Справа № 377/216/21
Суддя: Бабич Н. С.
Дата ухвалення: 2021-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/216/21

Провадження №2-а/377/9/21

31 травня 2021 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої - судді Бабич Н.С., при секретарі Гуміній В.М., за відсутності сторін та інших учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Київ Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, заступник командира роти № 6 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в м. Київ Департаменту патрульної поліції капітан поліції Бульвінський Олександр Володимирович, про визнання дій протиправними та скасування постанови, -

У С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов, в якому позивач просить:

- скасувати постанову серії ЕАН № 4001225 від 31.03.2021 року заступника командира роти № 6 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в м. Київ капітана поліції Бульвінського Олександра Володимировича, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 680 гривень за ч.3 ст. 122 КУпАП;

- визнати дії заступника командира роти № 6 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в м. Київ капітана поліції Бульвінського Олександра Володимировича щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 122 КУпАП протиправними.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою серії ЕАН № 4001225 від 31.03.2021 року, складеною командиром роти № 6 батальйону №4 Управління патрульної поліції в м.Києві капітаном поліції Бульвінським О.В., було накладено адміністративне стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, на ОСОБА_1 у сумі 680 гривень за ч.3 ст. 122 КУпАП. Позивач вважає вказану постанову незаконною з таких підстав. 31 березня 2021 року, о 18 годині 26 хвилин, позивач керував транспортним засобом PORSCHE MACAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , по проспекту Червонозоряний в м. Києві, на смузі для маршрутних транспортних засобів, позначених дорожнім знаком 5.8. Зазначений транспортний засіб має усі ознаки таксі, встановлені чинним законодавством, а саме: на даху автомобіля встановлений ліхтар помаранчевого кольору, який має нанесені композиції з квадратів, розташованих у шаховому порядку, в автомобілі встановлено діючий таксометр із серійним номером 005366, марка Integral v2.5. Наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від 28.07.2020 року № 282 було прийнято рішення про видачу ліцензії на внутрішні перевезення пасажирів на таксі транспортним засобом PORSCHE MACAN, державний номерний знак НОМЕР_1 . Позивач зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань як фізична особа - підприємець за КВЕД 49.32 надання послуг таксі. Відповідно до вимог ст.23 Закону України « Про автомобільний транспорт» та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсягів перевірки технічного стану транспортних засобів, технічного опису та зразка протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу» від 30 січня 2012 року №137 позивач пройшов перевірку технічного стану транспортного засобу та отримав протокол перевірки технічного стану транспортного засобу від 12.03.2021 року № 01184-00337-21. Вказаним протоколом встановлено, що призначення транспортного засобу PORSCHE MACAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний код (VIN) НОМЕР_2 , - таксі та транспортний засіб технічно справний, дату чергового обов`язкового технічного контролю визначено не пізніше 12.03.2022 року. Таким чином, позивач повністю дотримується вимог діючого законодавства України щодо здійснення діяльності у сфері пасажирських перевезень таксі зазначеним транспортним засобом. Вказаний автомобіль має усі необхідні розпізнавальні знаки «таксі», які передбачені діючим законодавством. Підставою для винесення оскаржуваної постанови посадовою особою зазначено відсутність вказаного маршруту та знаку таксі на борту автомобіля. На думку капітана поліції ОСОБА_2 транспортний засіб перебував не в режимі «таксі». Під час спілкування інспектор поліції пояснював, що підставою для винесення постанови є відсутність подорожнього листа. Однак, чинне законодавство не містить норми, яка зобов`язує суб`єктів господарювання у сфері пасажирських перевезень, зокрема, таксі використовувати подорожні листи. Поняття «подорожні листи» існувало у господарському обороті до 2011 року, але Законом України від 05.07.2011 року № 3565-VІ таке поняття було виключено, та внесено зміни до ст. 128 КУпАП, яка передбачала відповідальність за відсутність подорожнього листа. Таким чином, діючим законодавством України не передбачено такої норми та і заздалегідь спланувати маршрут таксі неможливо. Щодо відсутності знаку таксі на борту автомобіля, то відповідно до п. 30.3 Правил дорожнього руху на відповідних транспортних засобах установлюються розпізнавальні знаки (додаток 4): «Таксі» - квадрати контрастного кольору (сторона щонайменше 20 мм), які розміщені у шаховому порядку у два ряди. Знак встановлюється на даху транспортних засобів або наноситься на боковій поверхні. При цьому повинно бути щонайменше п`ять квадратів. Отже, законодавчими нормами передбачено, що розпізнавальними елементами таксі є квадрати у шаховому порядку у два ряди, які повинні бути розташовані на даху або на боковій поверхні транспортного засобу. Автомобіль позивача PORSCHE MACAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , має на даху ліхтар помаранчевого кольору з нанесеною композицією з квадратів, розташованих у шаховому порядку, а також на дверях транспортного засобу є в наявності наклейка у вигляді квадратів, які розміщені у шаховому порядку в два ряди. Відповідно до ч.3 ст. 20 Закону України «Про автомобільний транспорт» технічні вимоги до обладнання, що встановлюється на таксі, визначає державний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту. Законом України «Про ліцензування певних видів підприємницької діяльності» встановлено, що ліцензійна картка на таксі видається за умови підтвердження у встановленому порядку відповідності його облаштування вимогам визначення «таксі». Державна служба України з безпеки на транспорті, при видачі ліцензії на транспортний засіб PORSCHE MACAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , не встановила, що транспортний засіб оформлено не відповідно до вимог визначення «таксі», а тому припущення працівника поліції про те, що бокові наклейки не відповідають вимогам чинного законодавства є лише його власними міркуваннями. Відповідач не дослідив це питання в повному обсязі, доводи позивача не взяв до уваги. Чинне законодавство не містить визначення «в режимі таксі» або «транспортний засіб, який перебуває в режимі «таксі». Згідно із ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено поняття «перевезення пасажирів у режимі таксі», яке встановлено для маршрутних таксі та не відноситься до суб`єктів, які надають послуги перевезення на таксі. Виходячи із зазначеного, міркування інспектора поліції є такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства. Оскільки на дорозі зі смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11, забороняється рух і зупинка інших транспортних засобів, крім таксі та велосипедистів, а автомобіль позивача PORSCHE MACAN, державний номерний знак НОМЕР_1 є таксі, тому позивач не порушував вимоги п. 17.1 Правил дорожнього руху та не вчиняв адміністративного правопорушення.

