Справа № 640/2536/20
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2021-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2021 року м. Київ № 640/2536/20
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні без проведення судового засідання та виклику учасників справи адміністративну справу:
за позовомОСОБА_1
до Офісу Генерального прокурора
провизнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 із позовом Офісу Генерального прокурора, в якому просив суд: визнати протиправним і скасувати рішення прокурора відділу роботи з кадрами Головної військової прокуратури Сергійчука С.О. від 04.11.2019 про розрахунок вислуги років військовослужбовця на пенсію капітана юстиції ОСОБА_1 ; зобов`язати Офіс Генерального прокурора провести належний розрахунок вислуги років військовослужбовця ОСОБА_1 та виплатити йому одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (повних 12 років) у сумі 386 127,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.02.2020 відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд якої вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що згідно з здійсненим ним розрахунком його вислуга років станом на день виключення зі списків особового складу Головного військової прокуратури Генеральної прокуратури України, де він проходив військову службу, становить 12 років 03 місяці05 днів, що дає йому право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до статті 15 Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців». Однак, відповідач невірно обрахував його вислугу років, оскільки безпідставно на врахував до неї: період роботи позивача стажистом на вакантній посаді помічника прокурора Нахімовського району м.Севастополя та на вакантній посаді прокурора прокуратури Нахімовського району м.Севастополя з 26.07.2011 по 24.07.2012, що складає 11 місяців 29 днів; період його навчання у Військовому інституті Одеського національного політехнічного університету з 01.02.2008 по 31.07.2010, після навчання у якому присвоєно військове звання, який складає 1 рік 03 місяці (в обчисленні шість місяців за один рік навчання) ; пільговий період його відрядження в район проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях в кількості 22 днів, що в пільговому обчисленні становить 2 місяці 06 днів; період з дня складення розрахунку вислуги років військовослужбовця на пенсію капітана юстиції ОСОБА_1 від 04.11.2019 по дату фактичного виключення зі списків особового складу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України 16.12.2019 01 місяць 12 днів. Такі дії відповідача порушують соціальні гарантії, надані позивачу законами України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зокрема, щодо отримання позивачем одноразової грошової допомоги при звільненні.

Відповідач з порушенням установленого судом строку подав відзив на позовну заяву. Просив поновити пропущений строк, обґрунтовуючи тим, що наразі триває реформування органів прокуратури, в Офісі Генерального прокурора відбуваються структурні та кадрові зміни, значно зросла кількість судових спорів, в яких відповідач бере участь, що ускладнило своєчасну підготовку матеріалів до суду. Суд погодився з доводами відповідача про поважність причин несвоєчасного надання відзиву і з метою з`ясування усіх обставин, що стосуються розгляду справи і встановлення яких сприятиме повному розгляду справи, прийняв відзив. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначив, що правильно обрахував вислугу років позивача на військовій службі, що становить 09 років 08 місяців 18 днів, у зв`язку з чим відсутні підстави для виплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні. Для виплати такої допомоги законодавством встановлено необхідність не менше 10 років календарної вислуги років. Також зазначив, що, навіть за умови наявності у позивача необхідної вислуги років для отримання згаданої одноразової грошової допомоги, то її розмір може становити 204 363,00 грн., а не 386 127,00 грн, як помилково визначено позивачем.

У відповіді на відзив відповідача позивач заперечував щодо прийняття судом відзиву відповідача на позовну заяву, поданого з порушенням установленого судом строку, стверджував, що відзив підписано неуповноваженою особою, а заперечення відповідача щодо задоволення позовних вимог є необґрунтованими.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач проходив військову службу в органах прокуратури. Зокрема відповідно до наказу Генеральної прокуратури України від 21.06.2019 №455вк він був призначений на посаду прокурора спеціального відділу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України.

Наказом Міністра оборони України від 02.12.2019 №686 на підставі підпункту «г» (у зв`язку із скороченням штатів) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» позивача звільнено з військової служби у запас.

Наказом Генерального прокурора від 11.12.2019 №1092-вн позивача звільнено з 16.12.2019 з військової служби у запас відповідно до підпункту «г» (у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та виключено із списків особового складу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України, усіх видів забезпечення та направлено особову справу до Голосіївського районного у місті Києві військового комісаріату. Також указаним наказом зобов`язано Департамент планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Генеральної прокуратури України провести з позивачем повний розрахунок у зв`язку зі звільненням з військової служби до виключення із списків особового складу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України.

