Справа № 120/4380/20-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

17 травня 2021 р. Справа № 120/4380/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Заброцької Людмили Олександрівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Зданевич Н.Ю.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: Шикунової А.О.,

третьої особи на стороні позивача: ОСОБА_2 ,

представників 3-ї особи: Глівінської С.Й., Болманенка О.О.,

представника відповідача: не з"явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в ході проведення підготовчого засідання заяву представника третьої особи про закриття провадження в адміністративній справі

за позовом: ОСОБА_1 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2

до: Державного реєстратора Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області

про: визнання протиправними дій та скасування державної реєстрації права власності,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 до Державного реєстратора Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання протиправними дій та скасування державної реєстрації.

Ухвалою суду від 21.09.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 19.10.2020 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_2 .

Чергове підготовче засідання в справі призначено на 17.05.2021.

У судовому засіданні представницею третьої особи подано заяву про закриття провадження в адміністративній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України, оскільки третя особа вважає, що дану справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, так як позивач має на меті захист майнового права на нерухоме майно, відтак такий спір не пов"язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Хоча формально предметом спору є визнання дій державного реєстратора протиправними та скасування державної реєстрації, фактично позов заявлено з метою захисту цивільного права, що свідчить про приватноправовий характер спору та його непідсудність адміністративному суду.

Третя особа та інший представник третьої особи підтримали заявлене клопотання.

Позивач та його представниця проти задоволення вказаного клопотання заперечували, вказавши, що позивач просить захистити його порушене право шляхом скасування державної реєстрації права власності, а спірні правовідносини виникли виключно щодо реєстраційних дій.

Відповідач уповноваженого представника у судове засідання не направив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, про що свідчать матеріали справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на викладене розгляд справи вирішено здійснювати без участі представника відповідача.

Заслухавши позиції учасників справи щодо заявленого клопотання, дослідивши наявні матеріали справи, суд зазначає наступне.

Завданням адміністративного судочинства згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Позивач у позовній заяві просив визнати протиправними дії державного реєстратора Луценка Є.В. та скасувати державну реєстрацію права власності на садовий (дачний) будинок з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 92 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриття розділу) індексний номер: 47614434 від 04.07.2019 року.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав, що державним реєстратором Луценко Євгенієм Васильовичем 02.07.2019 року внесено запис - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер:47614434 від 04.07.2019 року, на садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 92 кв.м., опис: Дачний будинок літ. «А», мансарда літ. «м/А», гараж літ. «а», погріб літ. «п/а», тераса, ганок, огорожа №1, за адресою : АДРЕСА_1 .

Позивач зазначив, що оскільки він, як власник вказаного будинку, не звертався до державного реєстратора з заявою про державну реєстрацію, не оформляв жодного документу, який ніби - то став підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру, не змінював цільового призначення земельних ділянок та описові дані внесених відомостей не відповідають фактичному розміру і стану будинку, тому позивач вважає спірну реєстрацію незаконною.

При цьому в позовній заяві позивач зазначає, що 14 червня 2013 року на підставі нотаріально засвідченого договору купівлі - продажу він придбав дві земельні ділянки з цільовим призначенням для індивідуального садівництва. Протягом багатьох років, починаючи з 2016 року, на зазначених земельних ділянках ним здійснювалося будівництво будинку садибного типу. а даний час будівництво не завершено, будинок не вводився в експлуатацію.

В липні 2020 року позивач отримав з Вінницького міського суду Вінницької області копію ухвали про відкриття провадження у цивільній справі №127/11729/20 за позовом його колишньої дружини ОСОБА_2 до нього про поділ спільного майна подружжя.

Серед документів до позову було додано копію технічного паспорту, виготовленого станом на 10.05.2019 року приватним підприємством "Київ Буд Консалтинг", копію звіту - 0456 про оцінку нерухомого майна, виготовленого 18.05.2020 щодо садового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 92,0 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Як встановлено судом, з наявних в матеріалах справи відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 02.07.2019 року державним реєстратором Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області Луценко Є.В. здійснено реєстрацію права власності за позивачем ОСОБА_1 на об"єкт нерухомого майна - садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 92 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 (розмір частки - 1 ). Номер запису про право власності 32241077. Підстава виникнення права власності: технічний паспорт, виданий 10.05.2019 року, витяг з рішення про присвоєння адреси від 13.06.2019 та декларація про готовність об"єкта до експлуатації.

