Справа № 140/2427/21
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2021-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року ЛуцькСправа № 140/2427/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Костюкевича С.Ф.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 (далі в/ч пп НОМЕР_1 , відповідач) про визнання протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік у розмірі місячного грошового забезпечення та зобов`язання нарахувати та виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік у розмірі місячного грошового забезпечення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію» був призваний у Збройні Сили України. Військову службу за призовом під час мобілізації проходив у в/ч пп НОМЕР_1 у період з 14 вересня 2015 року по 07 жовтня 2016 року.

Вказує, що під час проходження військової служби, перед звільненням 07 жовтня 2016 року, ним був поданий рапорт про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік у розмірі місячного грошового забезпечення, проте відповідач порушив його законне право на отримання такої допомоги та не здійснив виплату за його рапортом, навіть при звільненні, що прямо підтверджується наказом командира в/ч пп НОМЕР_1 від 07 жовтня 2016 року № 224.

Згідно пунктів 1, 7 розділу XXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

Відповідно до пункту 7 наказу Міністерства оборони України від 15 лютого 2018 року № 65 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2019 рік» одноразові додаткові види грошового забезпечення виплачувати в розмірах, визначених нормативно-правовими актами. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань (далі - матеріальна допомога) виплачувати військовослужбовцям у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення (без урахування винагород).

З урахуванням наведених норм, позивач вважає протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік, тому і звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відзиві на позовну заяву відповідач позовних вимог не визнав, посилаючись на те, що позивач своє право на отримання матеріальної допомоги за 2016 рік мотивує виходячи з наказу Міністра оборони України від 15 лютого 2018 року №65 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2019 рік» та Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, що є недоречним, адже позивач вважає, що його права були порушені в 2016 році. Також вказує, що згідно пункту 33.3 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260, розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України. До місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога, включаються посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення. Пунктом 3 наказу Міністра оборони України «Про особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в 2016 році» №44 від 27 січня 2016 року визначено, що матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виплачувати за окремим рішенням Міністра оборони України. При цьому, наказом Міністерства оборони України від 22 липня 2016 року №375 внесено зміни до Наказу №44, яким визначено, що матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виплачувати в розмірі, що не перевищує розмір місячного грошового забезпечення військовослужбовця. Видання наказів та виплату матеріальної допомоги здійснювати в межах фонду грошового забезпечення виключно за наявності залишків коштів на реєстраційних рахунках. Зауважує, що Військова частина НОМЕР_2 (в/ч пп НОМЕР_1 ) утримується за рахунок кошторису Міністерства оборони України, є державною організацією, яка фінансується виключно за рахунок коштів державного бюджету та проводить видатки у відповідності до статті 51 Бюджетного кодексу України на основі наданого кошторису на відповідний рік. Позивач в позивній заяві зазначає, що для здійснення виплати матеріальної допомоги в рапорті (заяві) потрібно вказати конкретні причини, які стали підставою для порушення клопотання, однак не зазначає які підстави в його випадку були причиною для написання апорту, а також не додає копію самого рапорту від 07 жовтня 2016 року (останній день проходження військової служби). Також вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду. Просив у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію» був призваний на військову службу за призовом, яку у період з 14 вересня 2015 року по 07 жовтня 2016 року проходив у в/ч пп НОМЕР_1 , що підтверджується записами у військовому квитку серії НОМЕР_3 .

Наказом командира в/ч пп НОМЕР_1 від 07 жовтня 2016 року № 224 молодшого сержанта ОСОБА_1 , радіотелефоніста радіовідділення протитанкового артилерійського дивізіону в/ч пп НОМЕР_1 відповідно до підпункту «є» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнено з військової служби у запас та з 07 жовтня 2016 року виключено зі списків особового складу військової частини та з усіх видів забезпечення.

Підставою для звернення до суду з даним позовом стало те, що під час проходження військової служби відповідачем не було виплачено позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік у розмірі місячного грошового забезпечення.

Факт невиплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2016 році підтверджується наказом в/ч пп НОМЕР_1 від 07 жовтня 2016 року № 224.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини у даній справі, а саме правове регулювання правового статусу військовослужбовців та членів їх сімей регулює Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із пунктами частинами 1-4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби визначався Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженою наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року № 260 (яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, далі Інструкція №260).

Відповідно до пункту 1.2. Інструкції №260 грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями, додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців установлюються відповідно до чинного законодавства.

Як передбачено пунктом 1.9. Інструкції № 260 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується за місцем штатної служби в поточному місяці за минулий.

Військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно.

Відповідно до пункту 1.10. Інструкції № 260 грошове забезпечення, що належить військовослужбовцю і своєчасно не виплачене йому або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.