Згідно із розрахунком вислуги років військовослужбовця на пенсію від 04.11.2019, складеного прокурором відділу роботи з кадрами Головної військової прокуратури Сергійчуком С., загальна вислуга років позивача становить 09 років 08 місяців 18 днів (повних 9 років).

При цьому з витягу наказу Генеральної прокуратури України від 29.01.2019 №71-вк вбачається, що вислуга років позивача, що дає право на виплату щомісячної надбавки за вислугу років, та пільгова вислуга років військовослужбовця Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України станом на 01.01.2019 складала 09 років 10 місяців 25 днів.

Тобто вислуга років позивача станом на 01.01.2019 була більшою, ніж станом на 04.11.2019.

Ознайомившись із розрахунком та не погоджуючись із ним, позивач звернувся до керівництва із рапортом від 05.11.2019, в якому вимагав врахувати при розрахунку періоди його перебування на посадах стажиста на вакантній посаді помічника прокурора та посаді прокурора прокуратури Нахімовського району м.Севастополя з 26.07.2011 по 24.07.2012 та період навчання у Військовому інституті Одеського національного політехнічного університету, навчальному закладі, після навчання у якому його присвоєно військове звання, у період з 01.02.2008 по 31.07.2010..

З матеріалів справи вбачається, що позивач у період з 01.09.2006 по 15.07.2011 навчався у Національному університеті «Одеська юридична академія», після навчання в якій здобув спеціальність «Правознавство» та згідно з направленням Генеральної прокуратури України №247 направлений в розпорядження прокурора міста Севастополя для роботи на прокурорсько-слідчих посадах; з 01.02.2008 по 31.07.2010 навчався (денна форма навчання) у Військовому інституті Одеського національного політехнічного університету на факультеті підготовки офіцерів запасу, по закінченню якого склав іспити по військово-обліковій спеціальності «Бойове застосування аеромобільних (повітрянодесантних), штурмових, гірських і морської піхоти з`єднань, військових частин, підрозділів», військову присягу. Наказом Міністра оборони України від 10.09.2010 №942 йому присвоєно військове звання молодшого лейтенанта (запасу); з 26.07.2011 по 12.06.2012 працював стажистом на вакантній посаді помічника прокурора Нахімовського району м.Севастополя; з 12.06.2012 по 24.07.2012 працював стажистом на вакантній посаді прокурора прокуратури Нахімовського району м.Севастополя.

Крім того, під час проходження військової служби в Головній військовій прокуратурі позивач відряджався відповідно до наказів Генеральної прокуратури України від 29.01.2016 №162-в та від 08.02.2016 №288-в до м. Лисичанська Луганської області з метою проведення слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні у період з 31.01.2016 по 05.02.2016 (разом 6 днів); відповідно до наказу Генеральної прокуратури України від 03.03.016 №477в до м. Лисичанська та м.Сєвєродонецька Луганської області з метою проведення слідчих дій у кримінальному провадженні у період з 25.02.2016 по 02.03.2016 (разом 7 днів); відповідно до наказу Генеральної прокуратури України від 27.02.2018 №619в до м. Маріуполя Донецької області з метою проведення слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні у період з 27.02.2018 по 03.03.2018 (разом 5 днів); відповідно до наказу Генеральної прокуратури України від 02.08.2019 №2015в до Харківської та Донецької областей, а також до зони проведення ООС з метою проведення процесуальних дій у кримінальному провадженні у період з 05.08.2019 по 08.02.2019 (всього 4 дні).

Листом від 12.12.2019 №10/7-1248 вих.19 відділ кадрів Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України відмовив позивачу у перерахунку вислуги років на пенсію, стверджуючи що належним чином здійснив вищевказаний розрахунок з урахуванням роз`яснення підпункту 11 пункту 2.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та абзацу 7 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей», наданого листом Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України від 22.11.2019 №226/5/92, відповідно до якого час виконання обов`язків на посадах стажистів в органах прокуратури не може бути зарахований до вислуги років військової служби.

Відтак, з огляду на те загальний розмір вислуги років позивача 09 років 08 місяців 18 днів (повних 9 років), а не 12 повних років, як він стверджує, відповідач при звільненні з військової служби не виплатив йому одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до частини другою статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців».

Оцінюючи дії відповідача щодо розрахунку вислуги років позивача на пенсію та щодо невиплати йому вищевказаної одноразової грошової допомоги, суд виходить із такого.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців» від 20.12.1991 №2011-XII (далі також Закон №2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Частиною першої статті 15 вищевказаного Закону визначено, що пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно з частиною другою статті 15 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Аналогічні норми містяться також в статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» (далі Порядок №393).