Отже, з вищевказаного вбачається, що спірні правовідносини, в зв"язку з якими позивач звернувся до суду з цим позовом, виникли щодо правомірності/неправомірності реєстрації права власності на нерухоме майно за позивачем, в той же час обставини, викладені позивачем в позовній заяві, та встановлені судом з наявних в матеріалах справи доказів, свідчать про наявність невирішеного спору між позивачем та третьою особою в справі ( колишньою дружиною позивача ) про право власності на об`єкт нерухомого майна щодо якого здійснено спірну реєстрацію права власності за позивачем ОСОБА_1 .

Наведене свідчить про те, що заявлені у справі вимоги випливають із відносин, які мають приватно-правовий характер, а оскаржувані дії відповідача є наслідком реалізації позивачем та третьою особою їх прав, тобто є похідними.

Як вже зазначалось судом вище, спором адміністративної юрисдикції в розумінні п. 1- 2 ч. 1 ст. 4 КАС України є публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і виникнення якого пов`язане з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Наведене узгоджується і з положеннями статей 2, 4, 5, 19 КАС України, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб`єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 року в справі №826/12559/16.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Оскільки існує невирішений спір про право, то дані правовідносини не можуть розглядатися за правилами адміністративного судочинства у зв`язку з тим, що адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) належність права власності на об`єкт нерухомого майна.

Механізм визнання права власності на той чи інший об`єкт за певним суб`єктом визначений Цивільним кодексом України.

Згідно із ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Одним зі способів захисту цивільного права є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини першої статті 16 ЦК України).

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів характер, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до змісту статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів, та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З проведенням державної реєстрації речових прав на нерухоме майно законодавець пов`язував офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (стаття 2 Закону № 1952-IV).

Відповідно до частин другої та третьої статті 3 Закону України від 6 вересня 2012 року № 5203-VI «Про адміністративні послуги» надання адміністративних послуг здійснюється відповідно до цього Закону з урахуванням особливостей, визначених законами, які регулюють суспільні відносини у відповідних сферах, зокрема Законом України «Про ліцензування видів господарської діяльності». До адміністративних послуг також прирівнюється надання органом виконавчої влади, іншим державним органом, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, їх посадовими особами, державним реєстратором, суб`єктом державної реєстрації витягів та виписок із реєстрів, довідок, копій, дублікатів документів та інші передбачені законом дії, у результаті яких суб`єкту звернення, а також об`єкту, що перебуває в його власності, володінні чи користуванні, надається або підтверджується певний юридичний статус та/або факт.

Таким чином, предметом розгляду в цій справі є не самі по собі дії державного реєстратора з надання адміністративних послуг, а результат таких послуг - державна реєстрація права приватної власності на об"єкт нерухомого майна - садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 92 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 (розмір частки - 1 ) за позивачем ОСОБА_1 , якою підтверджується певний юридичний статус об`єкту нерухомості, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

З`ясувавши характер спірних правовідносин, суд доходить висновку про те, що спірні правовідносини стосуються права учасників справи ( позивача та третьої особи ) на об`єкт нерухомого майна, а позовні вимоги у зазначеній справі спрямовані саме на захист права власності.

Відтак, за встановлених судом обставин, суд приходить до висновку про відсутність публічно-правового спору у спірних правовідносинах, а відтак, розгляд приватноправових вимог позивача повинен здійснюватися у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, судом встановлено наявність підстав для закриття провадження у справі, визначених ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно ч. 2 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Керуючись ст.ст. 238, 243, 248 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника третьої особи - адвоката Глівінської С.Й. про закриття провадження в адміністративній справі задовольнити.

Закрити провадження в адміністративній справі № 120/4380/20-а за позовом ОСОБА_1 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 до Державного реєстратора Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання протиправними дій та скасування державної реєстрації права власності.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна