Справа № 200/3741/21
Суддя: Ушенко С.В.
Дата ухвалення: 2021-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2021 р. Справа№200/3741/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Ушенка С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (; 85500, Донецька область, смт. Велика Новосілка, вул. Центральна, буд. 103) про визнання бездіяльності протиправною, стягнення заборгованості, зобов`язати вчинити певні дії та стягнення шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати пенсії за період з 18 травня 2020 року по 31 жовтня 2020 року, стягнення заборгованості з виплати пенсії за період з 18 травня 2020 року по 31 жовтня 2020 року у розмірі 77602,07 грн., зобов`язання провести нарахування та виплату компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати та стягнення шкоди у розмірі 77 602,07 грн.

В обґрунтування позову посилається на те, що він є внутрішньо переміщеною особою, пенсіонером за віком на пільгових умовах та перебуває на обліку у відповідача. Зазначає, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року №200/6453/20-а за період з 18 травня 2020 року по 31 жовтня 2020 року йому нараховано, але не виплачено пенсію у розмірі 77 602,07 грн.

Вважає бездіяльність відповідача протиправною і такою, що порушує його конституційні права.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, надав до суду відзив на позовну заяву, вмотивований тим, що позивач перебуває на обліку в Великоновосілківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області. На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року №200/6453/20-а позивачеві призначено пенсію з 18.05.2020 та проведено нарахування пенсії з 18.05.2020 по 31.10.2020 у загальній сумі 77 602,07 грн. Перша виплата пенсії здійснена у листопаді 2020 року. Оскільки позивач є внутрішньо переміщеною особою, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 нарахована сума пенсії обліковується в органі, що здійснює пенсійні виплати і буде фактично виплачена після відповідного фінансування.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

17 травня 2021 року від позивача до суду надійшла заява про зміну фактичного місця проживання з попередньої адреси: АДРЕСА_2 на адресу: АДРЕСА_3 .

Розгляд справи проведено за правилами ст. 263 КАС України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , про що свідчить наявна в матеріалах справи копія паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 , що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою від 16 травня 2018 року №1443-46221, є пенсіонером, взятий на облік як внутрішньо переміщена особа та має право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах.

Відповідач в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року у справі №200/6453/20-а позовні вимоги ОСОБА_1 до Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Зобов`язано Великоновосілківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком згідно частини 3 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 18 травня 2020 року №1664 та зарахувати до пільгового стажу періоди роботи позивача з 06.01.1993 по 14.09.1994, з 01.06.1995 по 30.06.1997, з 01.07.1997 по 28.02.1998, з 01.03.1998 по 31.07.1999, з урахуванням інформації, викладеної в довідці ПАТ "Донецький металургійний завод" від 16.03.2017 №08/31-561.

Згідно листа Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 23.12.2020 № 489-490/Т-03/8-0575/20 на виконання рішення суду з 18.05.2020 позивачу призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та нарахована заборгованість за період з 18.05.2020 по 31.10.2020 в сумі 77602,07 грн. Зазначено, що функції розгляду виділення коштів на виплату пенсій за рішеннями суду та їх фінансування проводяться виключно Пенсійним фондом України (а.с. 22-23).

Крім того, листом Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 29.01.2021 № 38-52/Т-03/8-0575/21 позивачу повідомлено, що станом на 28.01.2021 бюджет Пенсійного фонду України на 2021 рік ще не затверджено постановою Кабінету Міністрів України (а.с. 24-25).

Відповідно до довідки відповідача за період з 18.05.2020 по 30.10.2020 позивачеві нарахована, проте не сплачена, пенсія на суму 77602,07 грн. ( а.с. 43).

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Спірні правовідносини виникли з приводу невиплати відповідачем нарахованої суми пенсії.

Право позивача на отримання нарахованих, але невиплачених, сум пенсії підтверджене рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року у справі №200/6453/20-а, яке набрало законної сили.

Отже, у даному випадку застосуванню підлягають приписи Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058), оскільки позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію відповідно до вимог вказаного Закону.

Конституція України гарантує громадянам право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (ст. 46).

Відповідно до частини 5статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що спору відносно розміру нарахованої заборгованості з виплати пенсії між сторонами немає.

Суд вважає, що бездіяльність відповідача не може бути виправдана ані спливом часу, ані змінами в законодавстві, які не змінили прав і обов`язків відповідача щодо пенсійного забезпечення осіб та виконання судових рішень.

За приписами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п. 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі Сокуренко і Стригун проти України зазначив, що фраза встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін судом, встановленим законом у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

КАС України гарантує право кожній особі в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (стаття 5 Кодексу адміністративного судочинства України). Тобто відповідачем порушено права позивача на своєчасне отримання належної йому пенсії, відтак суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо її невиплати.

Так, як вбачається з резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року у справі №200/6453/20-а, Великоновосілківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зобов`язано повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 18 травня 2020 року №1664 та зарахувати до пільгового стажу позивача певні періоди роботи.

Судом встановлено, що відповідачем вказане рішення суду виконано лише в частині призначення пенсії з дати звернення - 18 травня 2020 року, нарахування пенсії з 18.05.2020 по 30.10.2020 у сумі 77602,07 грн. та виплати пенсії, починаючи з листопада 2020 року, проте пенсійний орган так і не здійснив виплату нарахованої пенсії за період з 18.05.2020 по 30.10.2020 у сумі 77602,07 грн.

Законом, який встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження"(далі - рішення суду), та особливості їх виконання є Закон України від 5 червня 2012 року №4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон № 4901-VI).

Частиною 2 ст. 1 Закону № 4901-VI передбачено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

В частині 1 ст. 3 Закону № 4901-VI встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Отже, суд вважає, що право позивача на отримання нарахованої йому суми пенсії має бути забезпечено шляхом стягнення цих коштів з відповідача в порядку, особливості якого передбачені Законом № 4901-VI.

За приписами частини першої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини, потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п. 53 рішення у справі Ковач проти України від 07 лютого 2008 року, п. 59 рішення у справі Мельниченко проти України від 19 жовтня 2004 року, п. 50 рішення у справі Чуйкіна проти України від 13 січня 2011 року, п. 54 рішення у справі Швидка проти України від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень щодо невиплати заборгованості з пенсії за певний період підлягає визнанню протиправною, а порушені права захисту шляхом стягнення з органу Пенсійного фонду на користь позивача заборгованості з пенсії в судовому порядку (п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені в постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року в справі № 805/402/18 (провадження №Пз/9901/20/18), які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання провести нарахування та виплату компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати, суд зазначає наступне.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-ІІІ, та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою КМУ № 159 від 21.02.2001.

За нормами статей 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

У відповідності до статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

За приписами статті 4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Пунктом 2 Порядку № 159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

За змістом п. 3 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо).

Отже, основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Верховний Суд у постанові від 16 квітня 2020 року у справі №200/11292/19-а висловив правову позицію про те, що системний аналіз наведених вище положень дає змогу дійти висновку, що основними умовами для виплати суми компенсації є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 16.05.2019 у справі № 134/89/16-а, від 10.02.2020 у справі № 134/87/16-а, від 05.03.2020 у справі № 140/1547/19.

Рішенням суду від 14 вересня 2020 року у справі №200/6453/20-а встановлено, що відповідачем протиправно відмовлено у призначенні пенсії позивачу у зв`язку з чим зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 18 травня 2020 року №1664 та зарахувати до пільгового стажу позивача певні періоди роботи. На виконання зазначеного рішення Великоновосілківським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області позивачу призначено пенсію за віком на пільгових умовах з дати звернення - 18 травня 2020 року, проте виплату пенсії почали з листопада 2020 року. Заборгованість з пенсійних виплат за період 18.05.2020 по 30.10.2020 нарахована, але не сплачена.

Як встановлено судом, виплата пенсії не була проведена саме з вини відповідача внаслідок неналежного виконання своїх повноважень.

У спірних правовідносинах відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, покладено обов`язок доведення правомірності невиплати соціальних виплат позивачу.

У свою чергу, відповідачем не доведено правомірності невиплати соціальних виплат позивачу.

Отже, відповідач, не виплачуючи соціальні виплати за відсутності передбачених законами України підстав порушив право позивача на їх отримання, при цьому, зазначене право є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що оскільки пенсія з 18.05.2020 по 30.10.2020 нарахована та не виплачена позивачу, тобто, з порушенням встановлених законом термінів з вини пенсійного органу, наявні підстави для зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 18.05.2020 по 30.10.2020. В той же час, визнання розміру компенсації належить до компетенції відповідача та до його дискреційних повноважень.

Стосовно позовних вимог щодо стягнення з Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області заподіяної шкоди, суд зазначає наступне.

Загальні підстави відшкодування шкоди визначені главою 82 ЦК України.

Стаття 56 Конституції України визначає право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

За загальними положеннями про відшкодування шкоди майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина 1 статті 1166 Цивільного кодексу України).

Стаття 22 Цивільного кодексу України передбачає можливість відшкодування збитків особі у результаті порушення її цивільного права. Як визначено частиною другою означеної статті збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже у широкому значенні шкода - це втрати. Це майнові або інші негативні наслідки для особи. Традиційно виділяють два види шкоди: 1) матеріальна (майнова). Майнова шкода полягає у знищенні або пошкодженні майна потерпілого. Об`єктом правопорушення виступає річ, тобто предмет матеріального світу, або гроші.

