідити обставини про наявність чи відсутність можливості подальшого використання на службі (можливості переведення на іншу роботу) ОСОБА_1 .

Відповідно до "Номенклатури посад підрозділів податкової міліції Державної фіскальної служби України", затвердженої наказом ДФС України від 15.06.2017 за №421 (чинного на час дії спірних правовідносин), особи начальницького складу, за посадою яку займав ОСОБА_1 , відносяться до номенклатури призначення Голови Державної фіскальної служби України.

Таким чином, в розумінні Положення №114 і КЗпП України у спірному випадку Державна фіскальна служба України у відношенні до ОСОБА_1 є уповноваженим суб`єктом призначення/звільнення або наймодавцем (роботодавцем).

Так, позивач, до звільнення його з податкової міліції, обіймав посаду першого заступника начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Івано-Франківської області.

Як уже з`ясовано судом, 27.04.2020 в.о. голови ДФС України затверджено організаційну структуру Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на 2020 рік і затверджено 07.05.2020 штатний розпис Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на 2020 рік, які введено в дію наказом Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області від 07.05.2020 за №27.

Після внесення таких змін у структурі Головного управління ДФС в Івано-Франківській області була передбачена наявність 89-ти штатних одиниць (вакантних посад), серед яких зокрема керівні вакантні посади: начальник Головного управління Державної фіскальної служби у Івано-Франківської області; заступник начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Івано-Франківської області; начальник слідчого управління; заступник начальника управління-начальник першого відділу розслідування кримінальних проваджень; начальник другого відділу розслідування кримінальних проваджень; начальник управління оперативно-розшукової діяльності тощо.

У зв`язку із вказаними обставинами та з метою дотримання порядку звільнення працівників, ДФС України скерувало до співвідповідача листа зобов`язального характеру від 28.05.2020 щодо здійснення відповідних заходів по врученню, зокрема, ОСОБА_1 попередження про наступне вивільнення у зв`язку із реорганізацією та ознайомленням з ним.

Втім, як свідчать встановлені судом обставини, які не заперечувались відповідачем і співвідповідачем під час розгляду справи, виявилось неможливим вручити ОСОБА_1 попередження про наступне вивільнення, про що Управління повідомило ДФС України листом, так як останній в період з 12.05.2020 по 22.06.2020 перебував на листку непрацездатності, з 23.06.2020 по 17.07.2020 - у черговій відпустці, та з 20.07.2020 по 11.09.2020 знову на листку непрацездатності.

Управління в письмовому поясненні від 18.03.2021 зазначило, що позивач, перебуваючи на лікарняному листку, без виходу на роботу, направив засобами електронного зв`язку рапорт на відпустку, у зв`язку із цим в.о. начальника Головного управління ДФС в Івано-Франківської області видано наказ від 22.06.2020 за №105-в "Про надання відпустки ОСОБА_1 ".

При цьому, у судовому засіданні представник Головного управління ДФС в Івано-Франківської області вказав на обставину особистого звернення позивача із рапортом від 11.06.2020 про надання відпустки у приміщенні Головного управління Державної фіскальної служби у Івано-Франківської області, що й підтвердив сам позивач.

Отож, на думку суду, у день перебування позивача на робочому місці у зв`язку із написанням рапорту на відпустку, а також у день ознайомлення із відповідним наказом, посадові особи співвідповідач мали можливість ознайомити позивача та попередити його про наступне вивільнення, про що зобов`язувалось листом ДФС України від 28.05.2020. А також, здійснюючи таке попередження Управління могло запропонувати вільні та той час вакантні посади згідно нового штатного розпису, затвердженого та введеного в дію 07.05.2020.

Втім, як з`ясувалось, таких дій співвідповідачем вчинено не було, а про відсутність можливості вручення позивачу попередження про наступне вивільнення чи пропонування вакантних посад у день звернення ОСОБА_1 із рапортом і ознайомлення з наказом на відпустку, представник Управління жодним чином не обґрунтувала.

Доказів, які б підтверджували фактичні і юридичні перешкоди при вчиненні дій із оформлення у відношенні до ОСОБА_1 наказу на відпустку здійснити також одночасно дії щодо письмове попередження позивача про наступне його звільнення, матеріали адміністративної справи не містять.