Згідно з пунктом «ж» частини першої статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII (далі також Закон №2262-XII) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховується час роботи в органах прокуратури осіб, які працювали на прокурорів, слідчих і перебувають на військовій службі або службі в органах і військових формуваннях Служби безпеки України, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах офіцерського та начальницького складу, в Службі судової охорони на посадах середнього і вищого складу.

Абзацом 8 пункту 1 Порядку №393 також встановлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зокрема, особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, до вислуги років зараховується час роботи в органах прокуратури осіб, які працювали на посадах прокурорів, слідчих і перебувають на військовій службі або службі в органах внутрішніх справ, Службі безпеки, Національній поліції, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі на посадах офіцерського та начальницького складу, в Службі судової охорони на посадах середнього і вищого складу.

Однак, під час вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для зарахування відповідних періодів роботи до вислуги років для призначення пенсії, належить застосовувати норми законодавства, чинні на час виконання відповідної роботи чи роботи особи на відповідній посаді.

Стаття 56 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній станом на час призначення позивача стажистом в органах прокуратури, містить поняття «прокурор», під яким слід розуміти: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції.

Водночас, частиною шостою статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в тій же ж редакції визначено, що до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, які займають особи з вищою юридичною освітою.

Станом на час призначення стажистом на вакантні посади помічника прокурора та прокурора позивач отримав вищу юридичну освіту.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що до вислуги років позивача підлягає зарахуванню час його роботи стажистом на вакантних посадах помічника прокурора та прокурора, а саме 11 місяців 29 днів, тому відповідач безпідставно не врахував цей період до вислуги років позивача.

Частиною другою статті 17 Закону №2262-XII в редакції, що діяла станом на час навчання позивача у вищевказаних навчальних закладах, також передбачалося, що до вислуги років особам офіцерського складу при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби. Аналогічні норми закріплені в пункті 2 Порядку №393.

Верховний Суд України раніше сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 10.09.2015 у справі № 21-411а14 зазначив, що додатково до вислуги років при призначенні пенсії зараховується час навчання у цивільних вищих навчальних закладах і в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання. Виходячи з синтаксичної структури речення додатково до вказаної вислуги може бути зарахований час навчання в навчальних закладах, зазначених у статті 17 Закону №1060-ХІІ (Закон України «Про освіту»), якщо після їх закінчення присвоюється офіцерське (спеціальне) звання. Аналогічна правова позиція підтримана Верховного Суду в постанові від 10.05.2019 у справі 823/1330/16.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач до вислуги років позивача зарахував половину часу навчання у Національному університеті «Одеська юридична академія», яке тривало з 01.09.2006 по 15.07.2011, а саме 02 роки 05 місяців 07 днів.

Навчання у військовому інституті Одеського національного політехнічного університету 01.02.2008 по 31.07.2010 не було враховано відповідачем у зв`язку з тим, що цей період також охоплює навчання в Національному університеті «Одеська юридична академія» з 01.09.2006 по 15.07.2011, в інакшому випадку, згідно з доводами відповідача, було б подвійне зарахування одного й того ж періоду навчання.

Погоджуючись із такими діями відповідача, суд уважає необґрунтованими доводи позивача про необхідність додаткового зарахування часу його навчання військовому інституті Одеського національного політехнічного університету 01.02.2008 по 31.07.2010, який охоплюється періодом навчання в Національному університеті «Одеська юридична академія» з 01.09.2006 по 15.07.2011.

На переконання суду відповідний період навчання позивача у військовому інституті Одеського національного політехнічного університету підлягав би зарахуванню до його вислуги років у разі, якби період цього навчання не співпадав із одночасним навчанням в Національному університеті «Одеська юридична академія».

Пунктами 2 та 3 розділу ХІІІ Перехідних положень Закону України «Про прокуратуру» в редакції, що діяла у період по 08.09.2019 включно, передбачалося, що військові прокуратури гарнізонів розташовуються в межах відповідних військових гарнізонів. У разі потреби з метою організації їх діяльності їм виділяються необхідні приміщення з фондів Міністерства оборони України.

В умовах особливого періоду, запровадження надзвичайного, воєнного стану або проведення антитерористичної операції із залученням з`єднань, військових частин та підрозділів Збройних Сил України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, інших військових формувань, місцем постійної дислокації яких є територія в межах військового гарнізону, особовий склад військових прокуратур (прокурори, слідчі) гарнізону може відряджатися до районів розташування цих з`єднань, військових частин та підрозділів на період виконання цими з`єднаннями, військовими частинами та підрозділами завдань за призначенням.

