Справа № 380/3550/20
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2021-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року справа №380/3550/20

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Кравців О.Р.,

секретар судового засідання Шийович Р.Я.,

від позивача ОСОБА_1 ,

від відповідача ОСОБА_2 ,

розглянув в відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕРС-СП» ЛТД до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Аверс» (далі позивач, ТОВ «Аверс-СП» ЛТД) з позовною заявою до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 05.02.2020.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним, безпідставним та таким, що підлягає скасуванню.

Всупереч вимогам чинного законодавства, зміст акта перевірки складається з декларування норм законодавства України та відомостей із баз податкових органів щодо порушень, які, нібито, допустили контрагенти позивача і не містить жодних фактів та доказів, які б свідчили про порушення податкового законодавства зі сторони позивача. Усі висновки ґрунтуються виключно на припущеннях щодо неможливості позивача придбати у контрагентів товар, оскільки згідно з отриманою ГУ ДПС у Львівській області інформацією, контрагенти позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Геліус Альфа Трейд» та Товариство з обмеженою відповідальністю «СВ Парк-Готель» не мали можливості реально здійснювати господарські операції.

В акті перевірки не заперечується наявність та правильність оформлення податкових накладних щодо відповідних господарських операцій, на підставі яких сформовано податковий кредит у відповідних періодах. Усі податкові накладні відображені в акті перевірки з контрагентами, зареєстровані з дотриманням відповідної процедури та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений термін.

Будь-які зауваження контролюючих органів стосовно контрагентів позивача не можуть створювати негативних наслідків для позивача, оскільки відповідна податкова інформація носить лише інформативний характер. На момент виникнення господарських операцій відповідні контрагенти зареєстровані у встановленому порядку та є платниками податку на додану вартість (далі - ПДВ).

Під час перевірки контролюючому органу надано усі належні первинні документи, зауважень до яких не висловлено та у повному обсязі відображають характер господарських операцій.

Наведене у сукупності свідчить про помилковість висновків контролюючих органів, зафіксованих у відповідному акті перевірки, відповідно і про відсутність підстав для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Оскільки таке порушує права позивача, він звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою від 18.05.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі.

09.06.2020 за №28462 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву /арк.спр.108-114/. Відповідач вказав, що за наслідками проведеної перевірки позивача встановлено порушення п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, а саме завищення суми податкового кредиту по взаємовідносинах із Товариством з обмеженою відповідальністю «Геліус Альфа Трейд» в сумі 108300,00 грн. та по взаємовідносинах із Товариством з обмеженою відповідальністю «СВ Парк-Готель» в сумі 175000,00 грн., що зумовило заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду на загальну суму 283300,00 грн.

В ході проведеної перевірки встановлено ряд факторів, що свідчать про «дефектність» документів та відсутність факту проведення задекларованих операцій ТОВ «Аверс-СП» ЛТД із ТОВ «Геліус Альфа Трейд», ТОВ «СВ Парк-Готель» за період березень, червень 2019 року та про нереальність здійснених господарських операцій свідчать такі факти: 1. відсутність у контрагентів у власності або користуванні будь-яких об`єктів або об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням (виробничих, складських об`єктів), які дозволяли провадити діяльність з вирощування, придбання, зберігання, продажу, сільськогосподарської продукції, відсутні відомості про місцезнаходження складів, їх площа, власних складських приміщень/орендодавця; 2. не встановлено придбання контрагентами будь-яких послуг, необхідних для провадження господарської діяльності, у тому числі оренда, складних, виробничих приміщень, придбання складських послуг, послуг зберігання ТМЦ, тощо; реалізації товарів за номенклатурою, відмінною від номенклатури документально оформленого попереднього придбання; 3. відсутність залучення фізичних осіб для реального здійснення операцій, незначна кількість персоналу, що не дозволяє реально провадити декларовану господарську діяльність; відсутність ідентифікації отримувача товару у накладних підписано особами, яких не ідентифіковано (не зазначено прізвище, ім`я, по батькові чи ініціалів), тобто дані накладних не містять даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції; 4. відсутність основних документів (сертифікати, свідоцтва, довідки, тощо); 5. відсутність товарно-транспортних накладних на підтвердження поставки товару.

З позиції відповідача, викладене свідчить про відсутність наміру створення правових наслідків, у тому числі щодо сплати належних податків та не містять у суті своїй розумних економічних чи інших причин (ділової мети) систематичної (впродовж місяця) реалізації товарно-матеріальних цінностей (робіт, послуг, далі - ТМЦ).