Ухвалою судді від 16 квітня 2021 року позовну заяву було залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам ст. ст. 160,161 КАС України та позивачу було надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді від 5 травня 2021 року після усунення недоліків відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, призначено судове засідання у справі на 13 травня 2021 року, залучено до участі у справі як другого відповідача Департамент управління патрульної поліції та як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, заступника командира роти №6 батальйону №4 Управління патрульної поліції в м. Київ Департаменту патрульної поліції капітана поліції Бульвінського О.В.

13 травня 2021 року справу було знято з розгляду та призначено судове засідання на 31 травня 2021 року.

У призначене судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Подав до суду заяву, в якій просив судовий розгляд справи здійснювати за його відсутності та наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції, відповідач, та Департамент патрульної поліції, другий відповідач, своїх представників в судове засідання не направили, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, відзиву на позов не подали.

Заступник командира роти №6 батальйону №4 Управління патрульної поліції в м.Київ Департаменту патрульної поліції Бульвінський О.В., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, пояснення по суті позову до суду не подав.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неприбуттям у судове засідання всіх учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, відповідно до положень ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи та надані докази, суд вважає необхідним задовольнити позов частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно з постановою серії ЕАН № 4001225 від 31.03.2021 року про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесеної заступником командира роти № 6 батальйону № 4 Управління патрульної поліції у м. Києві капітаном поліції Бульвінським О.В., ОСОБА_1 , позивача у справі, притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, у вигляді штрафу у розмірі 680 гривень за те, що він 31.03.2021 року, о 18 годині 26 хвилин, в м. Києві, по проспекту Червонозоряний, 99, керуючи транспортним засобом PORSCHE MACAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив рух на смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8, маючи ліцензію на пасажирські перевезення, але не маючи вказаного маршруту та без знаку таксі на борту автомобіля, тобто перебуваючи не в режимі «таксі», чим порушив п. 17.1 ПДР на дорозі зі смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11, забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі.

Відповідно до копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, який долучено позивачем до матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа підприємець 23.06.2017 року з визначенням видів економічної діяльності, в тому числі 49.32 - надання послуг таксі (а.с.60-63).

Як видно із копії витягу з електронного кабінету перевізника, СПД ОСОБА_1 , форма власності приватна, видана ліцензія на підставі наказу № 282 від 28.07.2020 року, яка діє від 29.07.2020 року. Дозволені види робіт внутрішні перевезення пасажирів на таксі. Транспортним засобом провадження господарської діяльності зазначено: PORSCHE MACAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний код (VIN) транспортного засобу WP1ZZZ95ZLLB36362, рік випуску 2019, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , дата видачі 25.06.2020 року, строк дії - з 25.06.2020 року ( а.с.59).

Відповідно до протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу №01184-00337-21 від 12.03.2021 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи, автомобіль PORSCHE MACAN, номерний знак НОМЕР_1 , після технічного контролю визнано технічно справним. Дата чергового проходження обов`язкового технічного контролю 12.03.2022 року (а.с.64).

Як вбачається з фотознімків чорно-білого кольору, доданих до позовної заяви, на них міститься зображення автомобіля PORSCHE MACAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , із встановленим на даху ліхтарем, на якому нанесені композиції з квадратів, розташованих у шаховому порядку у два ряди в кількості дев`ять квадратів. На задніх бокових дверях автомобіля з обох боків маються розпізнавальні знаки таксі, на які нанесено квадрати, розміщені у шаховому порядку у два ряди в кількості по п`ять квадратів з кожного боку ( а. с. 55-58).

Не погодившись з постановою серії ЕАН № 4001225 від 31.03.2021 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесеної заступником командира роти № 6 батальйону № 4 Управління патрульної поліції у м. Києві капітаном поліції Бульвінським О.В., позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Вирішуючи спір відповідно до встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд виходить з наступного.

Так, згідно з ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На виконання цих завдань адміністративного судочинства України суд при вирішенні публічно-правового спору виходить з наступного.

Згідно із статтею 2 Закону України «Про дорожній рух» законодавство про дорожній рух складається з цього Закону та актів законодавства України, що видаються відповідно до нього.

Як зазначено в статті 14 цього Закону, учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлено Правилами дорожнього руху (далі - ПДР України ), які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, з наступними змінами та доповненнями. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 8.1 ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Пунктом 8.5. ПДР України, передбачено, що дорожня розмітка (додаток 2) поділяється на горизонтальну та вертикальну і використовується окремо або разом з дорожніми знаками, вимоги яких вона підкреслює або уточнює.

Відповідно до п. 17.1 Розділу 17 ПДР України «Переваги маршрутних транспортних засобів» на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11, забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі.

Згідно з Розділом 1 ПДР України «Загальні положення» маршрутні транспортні засоби (транспортні засоби загального користування) - автобуси, мікроавтобуси, тролейбуси, трамваї і таксі, що рухаються за встановленими маршрутами та мають визначені місця на дорозі для посадки (висадки) пасажирів.

Підпунктом «й» п. 30.3 Розділу 30 ПДР України «Номерні знаки, написи і позначення» передбачено, що на відповідних транспортних засобах установлюються такі розпізнавальні знаки: «Таксі» - квадрати контрастного кольору (сторона - щонайменше 20 мм), які розміщені у шаховому порядку у два ряди. Знак встановлюється на даху транспортних засобів або наноситься на боковій їх поверхні. При цьому повинно бути нанесено щонайменше п`ять квадратів.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року № 2344-Ш з наступними змінами та доповненнями.

