Справа № 340/2144/21
Суддя: Т.М. Кармазина
Дата ухвалення: 2021-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
про повернення позовної заяви

31 травня 2021 року м. Кропивницький Справа № 340/2144/21

Суддя Кіровоградського окружного адміністративного суду Кармазина Т.М., розглянувши матеріали позовної заяви

військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) до

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 )
про стягнення збитків, -

ВСТАНОВИВ:
Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на користь військової частини НОМЕР_3 суму 55501,18 грн. в рахунок відшкодування матеріальних збитків, заподіяних з вини відповідача державі в особі військової частини НОМЕР_3 .

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11.05.2021 року дану позовну заяву, внаслідок недодержання вимог, встановлених ст.ст.160, 161 КАС України, залишено без руху і надано позивачу строк для усунення її недоліків.

Так, в ухвалі судді від 11.05.2021 вказано, що звертаючись до суду, позивачем подано заяву про поновлення строку для звернення до суду з даним позовом, посилаючись на те, що військова частина НОМЕР_3 (що знаходиться в підпорядкуванні військової частини НОМЕР_1 ) 12.02.2020 року зверталась до Новокаховського міського суду Херсонської області в порядку цивільного судочинства строки визначені законодавством відповідно до статті 257 ЦК України. Ухвалою від 29.07.2020 року згадуваний суд залишив позовну заяву військової частини НОМЕР_3 до ОСОБА_1 без розгляду. 16.09.2020 року військовою частиною НОМЕР_1 подано повторно позовну заяву до ОСОБА_1 вже в порядку адміністративного судочинства. Після подання до зазначеного вище суду заяви про зміну підстав позову, Новокаховський міський суд Херсонської області ухвалою від 09.12.2020 року по справі 661/3746/20 закрив провадження. Суддя вважає, що підстави, наведені позивачем в поданій до суду заяві про поновлення строку звернення до суду є неповажними.

При цьому, також зазначено, що практика Великої Палати Верховного Суду на яку посилається позивач у заяві та в якій зазначено про віднесення даної категорії справ до юрисдикції адміністративних суду є 2018 року, тобто з 2018 року позивач мав бути обізнаний про таку практику та про необхідність звернення з відповідними позовами до адміністративних судів. Таким чином на момент виникнення спірних правовідносин (березень 2019 року), дана практика була сталою. Позивач звернувся до суду із пропуском місячного строку звернення, тобто більш як через два роки з моменту настання строку звернення до суду.

Однак, суд не може погодитись з такою позицією позивача, оскільки, зміна підсудності розгляду справи не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду з даним позовом.

При цьому, суддею роз`яснено позивачеві, що на виконання вимог частини 6 статті 161 КАС України, їй необхідно надати до суду заяву про поновлення строку для звернення до суду з даною позовною вимогою та надати документальні докази в підтвердження поважності причин його пропуску.

На виконання зазначеного недоліку позовної заяви позивачем подано до суду заяву про поновлення строку на звернення до суду.

Заява мотивована тим, що підставою заявленого в/ч НОМЕР_1 позову у даній справі є обставини завдання в/ч матеріальної шкоди та стягнення завданої шкоди з військовослужбовця. При цьому, вважає, що заподіяння шкоди службовцем не є складовою проходження публічної служби, а її відшкодування є видом цивільно-правової відповідальності. Отже, на думку позивача, при визначенні строку звернення до суду з даними позовними вимогами, необхідно застосовувати норму спеціального закону, яка такий строк встановлює тривалістю в 3 роки, а саме ст.4 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».

Суддя не погоджується з такими доводами відповідача та не вбачає підстав для визнання вказаних позивачем підстав для поновлення строку звернення до суду поважними, з наступних підстав.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Згідно з ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, суд зазначає, що в даному випадку строки звернення до суду із позовом встановлені ч.5 ст.122 КАС України, якою передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, чинне законодавство, встановленими строками, обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства. Такі строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 КАС публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Так, вказаний цей спір віднесений до спору пов`язаного з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі.

Це підтверджується і висновками зазначеними у постанові Великої палати Верховного суду від 12.12.2018 року у справі №804/285/16, на яку посилається позивач у заяві про поновлення строку для звернення до адміністративного суду. Аналогічна правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 року по справі №340/1019/19.

Щодо вимог Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», то суддя зазначає, що відповідно до статті 4 вказаного Закону особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.

Відповідно до статті 12 цього ж Закону у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

З аналізу вказаних норм слідує, що особа притягується до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди. Тобто, вказаною нормою, передбачено строк, протягом якої особа може бути притягнута до відповідальності, тоді як строки звернення до суду щодо відшкодування такої шкоди, зазначеним Законом не встановлені, а встановленні КАС України, а саме ч.5 ст.122.

Зважаючи на вимоги позовної заяви, строк звернення до суду у позивача виник саме з моменту звільнення відповідача з військової служби 21.02.2019. Однак позивач звернувся до суду із пропуском місячного строку звернення, а саме 27.04.2021 року (відмітка поштового відділення), тобто більш як через 2 роки з моменту настання строку звернення до суду.

До того ж, суд зазначає, що практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, справи "Девеер проти Бельгії" рішення від 27.02.80, "Голдер проти Сполученого Королівства" рішення від 21.02.75).

У справі Устименко проти України (заява № 32053/13) Європейський суд з прав людини постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі Пономарьов проти України (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року).

Вирішуючи питання щодо поважності таких причин пропущення строку звернення до суду, які встановлені ст.122 КАС України, слід зазначити, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення особи і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами, а також дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними.

Практика Великої палати Верховного Суду на яку посилається позивач у заяві та в якій зазначено про віднесення даної категорії справ до юрисдикції адміністративних суду є 2018 року, тобто з 2018 року позивач мав бути обізнаний про таку практику та про необхідність звернення з відповідними позовами до адміністративних судів. Таким чином на момент виникнення спірних правовідносин (лютий-березень 2019 року), дана практика була сталою.

Натомість позивач, з моменту виникнення права на звернення до суду з даним позовом, не реалізував свого права понад 2 роки та не надав суду докази на підтвердження неможливості такого звернення у найкоротші строки.

Таким чином, наведені позивачем причини пропущення строку на звернення до суду не дають підстав для визнання їх поважними та поновлення строку звернення до суду, оскільки позивач мав можливість своєчасно звернутися до суду.

Згідно ч.2 ст.123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Крім того, в ухвалі суду від 11.05.2021 позивачу вказано про необхідність сплати судового збору у сумі 2270 грн. та надати до суду відповідні докази.

Натомість позивачем подано заяву про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судом рішення по суті спору.

Так, згідно з ч.1 ст.8 Закону України "Про судовий збір" №3674-VI від 08.07.2011 (далі за текстом - Закон) враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Зважаючи на викладене відсутні правові підстави для відстрочення сплати судового збору відповідно до ч.1 ст.8 Закону.

Відповідно до ч.1 ст.133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Таким чином, суд під час вирішення питання стосовно звільнення від сплати судового збору повинен виходити з майнового стану особи.

Так, позивач мотивує клопотання тим, що на момент звернення до суду майновий стан управління не дає можливості сплатити судовий збір, оскільки військова частина є бюджетною установою та використовує кошти чітко за бюджетним призначенням. Однак, позивачем не надано жодного доказу в підтвердження заявленого клопотання, а тому, суд відмовляє у задоволенні клопотання.

Крім того, на думку суду, неналежне фінансування суб`єкта владних повноважень не є тотожним майновому стану сторони у справі, а отже, не є передбаченою законодавством України підставою для відстрочення сплати судового збору.

Держава, приймаючи певні правові норми щодо сплати судового збору, взяла на себе відповідні зобов`язання щодо його сплати при зверненні до суду суб`єктів владних повноважень.

Слід зазначити й про те, що одним із принципів адміністративного судочинства є рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом.

Обов`язок сплати судового збору слугує гарантуванню принципу рівності всіх осіб у правах щодо доступу до суду. При цьому, судовий збір виконує не тільки фіскальну, а й дисциплінуючу функцію. Він є одним із способів стимулювання належного виконання учасниками відповідних правовідносин (у тому числі органами державної влади) своїх прав та обов`язків, передбачених законами України.

Таким чином, зазначені позивачем обставини не можуть бути підставою для задоволення клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Отже, ухвала суду в частині сплати судового збору та надання відповідних доказів до суду, не виконана.

Відповідно до п.п.1, 9 ч.4 ст.169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліків позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк; у випадках передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Отже, за сукупністю наведених обставин, враховуючи, що адміністративний позов поданий після закінчення строків, установлених законом, та позивачем не виконано вимоги ухвали судді від 11.05.2021, а тому останній підлягає поверненню позивачеві.

Керуючись ст.ст.122, 123, 171, п.п.1, 9 ч.4 ст.169, ст.ст.243, 248, 256, 293-297 КАС України, суддя, -

У Х В А Л И В:
Позовну заяву військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України до ОСОБА_1 про стягнення збитків повернути позивачеві разом із доданими до неї документами.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє її права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали невідкладно надіслати позивачеві.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.256 КАС України та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду у 15 - денний строк, передбачений ст.295 КАС України.

Суддя Кіровоградського
окружного адміністративного суду Т.М. Кармазина