З огляду на відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності, в силу відсутності виробничих активів та трудових ресурсів при обсягах реалізації товарів (робіт, послуг), контрагенти позивача не мали умов для ведення діяльності такого роду, що унеможливлює надання спірних послуг.

Формальна наявність договорів, видаткових і податкових накладних , не є достатнім та беззаперечним документальним підтвердженням фактичного виконання робіт та послуг.

З врахуванням викладеного, відповідач вважає, що аргументи наведені у позовній заяві не спростовують зафіксовані порушення в акті перевірки та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Просив у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою від 16.10.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

26.01.2021 за вх. №5133 представник відповідач подав додаткові пояснення /арк.спр.197-198/. Зазначив, що надані на підтвердження реальності господарських операцій з поставки рейок Р-65 б/в та підкладок КБ-65 від товариства з обмеженою відповідальністю «Геліус Альфа Трейд» товарно-транспортні накладні (далі - ТТН) не були представлені на вимогу контролюючого органу під час перевірки. Зауважив, що позивач взагалі не оскаржує факту ненадання до перевірки первинних документів, а також ненадання їх після перевірки у п`ятиденний строк з дня отримання відповідного акта.

Вважає, що послуги перевезення ТМЦ від зазначеного контрагента неможливо ідентифікувати.

Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, просив у його задоволенні відмовити.

Суд заслухав вступне слово представників сторін, з`ясував підстави позову, відзиву, додаткових пояснень, фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, допитав свідка, дослідив письмові докази, та, -

в с т а н о в и в :

ТОВ «Аверс-СП» ЛТД зареєстроване як юридична особа 01.12.1993,код ЄДРПОУ: 2078588; основний вид економічної діяльності: 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель /арк.спр.50-56/.

Згідно з ліцензією Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 21.04.2015 серії АЕ№639868 позивач мав право на здійснення господарської діяльності, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури, за переліком робіт згідно з додатком строком дії з 30.03.2015 по 30.03.2020 /арк.спр.86, 87/.

На виконання наказу ГУ ДПС у Львівській області №66 від 09.01.2020 проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача по взаємовідносинах із Товариством з обмеженою відповідальністю «Геліус Альфа Трейд» за період березень 2019 року, Товариством з обмеженою відповідальністю «СВ Парк-Готель» за період червень 2019 року та правомірності їх відображення у податкових деклараціях з податку на додану вартість.

За результатами вказаної перевірки складено акт №42/05-09/20782588 від 22.02.2020 /арк.спр.34/.

У вказаному акті зафіксовано допущені позивачем порушення п.п. 198.1, 198.2, п. 198.3 ст. 1298, п.п. 200.1, 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, завищення суми податкового кредиту по взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Геліус Альфа Трейд» за період березень 2019 року в сумі 108300,00 грн. та по взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «СВ Парк-Готель» за червень 2019 року в сумі 175000,00 грн., що зумовило заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (р. 18) на загальну суму 283300,00 грн., в т.ч. за березень в сумі 108300,00 грн. та за червень 2019 року в сумі 175000,00 грн. /арк.спр.34/

На підставі вказаного акта перевірки у зв`язку з виявленими порушеннями ГУ ДПС винесено податкове повідомлення-рішення форми «р» № від 05.02.2020, за платежем податок на додану вартість, відповідно до якого збільшено суму податкового зобов`язання на 283300,00 грн. та на підставі п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) 70825,00 грн. /арк.спр.43/

З метою скасування вказаного податкового повідомлення-рішення позивач звернувся до Державної податкової служби України в адміністративному порядку із скаргою від 18.02.2020, однак відповідно до рішення №1418/6/98-00-08-05-02-06 від 23.04.2020 таке залишене без змін, а скарга позивача без задоволення /арк.спр.35-37, 38-41/.

Оскільки позивач з оскаржуваним податковим повідомленням-рішення не погодився, вважає його безпідставним, протиправним та таким, що порушує його права, з метою його скасування звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи справу, суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінивши підстави позову та відзиву, суд дійшов висновку, що з`ясуванню у межах спірних правовідносин підлягає реальність господарських операцій позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю «Геліус Альфа Трейд» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СВ Парк-Готель» (далі контрагенти, ТОВ «Геліус Альфа Трейд», ТОВ «СВ Парк-Готель»), правомірність формування податкового кредиту з податку на додану вартість за результатами відповідних господарських операцій, а також чи мало місце заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного (звітного) податкового періоду.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України (далі ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Порядок визначення суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків встановлюються ст. 200 ПК України.

Згідно з п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.2 ст. 200 ПК України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію податкової та митної політики, надсилає органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

Пунктом 200.4 ст. 200 ПК України встановлено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу; б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

За приписами п. 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України, у редакції чинній станом на момент винесення податкового повідомлення-рішення).

Таким чином, господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які мають відображати реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Таким чином, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Отже, наслідки для податкового обліку створює фактичний рух активів за результатами здійснення господарських операцій, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами під час вирішення цієї справи.

Необґрунтована ж податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов для бюджетного відшкодування.

Доводи контролюючого органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції умов залучення підрядної установи, змісту робіт, що замовляються, доцільність залучення контрагента та можливість ним виконати замовлені послуги.

З метою дослідження фактичного виконання господарських операцій необхідно аналізувати умови договорів позивача з контрагентом, а також досліджувати всі первинні бухгалтерські документи.

Так, про відсутність фактичного характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних засобів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Вказана позиція суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній постановах від 31.03.2020 у справі №820/7521/15, від 18.09.2020 у справі №816/2211/18, від 28.04.2021 у справі №160/1283/19.

Судом встановлено, що 28.08.2018 між позивачем та ПрАТ Зернопродукт МХП» укладено договір підряду №28/08/2018, на умовах якого позивач зобов`язується у встановлені строки за завданням МХП виконати роботи, зазначені у додатках до договору, а МХП прийняти та оплатити зазначені роботи. Згідно з додатком 2 до вказаного договору предметом договору є будівництво під`їзної колії, код згідно Державного класифікатору продукції та послуг 45, 25, 62 за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна вартість робіт 1666666,67 грн.

З метою підтвердження реальності господарської операції позивач надав до матеріалів справи договірну ціну; довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за квітень 2019 року; акт №1 приймання виконаних будівельних робіт за квітень 2019 року; довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за жовтень 2019 року; акт приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2019 року /арк.спр.156-173/.

З метою виконання вказаного договору, позивач уклав господарські договори з контрагентами, реальність господарських операцій з якими заперечує відповідач, внаслідок чого виникли спірні правовідносини.

Між позивачем (покупець) та ТОВ «Геліус Альфа Трейд» (постачальник) укладено договір поставки №25/02/19 від 25.02.2019 /арк.спр.46-48/, відповідно до якого постачальник зобов`язується передати у власність (повне володіння, розпорядження, користування) покупця товарно-матеріальні цінності, найменування, ціна і кількість якого вказуються у відповідних рахунках, а покупець в терміни, визначені договором, прийняти і оплатити його. Асортимент, найменування і кількість товару визначається в рахунках.

Ціна на товар є договірною та відображається у рахунку, що виставляє постачальник покупцю. Загальна сума договору складає 10000000,00 грн. і визначається на підставі всіх рахунків.

Якість товару повинна відповідати діючим ГОСТам та ТУ.

Оплата товару проводиться у національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. За взаємною домовленістю сторін можлива інша форма оплати. Умови оплати: протягом 25 календарних днів з моменту поставки.

Умови поставки: СРТ (склад м. Кривий Ріг). Датою відвантаження товару вважається дата зазначена в накладній. Постачальник надає покупцю на кожну партію товару видаткову накладну, рахунок, податкову накладну, оформлено відповідно до вимог чинного законодавства України.

Перехід права власності на товар від постачальника до покупця відбувається з моменту передання товару постачальником та підписання уповноваженими представниками постачальника та покупця видаткової накладної на товар.

На підтвердження операцій за цим договором до матеріалів справи долучено копії: рахунків на оплату: №0313/04 від 13.03.2019; №0313/05 від 13.03.2019; №0313/6 від 13.03.2019; №0313/07 від 13.03.2019; №0313/09 від 13.03.2019; видаткових накладних: №РН-0313/04 від 13.03.2019; №РН-0313/05 від 13.03.2019; №РН-0313/06 від 13.03.2019; №РН-0313/07 від 13.03.2019; №РН-0313/09 від 13.03.2019; картки рахунку 631 за 01.03.2019 по 31.12.2019 по контрагенту ТОВ «Геліус Альфа Трейд» з оборотом за період та сальдо на кінець 649800,00 грн., поточне сальдо «0»; скріншоту електронного кабінету Єдиного реєстру податкових накладних про реєстрацію контрагентом податкових накладних №1204, №1205, 31206, №1207, №1209 від 13.03.2019; платіжних доручень: №409 від 18.03.2019 на суму 325800,00 грн., в т.ч. ПДВ 54300,00 грн.; №410 від 18.03.2019 на суму 324000,00 грн., в т.ч. ПДВ 54000,00 грн. /арк.спр.49-63/

01.05.2019 між ТОВ «СВ Парк-Готель» (постачальник) та позивачем (покупець) укладено договір поставки №267/1 /арк.спр.64-66/, відповідно до якого постачальник зобов`язується виготовити, поставити та передати у власність покупця товар, згідно з специфікацією, яка є невід`ємною частиною цього договору. Покупець зобов`язується прийняти цей товар та оплатити його на умовах, визначених цим договором.

Ціна, кількість, асортимент, терміни виготовлення й поставки товару обумовлюються в рахунках-фактурах, накладних та специфікаціях до даного договору, які погоджуються сторонами попередньо, додаються до цього договору та є його невід`ємною частиною.

Кількість товару, що поставляється за цим договором, зазначається в рахунках-фактурах, накладних та специфікаціях до цього договору. У разі поставки товару неналежної якості товару, що не буде відповідати умовам цього договору, постачальник зобов`язується за свій рахунок у термін 30 днів з лати отримання повідомлення усунути недоліки або замінити неякісний товар на товар належної якості.

Постачальник поставляє виготовлений товар партіями в терміни, зазначені в додатках до цього договору. Датою поставки є дата отримання покупцем товару згідно з накладними підписаними сторонами. Поставка товару здійснюється автотранспортом постачальника за його рахунок.

Покупець сплачує за товар, що поставляється за цінами, погодженими сторонами попередньо. У разі зміни ціни постачальник погоджує її з покупцем шляхом підписання додатків до цього договору на підставі поданої калькуляції з обґрунтуванням причин зміни ціни та наданням підтверджуючих документів. Загальна вартість договору обумовлюється сторонами в рахунках-фактурах, накладних та специфікаціях до цього договору. На підставі рахунка на оплат покупець проводить попередню оплату у розмірі 100% на розрахунковий рахунок постачальника. Оплата здійснюється в національній валюті України.

Прийняття товару за кількістю та якістю проводиться постачальним митним господарством згідно з вимогами Інструкції №П-6, №П-7. Прийняття-передання проводиться за кількістю згідно з товаросупровідними документами.

Згідно з специфікацією №27 від 26.06.2019 до договору затверджено характеристики, кількість, номенклатуру й загальну вартість партії товару, що поставляється, а саме: стрілковий перевід Р-65 1/11 у кількості 1 комплекту вартістю 1050000,00 грн., в т.ч. ПДВ 175000,00 грн. /арк.спр.67/

На підтвердження реальності операції за договором до матеріалів справи долучено копії: рахунку на оплату №СФ-00098 від 26.06.2019; видаткової накладної №27 від 26.06.2019; платіжних доручень: №498 від 04.07.2019 на суму 148000,00 грн., №571 від 04.07.2019 на суму 149000,00 грн., №110 від 04.07.2019 на суму 148500,00 грн., №113 від 05.07.2019 на суму 148700,00 грн., №500 від 05.07.2019 на суму 148500,00 грн., №572 від 05.07.2019 на суму 149000,00 грн., №501 від 08.07.2019 на суму 35000,00 грн., №573 від 08.07.2019 на суму 23300,00 грн., №644 від 23.09.2019 на суму 100000,00 грн.; картки рахунку 631 за 01.03.2019 по 31.12.2019 по контрагенту ТОВ «СВ Парк-Трейд» з оборотом за період та сальдо на кінець 1050000,00 грн., поточне сальдо « 0»; скріншоту електронного кабінету Єдиного реєстру податкових накладних про реєстрацію контрагентом податкової накладної №149 від 26.06.2019 /арк.спр.72-85/.

У акті перевірки від 22.02.2020 відповідач, стверджуючи про нереальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами, покликався на низку фактів та обставин.

Зокрема, стосовно контрагента ТОВ «Геліус Альфа Трейд» відповідач вказав, що в ході проведення перевірки досліджено ланцюг постачання товарів, реалізованих контрагентом на адресу позивача та встановлено відсутність реального (законного) джерела походження ідентифікованого товару, що унеможливлює його рух за ланцюгом всіх платників податків, які брали участь у здійсненні взаємопов`язаних нереальних господарських операцій.

Впродовж березня 2019 року чисельність працівників - 1; контрагент документально оформляв операції з придбання товарів: майонез, чіпси, шкарпетки, фен для волосся, барометри, миючі та косметичні засоби, цукерки, печиво, шиї курчат, ковбаси тощо; з реалізації товарів: ремонтно-будівельні роботи, стелажі, кукурудза, юридичні послуги, макуха соняшникова, тощо.

У контрагента відсутні основні засоби, трудові ресурси. Згідно з даними Єдиного реєстру податкових накладних встановлено «повну підміну» номенклатури товарних позицій, що свідчить про «штучне» формування податкового кредиту з ПДВ для третіх осіб, у т.ч. позивача. Контрагент не придбавав послуги з оренди відповідних транспортних засобів, складських приміщень. Вказане свідчить про відсутність матеріально-технічної і технологічної можливості з реалізації товарів для ТОВ «Аверс-СП» ЛТД.

Відповідно до представленого до перевірки договору поставки від 25.02.2019, пункт навантаження склад м. Кривий Ріг, однак згідно з даними ІС «Податковий блок» контрагент не придбавав та не орендував приміщення у вказаному місті.

За таких обставин, відповідач дійшов висновку, що факти придбання продукції позивачем у вказаного контрагента відсутні, мало місце лише їх документування з метою мінімізації податкових зобов`язань та такі фактично не відбувалися. Податкові та видаткові накладні виписані на підставі таких операцій не мають юридичної сили первинних документів, а тому позивачем невірно сформовано регістри бухгалтерського обліку та податкову звітність на підставі таких документів.

Отже, факт придбання позивачем товарів в ТОВ «Геліус Альфа Трейд» за період березень 2019 року на суму 649800,00 грн., в т.ч. ПДВ 108300,00 грн. не підтвердився.

Стосовно контрагента ТОВ «СВ Парк-Готель» зазначено, що впродовж червня 2019 року 6, контрагент документально оформляв операції: з придбання товарів: футболки; штани, фітинги в упаковці, столові прибори в упаковці, труби в упаковці, комбінезони, частини велосипеда в упаковці, парасольки, гаманці, запальнички, щітки, тощо; з реалізації товарів: брус дерев`яний до стрілочного переводу, шпала залізобетонна, стрілків перевід Р-65 1/11, встановлення сигналізації на авто, комплект гумово-технічних виробів, будівельно-монтажні роботи, пісок річковий, відео реєстратор, тощо.

Проведеним аналізом поданої звітності та даних Єдиного реєстру податкових накладних встановлено відсутність придбання контрагентом послуг оренди приміщень, які необхідні для зберігання значних обсягів товару.

В ході проведення перевірки досліджено ланцюг постачання товарів, реалізованих контрагентом на адресу позивача та встановлено відсутність реального (законного) джерела походження ідентифікованого товару, що унеможливлює його рух за ланцюгом всіх платників податків, які брали участь у здійсненні взаємопов`язаних нереальних господарських операцій. У контрагента відсутні основні засоби та трудові ресурси.

Також відповідач звернув увагу, що у ТОВ «Торгова Група Альта», який задіяний в ланцюгу постачання товарів до ТОВ «СВ Парк-Готель», відсутні умови щодо здійснення задекларованих операцій. Крім того ТОВ «Торгова Група Альта» здійснювало діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов`язаних із наданням податкової вигоди третім особам.

У договірних відносинах між позивачем та ТОВ «СВ Парк-Готель» постачання товару здійснювалося автотранспортом постачальника та за його рахунок.

Згідно з наданою до перевірки ТТН Р27-30 від 26.06.2019 на перевезення вантажу стрілків перевід Р-65 1/11 від контрагента позивачу; пункт навантаження м. Дніпро, перевізник «Містторгбуд», автомобіль Мерседес НОМЕР_1 .

У відповідь на запит податкового органу ТОВ «Містторгбуд» повідомило листом від 16.01.2020, що не здійснювало жодних перевезень для ТОВ «СВ Парк-Готель».

Оскільки реальність вчинення господарських операцій відсутня, у позивача не було підстав для податкового обліку відповідних операцій.

За таких обставин, відповідач дійшов висновку, що факти придбання продукції позивачем у вказаного контрагента відсутні, мало місце лише їх документування з метою мінімізації податкових зобов`язань та такі фактично не відбувалися. Податкові та видаткові накладні виписані на підставі таких операцій не мають юридичної сили первинних документів, а тому позивачем невірно сформовано регістри бухгалтерського обліку та податкову звітність на підставі таких документів.

Отже, факт придбання позивачем товарів в ТОВ «СВ Парк-Готель» за період червень 2019 року на суму 1050000,00 грн., в т.ч. ПДВ 175000,00 грн. не підтвердився.

Допитаний в ході судового розгляду свідок начальник дільниці колійних робіт ОСОБА_3 повідомив, що знайшов контрагентів на сайті OLX. Ціни узгоджено телефоном. На час здійснення господарських операцій у контрагентів податкових боргів за податковими даними не було.

Товар придбавався з метою будівництва під`їзної залізобетонної колії у м. Городенка.

Підписання договорів здійснювалося за допомогою сервісу «Нова Пошта». Надати відповідні квитанції не може, оскільки відповідні квитанції зберігаються лише 3 місяці, своїх примірників не зберіг.

Свідок зауважив, що у договорі з контрагентом ТОВ «СВ Парк-Готель» існує помилка (опечатка), в частині поставки товару контрагентом, оскільки поставку завжди здійснює позивач самостійно. Замовником автотранспорту був позивач, а не вказаний контрагент.

Як здійснювалося завантаження товару від контрагентів свідок не знає, а розвантаження здійснювалося безпосередньо на місці будівництва.

На запитання відповідача щодо існування істотної умови щодо здійснення 100%-ї передоплати за товар, свідок сказав, що насправді цей пункт договору не відповідав дійсності. Оплату позивач завжди здійснював за фактом отримання товару, складення податкової накладної та її реєстрації.

Також стосовно факту поставки товару з м. Кривий Ріг від контрагента ТОВ «Геліус Альфа Трейд» зауважив, що жодного відношення до навантаження не мав. Стосовно перевізника ОСОБА_4 , свідок привіз угоду, підписав та віддав йому.

Стосовно ненадання до перевірки усіх документів, зокрема стосовно здійснення перевезення ТОВ «Містторгбуд», позивач вказав, що надав усі документи, наявні у нього станом на момент проведення перевірки.

Зауважив, що незважаючи на надання належних документів, які дозволяють з`ясувати суть та зміст відповідних господарських операцій, контролюючий орган вважав їх неналежними через сумнівність контрагентів.

Зауваження представника відповідача, що акти виконаних робіт складені до моменту поставки свідок спростував тим, що рейки від ТОВ «Геліус Альфа Трейд» надійшли у березні, а тому акт сформовано у квітні 2019.

Для підтвердження свідчень ОСОБА_3 до матеріалів справи позивачем надано договір перевезення вантажів автомобільним транспортом №25/02 від 25.02.2019 /арк.спр.174-175/, відповідно до якого позивач (вантажоодержувач) та ОСОБА_4 (перевізник) домовилися, що перевізник зобов`язується доставити автомобільним транспортом довірений йому відправником вантаж до пункту призначення в установлений цим договором термін і видати його вантажоодержувачеві, а вантажоодержувач зобов`язується сплатити за перевезення вантажу передбачене цим договором винагороду.

Згідно з актом виконаних робіт №15/03 від 15.03.2019 перевізником надано послуги з перевезення вантажу вартістю 105000,00 грн., в т.ч. ПДВ 17500,00 грн.

Відповідно до вказаного договору виписано ТТН №Р1, №Р2, №Р3 від 13.03.2019, за якими замовником послуг є позивач, автомобільний перевізник - ФОП ОСОБА_4 , вантажовідправник - ТОВ «Геліус Альфа Трейд», пункт навантаження: м. Одеса, пункт розвантаження: м. Львів; вантаж: рейки Р-65, підкладки КБ-65 /арк.спр.176, 177-179/. Такі пояснення надавалися відповідачу листом від 15.01.2020 №1/1301.

Також до матеріалів справи на спростування листа ТОВ «Містторгбуд» від 16.01.2020 /арк.спр.115/ та підтвердження свідчень свідка щодо самостійного транспортування товару від ТОВ «СП Парк-Готель» до матеріалів справи долучено копію договору №2401/19 від 24.01.2019 /арк.спр.235/.

Згідно з цим договором виконавець надає замовнику автопослуги з доставки будівельних матеріалів автомобілями марки Mercedes-Benz на умовах, визначених договором.

Згідно з актом надання послуг №108 від 18.07.2019 за цим договором виконано авто послуги вартістю 50800,00 грн., в т.ч. ПДВ 8466,67 грн.

Оцінивши викладене у сукупності, суд вважає з доцільне зазначити, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування податкового кредиту, а тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Зі змісту долучених до матеріалів справи видаткових накладних, рахунків та платіжних доручень з`ясовано, що такі містять відомості, що у повній мірі відображають суть господарських операцій та підтверджують їх фактичне здійснення та зумовили зміну майнового стану позивача.

Суд критично оцінює покликання відповідача на відсутність на платіжних документах відміток про проведення їх банком (викладені лише у відзиві на позовну заяву, але не вказані у акті перевірки від 20.02.2020), оскільки долучені до матеріалів справи копії платіжних доручень містять відповідні відмітки, а щодо тих копій, на яких вони при копіюванні не відображені, представлено оригінали, які долучені до матеріалів справи та містять усі необхідні відмітки.

Відповідач не надав суду належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів по ланцюгу постачання трудові ресурси та матеріально-технічне забезпечення були недостатніми для проведення господарської діяльності з поставки товару обумовленого укладеним договором з позивачем, як не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили про наявність фактів, які б свідчили про протиправну поведінку контрагентів та про обізнаність платника податків щодо такої та злагодженості дій між ними.

Крім того, висновки про відсутність у контрагентів (по ланцюгу постачання) трудових та матеріально-технічних ресурсів, як і не подання такими контрагентами звітності, контролюючим органом зроблено виключно на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації наявної в базі даних ДФС, проте така податкова інформація, носить виключно інформативний характер. Посилання контролюючого органу на таку інформацію, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними оскільки, фактично будь-які первинні документи платника податків не використовуються та не аналізуються, а отже така інформація не відповідає критерію юридичної значимості, та не є допустимим та достовірним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить та не може свідчити про наявність податкових правопорушень на які посилається контролюючий орган.

Така позиція суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.03.2021 у справі №826/9061/17.

Також суд критично оцінює висновок відповідача про наявність факту підміни номенклатури товарів в третьому ланцюгу постачання. Вказане не є обов`язковою передумовою для визначення контролюючим органом операцій такими, що фактично не здійснені, адже оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

При формуванні такого висновку судом взято до уваги позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 18.12.2020 у справі №815/6460/16.

Стосовно посилань податкового органу на відсутність придбання контрагентами товару, який в подальшому реалізовувався позивачу, суд зазначає, що податковим органом досліджено зареєстровані контрагентами податкові накладні лише за період, у який здійснювалися господарські операції з позивачем, зокрема червні березні та червні 2019 року. Однак, підприємства не позбавлено можливості реалізовувати товар, який придбавався ним раніше, а не у той самий період, коли здійснювалась його реалізація на адресу позивача.

Ба більше, реалізація відповідних товарів, відображена у належно зареєстрованих податкових накладних, що стверджено відповідачем у акті перевірки від 22.02.2020.

Також критично оцінює суд покликання відповідача щодо не встановлення придбання контрагентами будь-яких послуг, необхідних для провадження господарської діяльності, у тому числі оренди складських, виробничих приміщень, послуг зберігання, транспортування тощо.

Відсутність у контрагентів матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

Суд зауважує, що Єдиний державний реєстр податкових накладних містить відомості щодо операцій з придбання та реалізації, які оформлялися шляхом складення податкових накладних. Однак платник податків не позбавлений можливості придбавати той чи інший товар, послугу, у постачальників, які не є платниками ПДВ і у цьому випадку такі відомості у Єдиному реєстрі не можуть бути відображені.

У акті перевірки також стверджено про скерування позивачу двох запитів про надання інформації та документів та надання позивачем двох листів відповідей, однак такі відповіді до матеріалів справи не надано, а тому однозначне констатування факту про ненадання позивачем запитуваної інформації та документів зі сторони суду є неможливим.

Доцільно зауважити, що відсутність окремих документів (товарно-транспортні накладні) не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних можливо встановити, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Суд також зауважує, що у своєму відзиві відповідач наводить більше аргументів щодо нереальності господарських операцій між позивачем та відповідними контрагентами, зокрема зазначає про неможливість ідентифікації посадових осіб у первинних документів, а тому неможливість трактування відповідних документів як первинних; відсутність сертифікатів якості стосовно товару; відсутність належних доказів дотримання Інструкцій №П-6 та №П-7, надання копій платіжних документів без відміток банку (описано вище).

Однак такі доводи відповідача суд вважає безпідставними та необґрунтованими.

Так, сертифікат відповідності (якості) на товар не є документом бухгалтерського чи податкового обліку, а є лише документом, що посвідчує якість товару, а не факт проведення господарської операції, тому відсутність такого сертифікату сама по собі не може свідчити про відсутність господарської операції.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку операцій та договорів, що їх регламентують, підприємство повинно мати відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування платником податкового обліку.

Деякі помилки в документах чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися).

Така позиція суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 13.08.2020 у справі №520/4829/19 та від 05.01.2021 у справі №820/1124/17.

Твердження відповідача щодо необхідності застосування до спірних правовідносин вимог Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, що затверджена постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 №П-6 та Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, що затверджена постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 №П-7, є безпідставними.

Згідно п. 1 даних Інструкцій, вони застосовуються у всіх випадках, коли стандартами, технічними умовами, Основними або Особливими умовами постачання чи іншими обов`язковими правилами не встановлений інший порядок приймання товарів народного споживання за кількістю і якістю.

Таким чином, в разі визначення сторонами у договорі на поставку товарів порядку їх прийняття, застосування останніх у межах визначених договором не є обов`язковим.

У п. 6.3 Договору позивача від 01.05.2019 з ТОВ «СВ Парк-Готель» передбачено, що прийняття-передавання товарів за кількістю здійснюється згідно з товаросупровідними документами.

Покликання контролюючого органу на можливі порушення норм інших галузей законодавства у розглядуваній справі не впливають на правильність ведення податкового обліку, а тому не можуть свідчити про порушення інтересів держави у фіскальній сфері.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість його дій, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності.

Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Також податковим органом не подано доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податків або можливої фіктивності його постачальника, як-от: пояснень посадової особи щодо її непричетності до фінансово-господарської діяльності очолюваного суб`єкта господарювання, судових рішень, вироків, не наведено доводів щодо здійснення позивачем операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

Суд при вирішенні цієї справи також враховує рішення Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03), в якому зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов`язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

У вищевказаному рішенні наголошується й на тому, що платник податків не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також пеню.

Також у рішеннях у справах «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції», Європейський суд з прав людини звертав увагу на необхідність покладення обов`язку доказування на податковий орган, що цілком відповідає положенням ст.77 КАС України.

Таким чином, дослідивши наявні в матеріалах справи первинні документи обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами податкового обліку, суд дійшов висновку, що первинні документи досліджені в ході судового розгляду та долучені до матеріалів справи складені за результатом фактично проведених господарських операцій між позивачем та його контрагентами, з дотриманням положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», містять достатні дані про зміст господарських операцій, їх учасників та підтверджують реальність здійснення таких операцій, а відтак позивачем правомірно сформовано дані податкового обліку за такими господарськими операціями.

Отже, висновок контролюючого органу про заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (р. 18) на загальну суму 283300,00 грн., в т.ч. за березень в сумі 108300,00 грн. та за червень 2019 року в сумі 175000,00 грн. не знайшла свого документального підтвердження та повністю спростовано в ході судового розгляду.

За таких обставин, винесене податкове повідомлення-рішення від 05.02.2020 є безпідставним та необґрунтованим, не відповідає критеріям правомірності (ч. 2 ст. 2 КАС України), а тому підлягає скасуванню.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 139 КАС України на користь позивача слід стягнути удові витрати у виді судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 294, 295, п.п. 15.5 п. 15 розділу VII Перехідні положення КАС України, суд -

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Львівській області № від 05.02.2020.

3. Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-СП» ЛТД (79058, м. Львів, пр. Чорновола, 63/офіс 311; ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області (79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35; ) судові витрати у виді судового збору в сумі 5311 (п`ять тисяч триста одинадцять) грн. 89 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 28.05.2021.

Суддя Кравців О.Р.