Статтею 1 вказаного Закону визначено основні терміни, відповідно до яких : таксі - легковий автомобіль, обладнаний розпізнавальним ліхтарем оранжевого кольору, який встановлюється на даху автомобіля, діючим таксометром, сигнальним ліхтарем із зеленим та червоним світлом, розташованим у верхньому правому кутку лобового скла, і який має нанесені композиції з квадратів, розташованих у шаховому порядку на дверцятах автомобіля з лівого та правого боків, призначений для надання послуг з перевезення пасажирів та їхнього багажу в індивідуальному порядку; таксометр - прилад, призначений для інформування пасажирів про вартість поїздки та реєстрації параметрів роботи автомобіля-таксі, визначених законодавством; стоянка таксі - місце для зупинки таксі та посадки пасажирів, визначене відповідними дорожніми знаками.

Регулювання суспільних відносини у сфері ліцензування видів господарської діяльності, визначення виключного переліку видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, встановлення уніфікованого порядку їх ліцензування, нагляд і контроль у сфері ліцензування, відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування видів господарської діяльності встановлюється Законом України «Про ліцензування видів господарської діяльності». Пунктом 24 статті 7 зазначеного Закону перевезення пасажирів автомобільним транспортом віднесено до видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню.

Частиною 3 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність за ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України). Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 Кодексу, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності.

У сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ознака винності діяння є обов`язковою ознакою адміністративного правопорушення (проступку).

Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення правил дорожнього руху.

У адміністративному позові позивач заперечує проти вчинення ним адміністративного правопорушення, свою вину не визнає.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку відповідних органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

За змістом статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справ про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпція, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Елементами верховенства права є принцип рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці. Принцип правової визначеності означає, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями.

Кодексом України про адміністративні правопорушення закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту особи.

Статтею 268 КУпАП встановлено перелік прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності в тому числі і право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази.

Згідно з вимогами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Виходячи з наведеного, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

З урахуванням того, що позивачу інкриміновано порушення п. 17.1 ПДР України за те, що він, керуючи транспортним засобом, здійснив рух на смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеною дорожнім знаком 5.8, маючи ліцензію на пасажирські перевезення, але не маючи вказаного маршруту та без знаку «таксі» на борту автомобіля, тобто перебуваючи не в режимі «таксі», то матеріали справи повинні містити докази на підтвердження саме зазначених обставин.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Так, частиною 1 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото-і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото-і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Таким чином, фіксація вчинення адміністративного правопорушення позивачем підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі.

Дана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 31.07.2018 у справі № 712/5675/17.

Також суд звертає увагу на те, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі № 338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Вищенаведене дає підстави дійти висновку, що суд бере до уваги лише ті докази які здобуті в порядку, що не суперечить Закону.

Правом на подачу відзиву на позов відповідачі в особі їх представників не скористалися.

Представником відповідача Управління патрульної поліції у м. Києві у заяві від 13.05.2021 року про долучення до матеріалів справи копії оскаржуваної постанови зазначено про відсутність у відповідача матеріалів адміністративної справи, витребуваних судом, окрім постанови про накладення адміністративного стягнення. Також повідомив суду, що відеозаписів даної події на портативному відеореєстраторі, отриманому поліцейськими, не міститься, відеофіксація не проводилась.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Згідно з п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Натомість, на підтвердження встановленого у постанові вчиненого позивачем адміністративного правопорушення доказів щодо порушення ОСОБА_1 п. 17.1 ПДР України, передбачених ст. 251 КУпАП, зокрема, пояснень свідків, показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису тощо, відповідачами не надано.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Сторони в процесі повинні подати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Позивач зазначає, що поліцейський розглянув справу та притягнув його до відповідальності за відсутністю доказів вчинення ним правопорушення, його вини, не взяв до уваги його усні пояснення, керувався лише припущеннями, які не відповідають вимогам законодавства. Позивач зазначає, що під час спілкування з інспектором поліції, той пояснив, що підставою для винесення постанови є відсутність подорожнього листа. Позивач заперечує проти зазначених тверджень та наполягає на тому, що чинне законодавство не передбачає норми, яка б зобов`язувала суб`єкти господарювання у сфері пасажирських перевезень таксі використовувати подорожні листи.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень» було внесено зміни до ряду законодавчих актів, зокрема : до Закону України "Про автомобільний транспорт" у тексті якого слова "дорожній лист" виключено; до Закону України "Про дорожній рух", зокрема ст. 16, виключивши зі списку обов`язків водіїв необхідність передавати дорожні листи для перевірки; до ст. 126 КУпАП, яка викладена у новій редакції та не передбачає обов`язку водія мати при собі, пред`являти або передавати для перевірки працівникам поліції дорожні листи; до ст. 128 КУпАП, з якої вилучена вказівка на те, що про проходження щозмінного медичного огляду та контролю технічного стану повинна бути відповідна відмітка у дорожньому листі.

