Справа № 160/8891/20
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2021-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

28 травня 2021 року

м. Київ

справа № 160/8891/20

адміністративне провадження № К/9901/17395/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В. перевірив касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Шостої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, Дніпропетровської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання рішення протиправним та його скасування, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

03 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Шостої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, Дніпропетровської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора, в якому просив:

визнати протиправним і скасувати рішення Шостої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора від 03 липня 2020 року про неуспішне проходження начальником другого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1 атестації за результатами співбесіди на перевірку доброчесності;

зобов`язати прокуратуру Дніпропетровської області перевести його в Дніпропетровську обласну прокуратуру на посаду, рівнозначній посаді начальника другого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2021 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення №6 Шостої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора від 03 липня 2020 року про неуспішне проходження начальником другого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1 атестації за результатами співбесіди на перевірку доброчесності.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

11 травня 2021 року Офіс Генерального прокурора засобами поштового зв`язку надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2021 року. Скаржник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення ними норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення у частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Предметом спору у цій справі є правомірність рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором.

З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Скаржник зазначив, що неправильне застосування судами норм матеріального права полягає у неправильному застосуванні Розділу II «Прикінцеві і Перехідні положення» Закону України від 19 вересня 2019 року №113-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (далі - Закон №113-ІХ), а порушення процесуального права - у недотриманні судами вимог статей 2, 6, 242, 246, КАС України.

Водночас Офіс Генерального прокурора зазначив про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування підпункту 11, 15 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ, розділу IV Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03 жовтня 2019 року № 221 та пункту 12 Порядку роботи кадрових комісій, затвердженого наказом Генерального прокурора від 17 жовтня 2019 року №233.

Разом з тим, відповідно до пункту 9 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №113-ІХ атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором. Вказана норма є загальною, не впливає на вирішення цього спору і не потребує висновку Верховного Суду як самостійна норма, за обставин, установлених судами у цій справі.

Касаційна скарга Офісу Генерального прокурора обґрунтована неправильним застосування судами норм права, що, зокрема, регулюють процедуру проведення атестації прокурорів та її наслідки. Скаржник також посилається на правомірність рішення кадрової комісії щодо позивача, відсутності підстав для його поновлення в органах прокуратури.

Скаржник лише процитував зазначені норми закону, проте не зазначив у чому саме полягає неправильність їхнього застосування судами.

Крім того, наведені скаржником аргументи щодо порушення судами процесуальних норм, не приймаються судом касаційної інстанції, оскільки положення статей 2 (завдання та основні засади адміністративного судочинства), 6 (верховенство права), 242 (законність і обґрунтованість судового рішення) 246 (зміст рішення) КАС України, на які послався скаржник як на підставу оскарження судових рішень, є загальними і не відносяться до виключних підстав, за яких судове рішення може бути оскаржене в касаційному порядку відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Зміст оскаржуваних судових рішень свідчить про те, що вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій виходили з приписів статті 2 КАС України та надавали оцінку саме вмотивованості рішення кадрової комісії в частині його обґрунтованості та безсторонності. Так, за приписами пункту 17 розділу ІІ Закону №113-IX комісія уповноважена щодо прийняття одного з двох рішень: або рішення про успішне проходження прокурором атестації, або рішення про неуспішне проходження прокурором атестації. Водночас, пункт 12 Порядку № 233 зобов`язує комісію навести у рішенні про неуспішне проходження атестації обставини, що вплинули на його прийняття.

Верховний Суд зазначає, що саме конкретні обставини, що вплинули на прийняття рішення, визначають межі дискреції адміністративного органу та його посадових осіб. Наявність або відсутність обставин, вказаних у рішенні, у разі його оскарження, має бути перевірена судами під час розгляду справи з метою надання оцінки спірному рішенню на відповідність критеріям, визначеним статтею 2 КАС України.

Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, Офіс Генерального прокурора не виклав передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржувані судові рішення можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Лише загальні посилання на відсутність висновку Верховного Суду, за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

За таких обставин, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Шостої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, Дніпропетровської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання рішення протиправним та його скасування, зобов`язання вчинити певні дії - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Кашпур