Справа № 400/4647/20
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2021-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/4647/20
Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Дата і місце ухвалення 24.12.2020 р., м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в письмовому провадженні в місті Одесі апеляційну скаргу дочірнього підприємства "Торжок" та Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 204 грудня 2020 року по справі за позовом дочірнього підприємства "Торжок" до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 03.04.2018 № в частині, -

В С Т А Н О В И В:

23.10.2020 року дочірнє підприємство "Торжок" звернулось до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.04.2018 № в сумі 127 366,12 грн.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 24.12.2020 року позов задоволено частково.

Скасовано податкове повідомлення-рішення від 03.04.2018 року № в частині застосування штрафних санкцій на суму 87524,92 грн.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області на користь Дочірнього підприємства "Торжок" судовий збір у сумі 1444,07 грн., сплачений квитанцією № 2114-5304-5791-0627 від 15.10.2020 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, дочірнє підприємство "Торжок" подало апеляційну скаргу, в якій посилалось на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

В поданій апеляційній скарзі апелянт не погодився з висновком суду першої інстанції стосовно того, що оскільки підприємство в уточненій податковій декларації від 18.05.2017 року самостійно визначив суму орендної плати за землю за січень-лютий 2017 року в сумі 199 206 грн., тому нарахування відповідачем штрафної санкції за несвоєчасну сплату орендної плати за землю за січень-лютий 2017 року здійснено правомірно. З цього приводу апелянт зазначив, що судом взагалі не надано висновку та не досліджено уточнюючу декларацію з плати за землю від 30.07.2020 року, якою ДП «Торжок» зменшив (видалив) податкове зобов`язання та пеню взагалі за всі місяці 2017 року, включаючи січень 2017 року.

З огляду на зазначене апелянт вважає, що податкові зобов`язання за 2017 рік і, відповідно, нарахування пені (будь-яких штрафних санкцій) за 2017 року є безпідставним.

Також апелянт вважає, що судом першої інстанції не надано оцінки численним листам, актам та рішенням Миколаївської міської ради та листам ГУ ДПС у Миколаївській області, якими визнано, що з 26.01.2017 року ДП «Торжок» не є землекористувачем, а тому у ДП «Торжок» відсутній предмет та об`єкт оподаткування. Обов`язок по сплаті податку на землю перейшов до нових власників нерухомого майна.

Крім того, апелянт посилався на те, що судом не надано оцінки тому факту, що у листопаді 2020 року в рамках справи № 400/1981/20 ГУ ДПС у Миколаївській області подало заяву про уточнення (зменшення) позовних вимог, в якій зазначило, що станом на поточну дату у ДП «Торжок» відсутній податковий борг по орендній платі з юридичних осіб на суму 790 918,25 грн. Зазначений борг зменшився з урахуванням самостійно наданих уточнюючих розрахунків з орендної плати з юридичних осіб, які були надані ДП «Торжок»

В апеляційній скарзі також зазначено, що зважаючи на положення абз. 2 ст. 286.5 ПК України, оскільки право власності на нерухоме майно , а відповідно й право користування земельною ділянкою, припинилось у ДП «Торжок» 26.01.2017 року, то обов`язок сплати орендної плати у підприємства припинився з 31.12.2016 року, а з 01.01.2017 року з`явився у нового власника нерухомого майна та користувача земельною ділянкою. З огляду на зазначене апелянт вважає, що за січень 2017 року ДП «Торжок» не повинно сплачувати орендну плату.

Враховуючи викладене, апелянт просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.12.2020 року та прийняти нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В свою чергу, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині часткового задоволення позову, Головне управління ДПС у Миколаївській області також подало апеляційну скаргу, в якій посилалось на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи

Апелянт посилався на те, що за даними інтегрованої картки платника податку з орендної плати з юридичних осіб за ДП «Торжок» обліковується «довідково» розраховані штрафні санкції за несвоєчасну сплату узгоджених сум грошових зобов`язань на суму 206 553, 73 грн. Станом на дату проведення камеральної перевірки та прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення за податкові періоди з 18.05.2017 року по 30.01.2018 року, строк давності щодо визначення контролюючим органом сум грошових зобов`язань (штрафної санкції) не перевищив 1095 днів. Суми узгоджених грошових зобов`язань, задекларованих платником в податковій звітності не сплачені, у зв`язку з чим відповідно до норм п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України є податковим боргом платника податків.

Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не враховано позицію відповідача стосовно того, що на момент складання податкового повідомлення-рішення форми «Ш» Головного управління ДФС у Миколаївській області від 03.04.2018 року № договір оренди землі від 21.10.2015 року № 11032, згідно переліку договорів оренди землі, які укладені Миколаївською міською радою та діють станом на 01.01.2018 року був діючим.

З огляду на зазначене, апелянт просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.12.2020 року та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Справа розглянута в порядку письмового провадження згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне:

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 21.02.2018 року Головним управлінням ДФС у Миколаївській області було проведено камеральну перевірку дочірнього підприємства "Торжок" з питання своєчасності сплати узгоджених податкових зобов`язань з орендної плати згідно податкових повідомлень-рішень ДПІ у Центральному районі м.Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області від 02.12.2016 року №, від 02.12.2016 року №, від 02.12.2016 № та за податкові періоди за серпень 2015 року, за липень-грудень 2016 року, за січень-липень 2017 року.

За результатами проведеної перевірки Головним управлінням ДФС у Миколаївській області складено акт перевірки від 21.02.2018 року № 1189/14-29-12-16/32143382, в якому зафіксовано порушення позивачем положень:

- п.57.3 ст.57 Податкового кодексу України, яким передбачено, що платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму грошових зобов`язань, донарахованих контролюючим органом, а також пеню та штрафні санкції, за їх наявності, протягом 10 календарних днів, наступних за днем узгодження;

- п.287.3 ст.287, п.288.7 ст.288 Податкового кодексу України, згідно яких платник податків зобов`язаний сплачувати податкові зобов`язання щодо плати за землю, визначену у податковій декларації за поточний рік, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

На підставі висновків акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 03.04.2020 року, яким дочірньому підприємству «Торжок» визначено штрафні санкції у розмірі 20% у сумі 206 555 грн. 44 коп. за порушення строків сплати суми грошового зобов`язання з орендної плати з юридичних осіб.

В ході розгляду справи було встановлено, що 17.02.2017 року позивачем була подана до контролюючого органу податкова декларація з плати за землю № , якою підприємство визначило річну суму грошового зобов`язання - 1 195 236грн., зокрема, по 99603,00 грн. щомісячно за земельну ділянку загальною площею 12960 м.кв.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.10.2015 року ДП «Торжок» було укладено з Миколаївською міською радою договір оренди землі № 11032, згідно з яким Миколаївська міська рада на підставі рішення від 18.06.2015 року № 48/34 передає, а позивач приймає в оренду земельну ділянку, право на яку було посвідчено договором оренди землі від 03.02.2006 року № 3875 для обслуговування нежитлової будівлі (торговельного центру « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») по АДРЕСА_1 . Згідно зазначеного договору оренди позивачу була передана в оренду земельна ділянка загальною площею 12960 кв.м., на якій знаходиться нежитлова будівля.

Звертаючись з позовом до суду першої інстанції, позивач посилався на те, що 26.01.2017 року на підставі іпотечного договору ТОВ «Первомайськ-Кондитер» звернуло стягнення на предмет іпотеки-нерухоме майно (БЦ та ТЦ «Кит») за адресою: м. Миколаїв, вул. Мала Морська, 108 та 108/5 та набуло право власності на нерухоме майно. В подальшому, право власності на вказане нерухоме майно було передано ТОВ «Нікінвест-2017».

У підтвердження вказаних обставин позивач надав витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, а також лист Управління земельних ресурсів Миколаївської міської ради від 08.04.2020 року, згідно з яким останнє не заперечує, що ДП «Торжок» не є землекористувачем земельної ділянки площею 12960 кв.м. по АДРЕСА_1 та платником орендної плати з 26.01.2017 року.

З огляду на викладене позивач вважає, що з моменту переходу права власності на нерухоме майно, розташоване на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 до іншого власника, ДП «Торжок» вже не є землекористувачем зазначеної земельної ділянки та не має сплачувати орендну плату за цю земельну ділянку, а тому визначення контролюючим органом штрафних санкцій за несвоєчасну сплату орендної плати за землю в сумі 127 366,12 грн. є безпідставним.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що за наслідками проведення камеральної перевірки відповідачем протиправно нараховані підприємству штрафні санкції за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання зі сплати орендної плати за землю без врахування поданої позивачем 18.05.2017 року уточненої податкової декларації. В свою чергу, стосовно земельного податку за 2017 рік, суд першої інстанції зазначив, що оскільки позивач в уточненій податковій декларації від 18.05.2017 самостійно визначив суму орендної плати за землю за січень, лютий 2017 в сумі 199206 грн., з яких січень 2017 року 99603 грн., лютий 2017 року 99603 грн., то штрафна санкція нарахована за несвоєчасну сплату орендної плати за землю за січень-лютий 2017 відповідачем здійснена правомірно. З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 03.04.2018 року підлягає скасуванню частково, а саме, на суму штрафної санкції, яка нарахована за несвоєчасну сплату орендної плати за землю за березень-липень 2017 року в сумі 87524,92 грн.

Колегія суддів не може у повній мірі погодитись з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 269 ПК України, платниками земельного податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Об`єктами оподаткування земельним податком, відповідно до п.п. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 ПК України, є, зокрема, земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Статтею 271 ПК України передбачено, що базою оподаткування земельним податком є:

- нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом;

- площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Згідно п.п. 288.1 ст. 288 ПК України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Пунктом 288.2 ст. 288 ПК України визначено, що платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

Згідно з пунктами 288.3 та 288.4 ст. 288 ПК України, об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

При цьому, п. 288.5 ст. 288 ПК України передбачено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу:

не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки; для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області;

не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

може перевищувати граничний розмір орендної плати, встановлений у підпункті 288.5.2, у разі визначення орендаря на конкурентних засадах.

Відповідно до п. 288.7 ст. 288 ПК України, податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Так, згідно ст. 285 ПК України, базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Пунктом 286.2 статті 286 ПК України визначено порядок обчислення плати за землю, згідно з яким платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Платник плати за землю має право подавати щомісяця звітну податкову декларацію, що звільняє його від обов`язку подання податкової декларації не пізніше 20 лютого поточного року, протягом 20 календарних днів місяця, що настає за звітним (п. 286.3 ст. 286 ПК України).

Пунктами 287.1 та 287.3 ст. 287 ПК України встановлено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Пунктом 287.6 ст. 287 ПК України передбачено, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Згідно п. 287.7 ст. 287 ПК України, у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

В свою чергу, пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, визначено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 53 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Пунктом 57.1 статті 57 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 57.3 ст. 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Статтею 50 ПК України передбачено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Згідно п. 50.2 ст. 50 ПК України, платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок не має права подавати уточнюючі розрахунки до поданих ним раніше податкових декларацій за будь-який звітний (податковий) період з відповідного податку і збору, який перевіряється контролюючим органом.

Судом встановлено, що позивачем в даному випадку не оскаржується податкове повідомлення-рішення № від 03.04.2018 року в частині визначення штрафних санкцій за несвоєчасну сплату орендної плати за землю за період липень-грудень 2016 року, за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань за податковими повідомленнями-рішеннями №, № , № від 02.12.2016 року.

Предметом оскарження є податкове повідомлення-рішення № від 03.04.2018 року в частині визначення дочірньому підприємству «Торжок» штрафних санкцій за несвоєчасну сплату грошових зобов`язань з плати за землю за період з січня 2017 року по липень 2017 року.

Як встановлено в ході розгляду справи, позивачем, як користувачем земельної ділянки площею 12960 кв.м., згідно укладеного з Миколаївською міською радою договору оренди від 21.10.2015 року № 11032, було подано контролюючому органу податкову декларацію з плати за землю за 2017 рік з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями у загальному розмірі 1 195 236 грн. (по 99 603 грн. на місяць).

Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, в подальшому, а саме, 18.05.2017 року, позивачем було подано до контролюючого органу уточнюючий розрахунок до податкової декларації з плати за землю за 2017 рік, згідно якого підприємством зменшено податкові зобов`язання з плати за землю та до сплати визначено лише податкові зобов`язання за січень-лютий 2017 року у розмірі 99 603 грн. на місяць.

Таким чином, на момент проведення камеральної перевірки контролюючий орган повинен був врахувати поданий позивачем уточнюючий розрахунок до податкової декларації з плати за землю за 2017 рік.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що визначення контролюючим органом позивачеві штрафних санкцій за несвоєчасну сплату самостійно визначених податкових зобов`язань з плати за землю за період з березня по липень 2017 року, за умови подання позивачем уточнюючого розрахунку, яким підприємство виключило сплату податкових зобов`язань за вказаний період, є неправомірним.

Однак, при цьому, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки позивачем самостійно визначено до сплати податкові зобов`язання з плати за землю за січень та лютий 2017 року, то нарахування контролюючим органом штрафних санкцій за несвоєчасну сплату таких податкових зобов`язань за вказані періоди, є обґрунтованим та правомірним.