Виходячи із зазначених правових норм, можна зробити висновок про те, що з набуттям чинності зазначеного Закону України, водії не зобов`язані мати при собі, пред`являти, передавати подорожні листи працівникам поліції, а працівники поліції не мають повноважень вимагати їх від водіїв при зупинці, а у випадку їх відсутності - оформлювати зазначений факт як порушення.

Більш того, суд зазначає, що в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Варто зазначити, що презумпція невинуватості застосовується і до адміністративних правопорушень. Таку позицію констатував і Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008. В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь.

Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Всупереч даним вимогам, відповідачами об`єктивних доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, окрім оскаржуваної постанови, суду не надано. Натомість сама постанова не може бути беззаперечним доказом вчинення правопорушення позивачем, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

У оскаржуваній постанові відсутнє посилання на жоден із доказів, які передбачені ст.251 КУпАП, в тому числі і на технічний прилад та технічний засіб, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо. Об`єктивних доказів, необхідних для вирішення справи про наявність обставин порушення позивачем Правил дорожнього руху, відповідачем зібрано не було та суду не надано належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП.

Відтак, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не підтверджується жодним доказом, окрім оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Системний аналіз вищевказаних норм чинного законодавства України дає підстави для висновку про те, що відповідачами не доведено правомірність оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому постанова підлягає скасуванню.

У той же час позовні вимоги в частині визнання дій заступника командира роти № 6 батальйону №4 Управління патрульної поліції в м. Київ капітана поліції Бульвінського О.В. щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 122 КУпАП протиправними задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Частиною 3 статті 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів власних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний суд має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4)змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Виходячи із змісту вказаної статті, місцевий загальний суд як адміністративний, при розгляді справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності не наділений іншими повноваженнями, ніж ті, які передбачені у ч.3 ст. 286 КАС України.

Із аналізу зазначеної правової норми випливає, що у суду відсутні повноваження щодо визнання дій суб`єкта владних повноважень або його посадової особи протиправними, а тому в задоволенні зазначеної частини позовних вимог необхідно відмовити.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що постанова заступника командира роти № 6 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в м. Київ Департаменту патрульної поліції капітана поліції Бульвінського О.В. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4001225 від 31 березня 2021 року, згідно з якою застосовано до ОСОБА_1 , позивача у справі, адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 гривень за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, із зазначених вище підстав є незаконною, тому підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю. У іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з оригіналу квитанції про сплату судового збору № 51 від 20 квітня 2021 року, за подання позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 454 гривні.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог та враховуючи, що Управління патрульної поліції в м. Київ є структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції, то з другого відповідача Департаменту патрульної поліції на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 227 гривень за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст. ст. 243-246, 286 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати постанову заступника командира роти № 6 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в м. Київ Департаменту патрульної поліції капітана поліції Бульвінського Олександра Володимировича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН № 4001225 від 31 березня 2021 року, згідно з якою застосоване до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 гривень за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 227 гривень за рахунок бюджетних асигнувань.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через Славутицький міський суд. Апеляційні скарги можуть бути подані протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.3 розділу VІ Прикінцевих положень КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, адреса місцезнаходження: м. Київ, вулиця Народного Ополчення, буд. 9;

Другий відповідач: Департамент патрульної поліції, , адреса місцезнаходження: м. Київ, вулиця Федора Ернста, буд.3;

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: заступник командира роти № 6 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в м. Київ Департаменту патрульної поліції капітан поліції Бульвінський Олександр Володимирович, адреса місця знаходження: м. Київ, вулиця Народного Ополчення, буд. 9.

Повне рішення суду складено 31 травня 2021 року.

Суддя Н. С. Бабич