Установити, що на прокурорів та слідчих військової прокуратури, які не є військовослужбовцями, у разі виконання ними повноважень у районах проведення антитерористичних операцій поширюються соціальні гарантії, передбачені для військовослужбовців військової прокуратури.

Відповідно до абзацу 6 підпункту «а» пункту 3 Порядку №393 до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції.

Як встановлено судом вище, позивач під час проходження військової служби в Головній військовій прокуратурі відряджався: відповідно до наказів Генеральної прокуратури України від 29.01.2016 №162-в та від 08.02.2016 №288-в до м.Лисичанська Луганської області з метою проведення слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні у період з 31.01.2016 по 05.02.2016 (разом 6 днів); відповідно до наказу Генеральної прокуратури України від 03.03.2016 №477в до м.Лисичанська та м.Сєвєродонецька Луганської області з метою проведення слідчих дій у кримінальному провадженні у період з 25.02.2016 по 02.03.2016 (разом 7 днів); відповідно до наказу Генеральної прокуратури України від 27.02.2018 №619в до м.Маріуполя Донецької області з метою проведення слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні у період з 27.02.2018 по 03.03.2018 (разом 5 днів);

- відповідно до наказу Генеральної прокуратури України від 02.08.2019 №2015в до Харківської та Донецької областей, а також до зони проведення ООС з метою проведення процесуальних дій у кримінальному провадженні у період з 05.08.2019 по 08.02.2019 (всього 4 дні).

Судом встановлено, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 №1275-р затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція у Донецькій області та Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція у Луганській області, до яких відповідно включені місто Маріуполь у Донецькій області та міста Лисичанськ і Сєвєродонецьк у Луганській області, до яких відряджався позивач.

За змістом статті 26 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» антитерористична операція - комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності.

Пунктом 4 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413, встановлено, що документом про безпосереднє залучення до виконання завдань АТО в районах її проведення з метою виконання завдань із захисту суверенітету, незалежності та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі є витяги з наказів, директив, розпоряджень АТЦ, а також інші офіційні документи, видані органами державної влади, що містять достатньо доказів про безпосередню участь особи у виконанні завдань АТО у районах її проведення.

Вищевказаними наказами підтверджуються відрядження позивача до зони проведення антитерористичної операції та зони операції Об`єднаних сил.

При цьому з наказу Генеральної прокуратури України від 02.08.2019 №2015в про відрядження позивача до Харківської та Донецької областей, а також до зони проведення ООС неможливо встановити кількість днів відрядження позивача саме до зони операції Об`єднаних сил.

Також з цих наказів неможливо встановити фактичну кількість днів перебування позивача в зоні проведення антитерористичної операції та в зоні операції Об`єднаних сил, оскільки дні відрядження також включають в себе дні проїзду до місця відрядження.

Разом з тим, із указаних наказів вбачається мета, з якою позивач виїжджав у відрядження, а саме - для проведення слідчих та процесуальних дій у кримінальних провадженнях.

Відтак, за висновком суду, надані позивачем копії наказів Генеральної прокуратури України не свідчать про його безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення під час перебування безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення.

Не є підтвердженням участі позивача в антитерористичній операції також і надані ним копія посвідчення про відрядження, відповідно до відміток у якому він прибув до м.Лисичанська 01.02.2016 та вибув 04.02.2016, та копія витягу із наказу першого заступника Керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 28.02.2016 №30 про відкликання позивача з 05.02.2016 з району проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях до місця постійної дислокації.

Посилання позивача на те, що з метою виконання службових обов`язків, а саме проведення слідчих та процесуальних дій, він неодноразово виїжджав у відрядження до населених пунктів, на території яких проводилася АТО, що відповідно до абзацу 6 підпункту «а» пункту 3 Порядку №393 покладає на відповідача обов`язок зарахування до його вислуги років на пільгових умовах один місяць служби за три місяці часу проходження служби, протягом якого він був у цих відрядженнях, суд не бере до уваги, оскільки факт перебування у робочих відрядженнях не є підтвердженням участі позивача безпосередньо в антитерористичній операції.

Як встановлено судом, метою відрядження позивача до зони проведення антитерористичної операції та зони операції об`єднаних сил було проведення слідчих та процесуальних дій у кримінальних провадженнях, що не охоплюється визначеним Законом поняттям антитерористичної операції.

У свою чергу, надані позивачем докази про відрядження в зону антитерористичної операції або операції Об`єднаних сил докази свідчать про виконання ним службових обов`язків у цих зонах під час відрядження та свідчить про виконання ним конкретних завдань, пов`язаних з його безпосередньою участю в проведенні антитерористичної операції.

Така позиція суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 03.08.2018 у справі №805/1751/15-а.

За наведених обставин, відповідач обґрунтовано не зарахував позивачу до вислуги років в пільговому обчисленні час перебування у вищевказаних відрядженнях.

Разом з тим, суд погоджується з доводами позивача, що до розрахунку його вислуги років, виконаної посадовими особами відповідача станом на 04.11.2019, не включено час його служби 01 місяць 12 днів станом на час фактичного виключення зі списків особового складу Головної прокуратури Генеральної прокуратури України 16.12.2019.

Відтак, суд дійшов висновку, що відповідачем невірно обраховано вислугу років позивача на пенсію в розмірі 09 років 08 місяців 18 днів, оскільки не враховано 11 місяців 29 днів роботи стажистом в органах прокуратури та 01 місяць 12 день служби з моменту проведення такого розрахунку до дня фактичного виключення зі списків особового складу Головної прокуратури Генеральної прокуратури України.

З урахуванням викладеного загальна вислуга років позивача становить 10 років 09 місяців 29 днів, кількість повних років 10, що дає йому право на отримання одноразової грошової допомоги, встановленої частиною другою статті 15 Закону №2011-XII.

Інші періоди служби позивача, на які вказав у позовній заяві, відповідач обґрунтовано не врахував при розрахунку його вислуги років.

Не погоджуючись із діями відповідача щодо розрахунку його вислуги років, позивач просив суд визнати протиправним і скасувати рішення прокурора відділу роботи з кадрами Головної військової прокуратури Сергійчука С.О. від 04.11.2019 про розрахунок вислуги років військовослужбовця на пенсію капітана юстиції Трохименка О.О.

За змістом Кодексу адміністративного судочинства України до рішення суб`єктів владних повноважень належать нормативно-правові акти та індивідуальні акти. Зокрема:

- нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування;

- індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Розрахунок вислуги років військовослужбовця капітана юстиції ОСОБА_1 від 04.11.2019, виконаний прокурора відділу роботи з кадрами Головної військової прокуратури Сергійчуком С. в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України не є рішенням суб`єкта владних повноважень, тому не може бути визнане протиправним і скасованим судом, що зумовлює необхідність відмовити у задоволенні вимоги позивача про визнання протиправним і скасування згаданого розрахунку.

Разом з тим відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача у зв`язку з неправильним розрахунком його вислуги років, що позбавило його права на отримання одноразової грошової допомоги, встановленої частиною другою статті 15 Закону №2011-XII, уважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії відповідача щодо неврахування при розрахунку вислуги років позивача на пенсію 11 місяців 29 днів його роботи стажистом в органах прокуратури та 01 місяць 12 днів служби з моменту проведення такого розрахунку до дня фактичного виключення зі списків особового складу Головної прокуратури Генеральної прокуратури України.

За містом частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій.

Ураховуючи, що судом встановлено, що загальна вислуга років позивача становить 10 років 09 місяців 29 днів, тобто 10 повних років, що дає йому право на отримання одноразової грошової допомоги, встановленої частиною другою статті 15 Закону №2011-XII, суд не уважає за доцільне задовольнити вимогу позивача про зобов`язання відповідача провести належний розрахунок його вислуги років. Разом з тим підлягає частковому задоволення вимога позивача про зобов`язання виплатити йому грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (повних 12 років) у сумі 386 126 грн., а саме шляхом зобов`язання відповідача виплатити позивачу грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (повних 10 років).

Відповідач вказану грошову допомогу позивачу не нараховував, відтак визначення відповідачем правильності її розміру не було предметом судового контролю, тому в такому випадку суд не може визначити замість відповідача розмір згаданої допомоги. Такі дії суду свідчитимуть про втручання в дискреційні повноваження відповідача, що виходить за межі повноважень суду.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, а тому підлягають до часткового задоволення судом.

Положеннями статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Офісу Генерального прокурора щодо неврахування до розрахунку вислуги років ОСОБА_1 на пенсію 11 місяців 29 днів його роботи стажистом в органах прокуратури та 01 місяць 12 днів служби з моменту проведення такого розрахунку до дня фактичного виключення зі списків особового складу Головної прокуратури Генеральної прокуратури України.

Зобов`язати Офіс Генерального прокурора виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (повних 10 років), встановлену частиною другою статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Генерального прокурора (01001, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, ) понесені ним судові витрати у розмірі 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень 40 коп.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.С. Мазур