Виплата одноразових додаткових видів грошового забезпечення здійснюється, якщо звернення про їх отримання надійшли до закінчення трьох років із дня виникнення права на їх отримання.

Згідно пунктом 33.1 Інструкції №260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги (пункт 33.2 Інструкції №260).

Відповідно до пункту 33.3 вказаної Інструкції розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

До місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога, включаються посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Під час виплати зазначеної допомоги військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні, та тим, які на день підписання наказу про надання цієї допомоги звільнені від посад, до місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога, включаються оклад за військовим званням, посадовий оклад та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які отримували військовослужбовці за останніми штатними посадами, що ними займалися.

Відповідно до пункту 1 наказу Міністра оборони України «Про особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в 2016 році» №44 від 27 січня 2016 року визначено, що (далі - Наказ №44), наказано витрати на грошове забезпечення військовослужбовців здійснювати за нормами, установленими законодавством України, у межах виділених асигнувань на грошове забезпечення та дотримуватися такого порядку щодо виплат: у першу чергу - щомісячне грошове забезпечення військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції; у другу - щомісячне грошове забезпечення іншим військовослужбовцям та розрахунки зі звільненими військовослужбовцями; у третю - грошова допомога для оздоровлення; у четверту - інші одноразові додаткові види грошового забезпечення (за наявності коштів).

За приписами пункту 3 Наказу №44 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виплачувати за окремим рішенням Міністра оборони України.

Аналізуючи вищевказані правові норми, суд зазначає, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань надається особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, за їх заявою та на підставі наказу командира один раз на рік в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, який установлюється за рішенням Міністра оборони України, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

Варто зазначити, що військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом, один раз рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань. Максимальний розмір цієї допомоги дорівнює місячному грошовому забезпеченню, але може бути і менше.

Однак, ця виплата не є обов`язковою та фіксованою. Її розмір встановлюється щороку рішенням Міністра оборони України, виходячи з кошторису та наявного фонду грошового забезпечення.

Відповідно до п. З наказу Міністра оборони України «Про особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в 2016 році» від 02.02.2016 №44 матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань буде виплачуватись за окремим рішенням Міністра оборони України.

Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виплачувати в розмірі, що не перевищує розмір місячного грошового забезпечення військовослужбовця.

Видання наказів та виплату матеріальної допомоги здійснювати в межах фонду грошового забезпечення виключно за наявності залишків коштів на реєстраційних розрахунках в порядку, передбаченому пунктом 1 цього наказу.

Враховуючи розділ 33 п. 33.2 «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» затвердженої згідно наказу Міністерства оборони України № 420 піл 11.08.2016 «Про затвердження Змін до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» - «Матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Таким чином, за результатами розгляду рапорту військовослужбовця командир приймає рішення щодо виплати матеріальної допомоги.

Суд звертає увагу на те, що докази, які б підтверджували, що позивач звертався до відповідача із рапортом про надання йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2016 році, матеріали справи не містять і копії такого рапорту позивачем до позову не додавалось, а відповідач про подання такого рапорту заперечує.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що з дослідженого судом акту відповідача про вилучення та знищення документів від 29.04.2021 року вбачається, що рапорти та журнали реєстрації рапортів військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 за 2016 рік знищено у зв`язку з закінченням трирічного строку зберігання.

При цьому, твердження позивача про те, що ним був поданий рапорт про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік у розмірі місячного грошового забезпечення, суд не бере до уваги, оскільки вказане не підтверджено жодними належними та допустимими доказами, а в наказі відповідача №224 від 07.10.2016 року при звільненні позивача в запас зроблено посилання про те, що матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань в 2016 році ОСОБА_1 не виплачувалась, при цьому будь-яка відмітка, що рапорт додавався, в наказі відсутня і немає посилання на відповідний наказ командира про задоволення (відмову в задоволенні) рапорту для надання матеріальної допомоги.

Крім того, суд зауважує, що розділ XXXIII «Правила виплати матеріальної допомоги» Інструкції №260 не містить норм щодо обов`язку виплати при звільненні матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань.

Посилання позивача у позовній заяві на Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197, та на наказ Міністерства оборони України від 15 лютого 2018 року № 65 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2018 рік», як на підставу задоволення позову суд вважає неналежним, оскільки останні прийняті пізніше у часі у 2018 році, а спірні правовідносини виникли у 2016 році.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статями 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» цього Кодексу. Апеляційна скарга може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач: Військова частина польова пошта НОМЕР_1 (46001, місто Тернопіль, вулиця Дубовецька, 1, ).

Головуючий-суддя С.Ф. Костюкевич