Однак, з вказаним висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів апеляційного суду, з огляду на таке:

Статтею 126 ПК України встановлено відповідальність за порушення правил сплати (перерахування) податків.

Так, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Таким чином, застосування контролюючим органом штрафних санкцій є певною мірою відповідальності платника податків за неналежне виконання своїх податкових зобов`язань.

Дійсно, в ході розгляду справи підтверджено, що на момент проведення перевірки та винесення податкового повідомлення-рішення, позивачем було самостійно визначено податкові зобов`язання з плати за землю за січень та лютий 2017 року у розмірі 199 206 грн. (по 99603 грн. на місяць) та у визначені Податковим кодексом України строки такі податкові зобов`язання сплачені не були.

Також встановлено, що уточнюючі розрахунки до податкової декларації з плати за землю за 2017 рік, в тому числі уточнюючий розрахунок, яким взагалі виключено податкові зобов`язання з плати за землю за 2017 рік, подавались позивачем вже у 2020 році, тобто після проведення камеральної перевірки та винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а тому на момент його прийняття не могли бути враховані контролюючим органом.

Однак, колегією суддів встановлено, що згідно наявного в матеріалах справи витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 26.01.2017 року право власності на нежитлову будівлю, розташовану на земельній ділянці, яка була надана ДП «Торжок» в оренду для обслуговування зазначеної нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , було зареєстровано за ТОВ «Первомайськ-Кондитер».

В свою чергу, згідно ст. 120 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час реєстрації права власності на нежитлову будівлю за ТОВ «Первомайськ-Кондитер») у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Таким чином, з моменту реєстрації права власності на нежитлову будівлю ТОВ «Первомайськ-Кондитер», у ДП «Торжок» припинилось право користування земельною ділянкою, за адресою: АДРЕСА_1 , яка була раніше надана позивачу в оренду для обслуговування нежитлової будівлі.

Як вже зазначалось вище, пунктом 287.3 статті 287 ПК України встановлено, що у разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

При цьому, для нового користувача земельною ділянкою обов`язок щодо сплати плати за землю виникає саме з дня виникнення права користування земельною ділянкою.

Таким чином, судом встановлено, що з моменту набуття 26.01.2017 року ТОВ «Первомайськ-Кондитер» права власності на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , у ДП «Торжок» припинилось право користування земельною ділянкою, площею 12960 кв.м., та, відповідно, припинився і обов`язок щодо сплати орендної плати за вказану земельну ділянку.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що застосування до позивача штрафних санкцій, як міри відповідальності, за несвоєчасну податкових зобов`язань з плати за землю після 26.01.2017 року, які позивач взагалі не повинен сплачувати зважаючи на норми чинного законодавства, є безпідставним, а податкове повідомлення-рішення від 03.04.2018 року № в цій частині не може вважатись пропорційним, оскільки не відповідає принципу дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Доходячи такого висновку колегія суддів враховує, що згідно ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Крім того, як зазначив Конституційний Суд України в рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, виходячи зі змісту частини першої статті 8 Конституції України, охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою. Одним з проявів верховенства права, як підкреслюється у підпункті 4.1 цього рішення, є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Відтак, забезпечення справедливого балансу приватного та публічного інтересів у даній справі полягає у необхідності скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення в частині застосування до ДП «Торжок» штрафних санкцій за несвоєчасну сплату позивачем податкових зобов`язань з плати за землю за період, коли позивач втратив право користування земельною ділянкою, яка є об`єктом справляння вказаної плати, та втратив статус платника такого податку, а саме за період з 26.01.2017 року по 28.02.2017 року включно.

В свою чергу, оскільки відповідно до пункту 287.3 статті 287 ПК України, у разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році, колегія суддів доходить до висновку, що за період з 01.01.2017 року по 26.01.2017 року позивач мав своєчасно сплатити податкові зобов`язання з плати за землю, однак цього не здійснив.

Як вбачається з листів Миколаївської міської ради від 03.09.2020 року та Управління земельних ресурсів Миколаївської міської ради від 08.04.2020 року № 11.02-18/776, за умовами договору оренди землі № 11032 від 21.10.2015 року ДП «Торжок» було зобов`язано сплатити орендну плату за період з 01.01.2017 року до 26.01.2017 року у розмірі 80 324,89 грн.