Саме оголошення позивачу у цей день попередження про наступне вивільнення та пропонування останньому вільних вакантних посад гарантувало б позивачу право на працю, визначене статтею 43 Конституції України.

Про наявність вакантних посад у вказаний період свідчать накази ДФС України про призначення та переведення працівників на відповідні посади згідно штатного розпису Головного управління Державної фіскальної служби у Івано-Франківської області.

Зокрема згідно наказу ДФС України від 10.07.2020 за №1061-о підполковника податкової міліції ОСОБА_4 (М-239675), який перебуває у розпорядженні Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, призначено на посаду начальника управління оперативної підтримки Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (а.с.181 том І).

За змістом наказу ДФС України від 24.06.2020 за №820-о прийнято на службу в податкову міліцію та зараховано у розпорядження Головного управління ДФС в Івано-Франківській області ОСОБА_5 (0057342) із присвоєнням спеціального звання - майор податкової міліції, та призначено на посаду начальника управління оперативно-розшукової діяльності Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (а.с.186 том І).

Відповідно до наказу ДФС України від 04.08.2020 за №127-о полковника податкової міліції ОСОБА_3 (М-082198) переведено на посаду начальника другого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, звільнивши з посади начальника оперативно-аналітичного відділу оперативного управління Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (а.с.192 том І).

Тільки після виходу позивача із лікарняного листка, 14.09.2020, доведено до відома ОСОБА_1 повідомлення про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням штату, за відсутності можливості подальшого використання на службі, у зв`язку з відсутністю вакантних посад. Бланк попередження, датований 14.09.2020, не містить даних про пропонування будь-якої іншої роботи або вакантної посади відповідного кваліфікаційного рівня.

Як свідчать матеріали справи позивач заперечив щодо звільнення, зазначаючи про наявність у штаті підрозділів податкової міліції ДФС в Івано-Франківській області вакантних посад, жодну з яких йому не було запропоновано.

В подальшому, як уже відзначалось судом наказами Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області від 20.10.2020 за №99 і №100 введено в дію нові затверджені в.о. голови ДФС України Сергієм Солодченко організаційну структуру Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на 2020 рік, яка підписана 30.09.2020, та штатний розпис Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на 2020 рік, який затверджений 05.10.2020 (а.с.159, 160, 161, 162-163 том І).

З наведеного слідує, що починаючи із 20.10.2020 відповідно до нового штатного розпису, змінилася певна організаційна структура Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, і всі нововведені (в тому числі шляхом зміни найменування структурної одиниці) штатні посади, стали вакантними.

Так, порівняно з попереднім штатним розписом, затвердженим 07.05.2020 (а.с.49, 50-51 том І), організаційна структура Головного управління ДФС в Івано-Франківській області збільшилася на 6 штатних одиниць, а новий штатний розпис отримав наступні нововведені керівні посади, яких не було у попередньому розписі, зокрема (а.с.160, 162 том І):

- заступник начальника слідчого управління - начальник другого відділу розслідування кримінальних покарань (індекс структурного підрозділу 09-97-03-02), за переліком нового штатного розпису посада за номером "18" (попередній штатний розпис передбачав лише посаду начальника другого відділу розслідування кримінальних покарань слідчого управління);

- заступник начальника другого відділу розслідування кримінальних покарань слідчого управління (індекс структурного підрозділу 09-97-03-02), за переліком нового штатного розпису посада за номером "19" (попередній штатний розпис передбачав лише посаду начальника другого відділу розслідування кримінальних покарань слідчого управління, в тому числі без заступника);

- начальник управління протидії економічним правопорушенням (індекс структурного підрозділу 09-97-04), за переліком нового штатного розпису посада за номером "24" (попередній штатний розпис передбачав зовсім іншу назву підрозділу - управління оперативно-розшукової діяльності). В даному випадку, окрім зміни чисельності посад із 33 до 30, зміна назви (найменування) такого управління, до складу якого як входило так і входить 5 відділів і 1 сектор, є з 01.11.2020 (дня введення нового штатного розпису) в розумінні статей 36, 40, 42 КЗпП України зміною в організації структури установи, для усіх 33 посадових осіб такого управління;

- заступник начальника управління оперативної підтримки - начальник відділу оперативного реагування (індекс структурного підрозділу 09-97-05-01), за переліком нового штатного розпису посада за номером "55" (попередній штатний розпис передбачав лише посаду начальника відділу оперативного реагування управління оперативної підтримки);

- заступник начальника відділу оперативного реагування управління оперативної підтримки (індекс структурного підрозділу 09-97-05-01), за переліком нового штатного розпису посада за номером "56" (попередній штатний розпис передбачав лише посаду начальника відділу оперативного реагування управління оперативної підтримки).

Втім коментований штатний розпис діяв до 10.11.2020, оскільки наказом Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області від 10.11.2020 за №104 скасовано накази Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області від 20.10.2020 за №99 і №100 про введення в дію організаційної структури і штатного розпису Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на 2020 рік (а.с.157 том І).

Встановлені судом обставини свідчать про те, що позивачу, який перебуваючи на посаді першого заступника начальника Головного управління ДФС в Івано-Франківській області та який після виходу із листка непрацездатності 14.09.2020 попереджений про наступне вивільнення у зв`язку з відсутністю можливості подальшого використання на службі, до 10.11.2020 співвідповідачем не були запропоновані всі вільні на той час вакантні посади згідно нового штатного розпису.

Слід відмітити, що полковник податкової міліції ОСОБА_6 , який призначений на посаду заступника начальника Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, згідно наказу ДФС України від 08.05.2020 за №441-о, з 02.06.2020 виконує обов`язки начальника управління Головного управління ДФС в Івано-Франківській області відповідно до наказу ДФС України за №626-о від 02.06.2020, з правом підпису фінансових документів (а.с.43, 45 том ІІ).

Тобто, ОСОБА_6 , як уповноважена особа, зобов`язаний був запропонувати позивачу вакантні посади згідно нового штатного розпису, введеного в дію з 01.11.2020.

Як встановлено судом та пояснюється представник Управління, ОСОБА_6 в період з 28.10.2020 по 06.11.2020 у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності перебував на листку непрацездатності серії АДУ №939215, виданого Структурним підрозділом "Міська поліклініка №2" Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медичної і консультативної-діагностичної допомоги" Івано-Франківської міської ради (а.с.42 том ІІ).

Наведене свідчить, що в.о. начальника Головного управління ДФС в Івано-Франківській області Магулій М.В. не мав фізичної можливості пропонувати ОСОБА_1 вакантні посади відповідно до штатного розпису в період з 28.10.2020 по 06.11.2020.

При цьому суд зауважує, що співвідповідач не навів обґрунтованих причин та не подав відповідних доказів на їх підтвердження в частині неможливості запропонувати позивачу 09.11.2020 (день виходу ОСОБА_6 із листка непрацездатності) вільні вакантні посади за нововведеним штатним розписом, в тому числі керівні, враховуючи те, що такі стали вільними з моменту введення в дію нового штатного розпису з 01.11.2020.

В судовому засіданні представник співвідповідача не змогла надати жодного пояснення про причини не пропонування 09.11.2020 вакантних посад за переліком посад нового штатного розпису за номерами "18", "19", "24", "55"і "56".

Всупереч вказаному, ОСОБА_6 , одразу, через один робочий день, після виходу із листка непрацездатності скасував власні ж накази Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області від 20.10.2020 за №99 і №100 про введення в дію організаційної структури і штатного розпису Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на 2020 рік.

Як слідує із Додатку №1 від 11.11.2020 (на наступний день після скасування наказів Управління від 20.10.2020 за №99 і №100) до Попередження позивача про наступне вивільнення від 14.09.2020, тільки 11.11.2020 ОСОБА_1 запропоновано наявні на той час вакантні посади відповідно до штатного розпису, введеного в дію ще 07.05.2020:

- старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу організації викриття економічних злочинів управління оперативно-розшукової діяльності ГУ ДФС в Івано-Франківській області (на час соціальної відпустки основного працівника ОСОБА_7 );

- старшого оперуповноваженого першого оперативного відділу управління оперативно-розшукової діяльності ГУ ДФС в Івано-Франківській області;

- старшого оперуповноваженого другого оперативного відділу управління оперативно-розшукової діяльності ГУ ДФС в Івано-Франківській області;

- старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу протидії злочинам у сфері обігу товарів акцизної групи управління оперативно-розшукової діяльності ГУ ДФС в Івано-Франківській області;

- старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу аналізу та прогнозування криміногенних факторів управління оперативно-розшукової діяльності ГУ ДФС в Івано-Франківській області;

- старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ оперативно-технічного відділу управління оперативної підтримки ГУ ДФС в Івано-Франківській області (на час соціальної відпустки основного працівника ОСОБА_8 );

- старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ оперативно-технічного відділу управління оперативної підтримки ГУ ДФС в Івано-Франківській області;

- заступника начальника першого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління ГУ ДФС в Івано-Франківській області;

- старшого слідчого з особливо важливих справ першого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління ГУ ДФС в Івано-Франківській області (на час соціальної відпустки основного працівника ОСОБА_9 );

- старшого слідчого з особливо важливих справ другого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління ГУ ДФС в Івано-Франківській області (на час соціальної відпустки основного працівника ОСОБА_10 );

- старшого слідчого з особливо важливих справ другого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління ГУ ДФС в Івано-Франківській області.

Однак, позивач не погодився та відмовився від запропонованих посад, вказаних у вищенаведеному переліку, вважаючи, що такі посади не відповідають його кваліфікаційному рівню, досвіду роботи та погіршують його матеріальне забезпечення, про що зазначено у Додатку №1 від 11.11.2020 до Попередження про наступне вивільнення від 14.09.2020 (а.с.66 том І).

Суд вважає такі доводи позивача підставними виходячи із наступного.

Так, частина 1 стаття 42 КЗпП України при визначенні права залишенні на роботі вказує на два окремі, самостійні критерії - більш висока "кваліфікація" і більш висока "продуктивність праці". Вказані два критерії є самостійними, втім їх якість повинна оцінюватися в сукупності, так як працівник із високою кваліфікацією може бути менш продуктивний у своїй роботі, в порівнянні із таким же працівником який має вищу продуктивність власної праці, але при цьому має менш низьку кваліфікацію.

Так, в розумінні суду "кваліфікація" - це наявність підготовки, професійних знань, навичок та досвіду, які дають можливість особі належним чином проводити певні дії; рівень підготовленості, майстерності, ступінь готовності до виконання праці за визначеною спеціальністю чи посадою, що визначається розрядом, класом чи іншими атестаційними категоріями.

Поняття "кваліфікація" за змістом "Міжнародних стандартів класифікації професій isco-08" визначено як здатність працівника виконувати конкретні завдання та обов`язки в рамках конкретної роботи.

Відповідно до цілей "Міжнародних стандартів класифікації професій isco-08" використовуються два параметри кваліфікації для розподілу занять по групах: рівень кваліфікації і кваліфікаційна спеціалізація.

Поняття "рівень кваліфікації" застосовується як показник складності та обсягу завдань і обов`язків, що виконуються в рамках заняття. Рівень кваліфікації визначають в робочому порядку з урахуванням одного або декількох з наступних факторів: характер роботи, що виконується в рамках певного заняття, в зв`язку з типовими завданнями і обов`язками, визначеними для кожного рівня кваліфікації; рівень формальної освіти відповідно до визначення Міжнародної стандартної класифікації освіти, необхідний для кваліфікованого виконання відповідних завдань і обов`язків; обсяг неформального навчання за місцем роботи та/або попереднього досвіду роботи для аналогічного заняття, необхідний для кваліфікованого виконання таких завдань і обов`язків.

"Кваліфікаційна спеціалізація" розглядається в рамках чотирьох понять: область необхідних знань; використовувані інструменти і машини; оброблювані або використовувані матеріали; види вироблених товарів або наданих послуг.

Разом з тим, поняття "кваліфікації" у національному законодавстві визначене пунктом 12 статті 1 Закону України "Про вищу освіту", за змістом якого - офіційний результат оцінювання і визнання, який отримано, коли уповноважена установа встановила, що особа досягла компетентностей (результатів навчання) відповідно до стандартів вищої освіти, що засвідчується відповідним документом про вищу освіту.

В свою чергу, "продуктивність праці" - це показник трудової діяльності працівників; характеризує кількість роботи, виконаної (виробленої) за одиницю часу, або витрати часу на виконання (виробництво) одиниці праці (продукції).

Як правило, вимірювання продуктивності праці базується на обліку роботи в натуральному вираженні за одиницю часу - місяць, рік, зміну, годину.

Продуктивність праці є рухливим і динамічним показником результативності праці та ефективності виробництва, який коригується низкою факторів за кожною спеціальністю і професією окремо.

Вказане свідчить, що як "кваліфікація" так і "продуктивність праці" не є сталими поняття, оскільки одна і друга може як підвищуватися так і зменшуватися, при цьому, визначальним є саме критерії, методика, період часу та індивідуальні парламенти їх визначення і оцінки за кожним видом професії і посади окремо.

Оскільки в межах однієї і тієї ж структурної одиниці суб`єкта владних повноважень є різні рівні посад (керівник, заступник керівника, виконавець), в тому числі за змістом і обсягом повноважень та функціональних обов`язків, вірним і однаковим, на переконання суду, буде мати місце порівняння рівня "кваліфікація" і "продуктивність праці" лише в межах однакових посад, з однорідними функціональними і посадовими обов`язками, місцем несення служби і територією контролю, в тому числі періодом порівняння роботи.

Порівняння між керівниками таких структурних одиниць повинно здійснюватися саме із такими ж посадами в інших областях чи територіальних одиницях, в яких також має місце існування аналогічних структурних підрозділів суб`єкта владних повноважень.

При цьому, при такому порівняння за кожною посадою окремо слід враховувати різні сфери чи території несення служби/виконання посадових обов`язків, так як, у спірних відносинах, на останнє впливають площа адміністративно територіальної одиниці (області, району, міста), кількість діючих на такій території платників податку, кількість працюючих на ній посадових осіб органу контролю за справленням податків і зборів тощо.

Втім, відповідач і співвідповідач не надали суду доказів однакового і неупередженого підходу визначення рівня "кваліфікації" і "продуктивності праці" до усіх працівників Головного управління ДФС у Івано-Франківської області.

З огляду на вказане та виходячи з обставин, установлених судом, випливає, що питання про переважне право на залишення на службі відповідачі в порядку та спосіб, передбачений статтею 42 КЗпП України, не вирішували.

Отож, суд констатує, що в період з 01.11.2020 (введення в дію нового штатного розпису) по 10.11.2020 (скасування наказів про введення в дію нового штатного розпису) вільними в різний час перебували відповідна кількість посад, в тому числі, на переконання суду, достатньо рівнозначних до посади, яку обіймав позивач, і на які мав право претендувати ОСОБА_1 .

На думку суду одного дня (09.11.2020) цілком достатньо для того що б вчинити вище описані дії щодо порівняння "кваліфікації" і "продуктивності праці" усіх працівників Управління, в тому числі і позивача, і запропонувати обраним які ОСОБА_1 вільні (вакантні) посади.

Відповідач і співвідповідач не надали суду жодного пояснення про не пропонування ОСОБА_1 вище описаних посад, які в період з 14.09.2020 по 10.11.2020 була вакантними з метою з`ясування обставини можливості чи не можливості призначення позивача на таку посаду.

Суд звертає увагу на те, що гарантія вже працюючої особи від незаконного її звільнення у випадку ліквідації установи, організації і скорочення чисельності чи штату працівників визначені частиною 3 статті 40, частиною 3 статті 49-2 КЗпП України, яка полягає у недопущенні звільнення працівника у разі наявності можливості перевести, за його згодою, на іншу роботу в тій самій установі, організації.

Втім, відповідачі при розгляді справи не змогли пояснити суду про обґрунтовані причини не пропонування позивачу, як колишньому першому заступнику Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, рівнозначних (за переліком посад нового штатного розпису за номерами "18", "19", "24", "55"і "56") чи будь-яких інших посад (нижчого рівня та кваліфікації, окрім запропонованих 11.11.2020) в період з 14.09.2020 по 10.11.2020.

В сукупності вказаного вище відповідач і співвідповідач при звільненні ОСОБА_1 у зв`язку із скороченням штатів не довели відсутність можливості подальшого використання позивача на службі із урахуванням положень статті 49-2 КЗпП України.

За встановлених обставин позивач не може бути звільнений за підпунктом "г" пункту 64 Положення №114, оскільки органом призначення і Управлінням не вживалися належні заходи для використання позивача на службі за наявності такої можливості.

Оцінюючи доводи співвідповідача про відсутність в Управлінні з дня попередження і протягом усього часу до дня звільнення ОСОБА_1 посад, які б відповідали стажу його роботи та рівню кваліфікації, у зв`язку із чим не мало місце можливість пропонування саме рівнозначної посади, суд виходить із таких аргументів.

В судовому засіданні представник співвідповідача пояснила, що позивачу свідомо не пропонувалися інші посади в управлінні, які залишалися вакантними, так як вони є значно нижчими від тієї, яку обіймав ОСОБА_1 . За міркуваннями такого представника Управління позивач однозначно відмовився б від цих пропозицій.

Так, суд не заперечує існування обставин, за яких особі, яка звільняється, неможливо запропонувати іншу посаду (навіть вакантну), якщо її спеціальність чи відповідний профіль як спеціаліста із певного питання (роботи) не відповідає вимогам і критеріям посади, яка залишається вакантною.

Разом з тим ОСОБА_1 тривалий час (з 1998 року) перебував на службі в органах державної податкової міліції, обіймаючи різні за профілем і напрямом посади, які існують в такі системі.

В чому саме є неможливість виконання службових/посадових обов`язків ОСОБА_1 за посадами, які на день надання йому відпустки, його попередження і звільнення із служби були вакантними, хоча і нижчими за значенням і повноваженнями, у порівнянні із посадою першого заступника начальника Управління, відповідач і співвідповідач суду не пояснили.

Слід наголосити на тому, що у спірному випадку у відповідача і співвідповідача наявний обов`язок пропонувати усі наявні вакантні посади, а у позивача залишається гарантоване законом право або погодитися на зайняття/переведення на відповідні посади або відмовитися від них і бути звільненим.

Таким чином, у досліджуваному випадку, суд не може погодиться і аргументами співвідповідача про те, що Управління без будь-якого обґрунтування, аналізу і порівняння наділено суб`єктивним правом вирішувати, які саме посади є рівнозначними у відношенні до посади першого заступника начальника Управління, як такі, що могли бути запропоновані позивача.

Дані повноваження не є складовою власних дискреційних повноважень органу призначення - діяти на власний розсуд, а навпаки є його обов`язком, зміст якого визначений законом.

Окремо, суд звертає також увагу на те, що позивач за збігом обставин у даній справі на другий робочий день після скорочення його посади з 12.05.2020 по 22.06.2020 та з 20.07.2020 по 11.09.2020 перебував на листку непрацездатності , а з 23.06.2020 по 17.07.2020 - у черговій відпустці за 2020 рік.

Відповідач і співвідповідач не змогли обґрунтовано пояснити суду про власні намагання з`ясувати у позивача про такий тривалий час відсутності на робочому місці, вручити йому попередження про наступне звільнення чи запропонувати у цей період час наявні вакантні посади.

Втім, такі обставини не змінюють висновків у даній справі.

Таким чином у даній справі є протиправним та підлягає скасуванню наказ Державної фіскальної служби України №1553-о від 17.11.2020 "Про звільнення ОСОБА_1 ".

Разом з цим, суд керуючись другим реченням частини 2 статті 9 КАС України для ефективного захисту порушеного права позивача вважає за необхідним також визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління Державної фіскальної служби Івано-Франківської області №162-о від 17.11.2020 "Про оголошення наказу Державної фіскальної служби України", як такий, що прийняти на виконання оскаржуваного наказу і не може залишатися чинним.

Вирішуючи позовну вимогу про поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Головного управління ДФС у Івано-Франківській області або рівнозначній цій посаді та поновлення в органах податкової міліції ДФС України, суд дійшов наступного висновку.

За змістом частини 1 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Ураховуючи приписи частини 1 статті 235 КЗпП України, на орган, що розглядає трудовий спір, у разі з`ясування того, що звільнення працівника відбулось незаконно, покладається обов`язок поновлення такого працівника на попередній роботі.

В свою чергу, пунктом 24 Розділу ІІ Положення №114 визначено, що у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік.

Слід відмітити, що Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав (в тому числі у правовідносинах проходження служби в органах податкової міліції), ніж зазначені в частині першій статті 235, статті 240-1 КЗпП України та пункті 24 Розділу ІІ Положення №114, а отже, установивши, що звільнення відбулося із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 11 лютого 2021 року у справі №640/21065/18 (адміністративне провадження №К/9901/30023/19).

Враховуючи неправомірне (незаконне) звільнення позивача, за переконанням суду, ОСОБА_1 слід поновити на посаді першого заступника начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Івано-Франківської області, тобто на попередній посаді.

При цьому, крім визнання протиправним і таким, що підлягає скасуванню наказ ДФС України №1553-о від 17.11.2020 "Про звільнення ОСОБА_1 ", підлягає також скасуванню наказ Головного управління ДФС області №162-о від 17.11.2020 "Про оголошення наказу Державної фіскальної служби України", як похідне рішення суб`єкта владних повноважень, яке порушує гарантоване право позивача на працю.

Негайно, серед іншого, виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби (пункт 3 частини 1 статті 371 КАС України). З урахуванням наведеного в частині поновлення ОСОБА_1 на попередній посаді (роботі), рішення суду підлягає зверненню до негайного виконання.

За таких обставин, позивачу належить виплатити середній заробіток (грошове забезпечення) за весь час вимушеного прогулу, починаючи з наступного дня після звільнення, тобто з 18.11.2020, по день проголошення Івано-Франківським окружним адміністративним судом вступної та резолютивної частини рішення 20.05.2020.

Як роз`яснив Пленум Вищого адміністративного суду України в абзаці 5 пункту 10.4 постанови №7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати. Період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати необхідно зазначати в мотивувальній частині судового рішення.

При визначенні розміру втраченого заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню, суд керувався такими нормами матеріального права.

Так, згідно з частини 1 статті 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Однак, так як позивач публічну службу проходив як працівник податкової міліції відповідно до Порядку №114, то врегулювання питання про визначення середньої заробітної плати як грошового забезпечення слід керуватися нормами спеціального права.

Зокрема, механізм нарахування та виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції, а також форму і порядок видачі грошових атестатів визначається Порядком виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції, затвердженого наказом Міністерства фінансів України за №616 від 17.07.2018 (надалі по тексту також - Порядок №616).

Відповідно до пункту 4 розділу ХІІ Порядку №616 особам начальницького складу податкової міліції, звільненим з органів ДФС, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за визначений час вимушеного прогулу грошове забезпечення нараховується виходячи з одноденного розміру грошового забезпечення, помноженого на кількість календарних днів періоду вимушеного прогулу.

За приписами пункту 2 Розділу І Порядку №616 місячне грошове забезпечення - грошове забезпечення, встановлене на дату настання події, без урахування одноразових додаткових видів грошового забезпечення. При цьому до місячного грошового забезпечення премія включається у розмірі, нарахованому у місяці, що передує події. Одноденний розмір грошового забезпечення - місячне грошове забезпечення, поділене на кількість календарних днів місяця настання події.

Також судом береться до уваги норми статей 162, 164, 168, пункт 16-1 Підрозділ 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України, статей 1, 4, 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо обов`язків співвідповідача при виплаті втраченого заробітку, на який, як встановлено вище, поширюються норми чинного законодавства щодо оплати праці, здійснити з вказаного доходу ОСОБА_1 як податкового агента - утримання податку на доходи фізичних осіб, військового збору, та як страхувальника - утримання єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Окрім цього, при визначенні розміру втраченого заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню, суд враховує роз`яснення, викладені в пункті 32 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 "Про практику розгляду судами трудових спорів", та пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці".

Як слідує із роз`яснення відповідача-2 про місячне грошове забезпечення та одноденний розмір грошового забезпечення, поданого останнім 06.05.2021 на виконання вимог протокольної ухвали суду від 21.04.2021, місячне грошове забезпечення полковника податкової міліції ОСОБА_1 станом на момент звільнення 17.11.2020 (дата настання спірної події) становило 25 650,00 гривень. Відповідно одноденний розмір грошового забезпечення позивача становив 855,00 гривень (а.с.47 том ІІ).

Таким чином обчислений одноденний розмір грошового забезпечення становить 855,00 гривень, який визначений шляхом ділення 25 650,00 гривень (розмір місячного грошового забезпечення) на 30 календарних днів місяця настання події - звільнення, яке мала місце в листопаді 2020 року.

Судом не встановлено невідповідність розрахунку вказаної суми місячного та одноденного грошового забезпечення Порядку виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції.

Не зазначив про будь-які застереження і сам позивач.

Виплата середнього грошового забезпечення проводиться за весь час вимушеного прогулу, в тому числі у зв`язку із отриманням іншого заробітку, пенсії тощо, оскільки законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення розміру цієї суми за певних обставин.

Аналогічний правовий висновок зроблено Великою палатою Верховного Суду в постанові від 20 червня 2018 року у справі №826/808/16.

За таких обставин, суд зазначає, що з урахуванням частини 5 статті 241 1 КЗпП України і пункту 4 розділу ХІІ Порядку №616 з наступного дня за днем звільнення - з 18 листопада 2020 року по день постановлення судового рішення - 20 травня 2021 року, минуло 184 календарних дні.

Отже, за визначений час вимушеного прогулу позивачу належить до виплати 157 320,00 гривень, виходячи з розрахунку: 855,00 гривень (одноденний розмір грошового забезпечення) помножено на 184 календарних дні.

Таким чином, з Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківської області на користь ОСОБА_1 належить до стягнення грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в загальній сумі 157 320,00 гривень з утриманням податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування.

Формуючи висновок про необхідність стягнення грошового забезпечення саме з співвідповідача, незважаючи на те, що органом призначення і звільнення у відношенні до позивача є відповідач, суд виходив із обставини проходження служби безпосередньо в Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківської області.

Так, позивач до внесення змін в організаційну структуру Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, шляхом затвердження 27.04.2020 в.о. голови ДФС України перебував у штатному розписі співвідповідача.

Після вказаної події нарахування і виплата грошового забезпечення здійснювалася саме за рахунок фонду оплати праці Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківської області, про що свідчить наказ останнього від 07.05.2020 за №27, яким введено в дію штатний розпис Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на 2020 рік, в тому числі закріплено посадові оклади (а.с.48, 50-54 том І).

Відтак, співвідповідач у відносинах публічної служби є належним суб`єктом владних повноважень, із якого підлягає стягнення присуджений розмір місячного грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць. З урахуванням наведеного, в частині стягнення місячного грошового забезпечення (іншого грошового утримання за час вимушеного прогулу) за один місяць в сумі 25 650,00 гривень рішення суду підлягає негайному виконанню.

Аналогічно, до негайного виконання підглядає зверненню рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби (пункт 3 частина 1 статті 371 КАС України)

Щодо розподілу судових витрат суд відзначає, що позивач на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи, так як остання стосується поновлення на роботі позивача та стягнення заробітної плати як середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно вимог абзацу 2 частини 5 статті 139 КАС України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Аналіз вказаної правової норми свідчить, що основною умовою для стягнення судових витрат з іншої сторони на користь особи, є понесення таких витрат особою.

Суд не стягує з відповідача і співвідповідача витрати по сплаті судового збору так як останні позивачем фактично не понесені.

Учасниками справи не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідні клопотання не подано, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 та пунктами 2, 3 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної фіскальної служби України №1553-о від 17.11.2020 "Про звільнення ОСОБА_1 ".

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Державної фіскальної служби Івано-Франківської області №162-о від 17.11.2020 "Про оголошення наказу Державної фіскальної служби України".

Поновити полковника податкової міліції ОСОБА_1 (Т-992382) в податкову міліцію Державної фіскальної служби України та на посаді першого заступника начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Івано-Франківської області.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби Івано-Франківської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) за час вимушеного прогулу в сумі 157 320 (сто п`ятдесят сім тисяч триста двадцять) гривень 00 копійок з утриманням з цієї суми податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

В частині поновлення ОСОБА_1 в податкову міліцію Державної фіскальної служби України та на посаді першого заступника начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Івано-Франківської області, рішення суду звернути до негайного виконання.

В частині стягнення заробітної плати (грошового забезпечення) за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 25 650 (двадцять п`ять тисяч шістсот п`ятдесят) гривень 00 копійок з утриманням з цієї суми податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, рішення суду звернути до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), АДРЕСА_1 .

відповідач - Державна фіскальна служба України (ідентифікаційний код юридичної особи - 39292197), Львівська площа 8, м. Київ-53, 04053.

співвідповідач - Головне управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи - 39394463), вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018.

Суддя /підпис/ Чуприна О.В.

Рішення складено в повному обсязі 31.05.2021.