Майнова шкода поділяється на реальні збитки - фактичні втрати, пов`язані із знищенням або пошкодженням майна, та (або) витрати, пов`язані із відновленням свого порушеного права, а також упущену вигоду - доходи, які особа могла б одержати, якщо б її право не було порушено.

Частина 2 статті 1 Цивільного кодексу України встановлює правило, згідно з яким до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом, тому норми статті 1173 Цивільного кодексу України навіть за аналогією закону застосуванню не підлягають.

Отже, несплачена позивачу сума пенсії не може вважатися майновою шкодою або збитками в розумінні статей 22, 1166 ЦК України, відтак зазначені норми права не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Таким чином суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача шкоди у розмірі 77602,07 грн.

Таким чином, враховуючи вищенаведене в сукупності, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Стосовно зобов`язання відповідача надати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Порядок встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах визначений приписами статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до ч. 1 вказаної статті, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду (ч. 1 ст. 383 КАС України).

Отже, з вищенаведеного вбачається, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративних справах є правом суду, а не обов`язком. Особа-позивач же, на користь якого ухвалено постанову суду, в свою чергу має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду.

Наявність підстав для встановлення судового контролю суд з`ясовує в кожній справі окремо, в залежності від конкретних обставин, які дають підстави вважати, що відповідач буде ухилятись від виконання судового рішення.

Суд звертає увагу, що позивачем не зазначено жодних обставин, з яких суд може дійти висновку про необхідність встановлення судового контролю.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення відповідачу строку для надання звіту про виконання судового рішення.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12.04.2021 позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Частиною 2 ст. 133 КАС України визначено, якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 8 статті 139 КАС України передбачено, що у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15 грудня 2020 року № 1082-IХ, з 1 січня 2021 року встановлено прожитковий мінімум працездатних осіб на місяць у розмірі 2270, 00 гривень.

Відповідно до пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" розмір ставки судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано, зокрема, фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, за подання позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати пенсії за період з 18 травня 2020 року по 31 жовтня 2020 року, стягнення нарахованої, але не виплаченої, пенсії у сумі 77602,07 грн. та зобов`язання провести нарахування і виплату компенсації втрати частини доходів підлягав сплаті судовий збір у сумі 908,00 грн., та за подання позовної вимоги про стягнення майнової шкоди у сумі 77602,07 грн. також підлягав сплаті судовий збір у сумі 908,00 грн.

Оскільки позивачем заявлено дві вимоги майнового характеру, підлягав сплаті судовий збір у розмірі 1816,00 грн.

Таким чином, враховуючи приписи ч. 8 ст. 139 КАС України, суд вважає, що судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 908,00 грн. за подання позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати пенсії за період з 18 травня 2020 року по 31 жовтня 2020 року, стягнення нарахованої, але не виплаченої, пенсії у сумі 77602,07 грн. та зобов`язання провести нарахування і виплату компенсації втрати частини доходів підлягають стягненню на користь Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо судового збору, який підлягав сплаті позивачем за позовну вимогу про стягнення майнової шкоди у сумі 77602,07 грн., суд зазначає, що він підлягає стягненню з позивача на користь Державного бюджету, оскільки за результатами розгляду справи судом відмовлено у задоволенні цієї позовної вимоги.

Керуючись ст.ст. 9, 77, 133, 139, 242, 244-250, 255, 262, 295, 297, 371, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (; 85500, Донецька область, смт. Велика Новосілка, вул. Центральна, буд. 103) про визнання бездіяльності протиправною, стягнення заборгованості, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення шкоди, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (; 85500, Донецька область, смт. Велика Новосілка, вул. Центральна, буд. 103) щодо невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) пенсії за період з 18 травня 2020 року по 31 жовтня 2020 року.

Стягнути з Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (; 85500, Донецька область, смт. Велика Новосілка, вул. Центральна, буд. 103) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) нараховану, але не виплачену суму пенсії за період з 18 травня 2020 року по 31 жовтня 2020 року у розмірі 77602 (сімдесят сім тисяч шістсот дві) грн. 07 коп.

Зобов`язати Великоновосілківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (; 85500, Донецька область, смт. Велика Новосілка, вул. Центральна, буд. 103) провести ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 18.05.2020 по 31.10.2020.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (; 85500, Донецька область, смт. Велика Новосілка, вул. Центральна, буд. 103) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь спеціального фонду Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України) , 01021, м.Київ, вул. Липська, буд. 18/5, отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м. Київ/ 22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106 судовий збір у розмірі у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь спеціального фонду Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України) , 01021, м. Київ, вул. Липська, буд. 18/5, отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/ 22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106 судовий збір у розмірі у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 31 травня 2021 року.

Суддя С.В. Ушенко