З акту камеральної перевірки від 21.02.2018 року та розрахунку штрафних санкцій за результатами проведеної камеральної перевірки до податкового повідомлення-рішення № від 03.04.2018 року вбачається, що орендну плату за землю за січень 2017 року підприємство сплатило двома платежами: у розмірі 55 417,71 грн. 30.07.2017 року та у розмірі 44185,29 грн. 30.08.2017 року, тобі як граничною датою сплати таких податкових зобов`язань було 02.03.2017 року.

Таким чином, встановлено, що кількість днів затримки при сплаті суми у розмірі 55417,71 грн. становить 150 днів, а при сплаті суми 44185,29 грн. 181 день. Виходячи з кількості днів затримки сплати податкових зобов`язань та погашеної суми, контролюючим органом і розраховано штрафні санкції.

Колегія суддів доходить до висновку, що оскільки позивач був зобов`язаний сплатити узгоджену суму податкового зобов`язання з плати на землю у розмірі 80 324,89 грн., визначення контролюючим органом позивачеві штрафних санкцій за несвоєчасну сплату такого податкового зобов`язання на суму 16064,98 грн. (20 % від погашеної суми) (55 417,71 грн. х 20% + 24 907,18 грн. х20% = 16 064,98 грн.) є правомірним та обґрунтованим.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними посилання ДП «Торжок», в якості підстав для визнання відсутності обов`язку сплати ним податкових зобов`язань з плати на землю і за січень 2017 року на положення абз. 2 п. 286.5 ст. 286 ПК України, згідно з якими у разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника - юридичної або фізичної особи до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.

Колегія суддів зазначає, що вказані положення застосовуються саме у разі переходу права власності на земельну ділянку, тоді як в даному випадку у позивача право власності на земельну ділянку не виникало та не припинялось, а лише припинилось право користування земельною ділянкою. При цьому, нормами п. 287.1 ст. 287 Податкового кодексу України чітко врегульовано питання сплати податкових зобов`язань з плати за землю в разі, зокрема, припинення права користування земельною ділянкою.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що в даному випадку підлягають застосуванню саме норми п. 287.1 ст. 287 Податкового кодексу України, а не абз. 2 п. п. 286.5 ст. 286 ПК України.

Враховуючи положення п. 287.1 ст. 287 Податкового кодексу України, а також ст. 120 Земельного кодексу України, колегія суддів також вважає необґрунтованими посилання податкового органу на чинність договору оренди від 21.10.2015 року № 11032, укладеного між ДП «Торжок» та Миколаївською міською радою, оскільки з моменту реєстрації на іншу особу права власності на нежитлову будівлю, яка розташована на земельній ділянці, за яку позивач сплачував орендну плату, у позивача припинилось право користування зазначеною земельною ділянкою в силу закону. З огляду на викладене, не внесення відповідних змін до договору оренди не може бути підставою для висновку про наявність у позивача обов`язку зі сплати податкових зобов`язань з плати за землю після фактичного припинення права користування земельною ділянкою.

Зважаючи на все вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ДП «Торжок» та скасування податкового повідомлення-рішення від 03.04.2018 року № на суму 111 301,14 грн. В іншій частині позовних вимог ДП «Торжок» слід відмовити.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, порушення норм процесуального або матеріального права.

Враховуючи те, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, відповідно до ст.317 КАС України, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення - про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Суд встановив, що за звернення до суду першої інстанції із позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 2197 грн., що підтверджується квитанцією А-Банку від 15.10.2020 року № 34225119.

При зверненні до суду апеляційної інстанції апелянтом було сплачено судовий збір у розмірі 3153 грн, що підтверджується квитанцією А-Банку від 17.03.2021 року № 42353984.

Таким чином, апелянтом було сплачено судовий збір у загальному розмірі 5350 грн.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає, що стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сума судового збору пропорційна задоволеним позовним вимогам, а саме, 4675,90 грн.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу дочірнього підприємства "Торжок" задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов дочірнього підприємства "Торжок" задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.04.2018 року № в частині застосування до дочірнього підприємства "Торжок" штрафних санкцій на суму 111 301,14 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (54001, м. Миколаїв, вул. Лягіна, 6, код ЄДПОУ ВП 44104027) на користь Дочірнього підприємства "Торжок" (54020, м. Миколаїв, вул. Мала Морська, 108, ) судовий збір у сумі 4675 (чотири тисячі шістсот сімдесят п`ять) грн. 90 коп.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук