Справа № 280/1870/21
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2021-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

28 травня 2021 року Справа № 280/1870/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Стрельнікової Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської митниці Держмитслужби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

04.03.2021 ОСОБА_1 звернувся із позовною заявою до Дніпровської митниці Держмитслужби України про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що отримані податкові повідомлення-рішення від 17.11.2020 № 3Ф (форма Р) та № 3Ф (форма Р), прийняті Дніпровською митницею Держмитслужби України на підставі акту перевірки від 29.10.2020 № 0042/20/7.5-19/ НОМЕР_1 є протиправними та підлягають скасуванню у зв`язку із фактичним розрахунком оскаржуваних податкових зобов`язань на підставі невірно обраної бази оподаткування; відсутністю в матеріалах перевірки копії листа запиту до уповноважених органів на який йде посилання в Акті перевірки; відсутності в акті перевірки доказів умисного надання Позивачем (декларантом) недостовірних документів чи недостовірної інформації, або інших протиправних дій декларанта, які спричинили недобір обов`язкових платежів під час митного оформлення; відсутністю обґрунтування контролюючого органу про виникнення сумнівів у достовірності даних, поданих для декларування та причин здійснення перевірки через 2 роки після фактичного завершення митного оформлення товару.

Ухвалою суду від 15.03.2021 по даній справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Дніпровською митницею Держмитслужби України подано відзив на позовну заяву, в якому відпповідач не погоджується з пред`явленою позовною заявою. Просить позовні вимоги про визнання протиправним та скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень залишити без задоволення. В обґрунтування зазначає, що за результатами документальної невиїзної перевірки щодо дотримання ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань митної справи в частині правомірності застосування преференційного режиму, в результаті якої були встановленні певні порушення, які призвели до заниження податкового зобов`язання зі сплати митних платежів на загальну суму 28 473, 36 грн.; зазначає, що сертифікат з перевезення товару EUR.1 від 02.10.2018 № PL/MF/AN 0174656 не може бути підставою для застосування преференційного режиму вільної торгівлі до товару, оформленого за МД типу ІМ 40 АА ВІД 25.10.2018 № UA205100/2018/017568, так як уповноважений орган Республіки Польща не підтвердив преференційний статус походження товару вказаного у сертифікаті з перевезення товару EUR.1 від 02.10.2018 № PL/MF/AN 0174656.

Позивачем до суду 14.04.2021 надано відповідь на відзив в якому зазначає, що контролюючий орган до відзиву не надав сертифікат походження товару; зазначає, що Позивач не може нести відповідальність за дані, які вказані в сертифікаті, оскільки сертифікати видаються компетентними органами договірних держав; посилається на відповідь Палати податкової адміністрації в м. Кельці, відповідно до якого вбачається, що сертифікати є достовірними, відповідь не містить спростування того, що товар не походить з Договірної сторони; звертає увагу на те, що контролюючим органом не враховано, що від імені ОСОБА_1 , під час заповнення митної декларації виступав декларант ПП «ВЕСТБРОК».

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Суд, оцінивши повідомлені позивачем обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 набув у власність транспортний засіб Land Rover Discovery Sport номер кузова НОМЕР_2 .

25.10.2018 для здійснення митного оформлення товару за митною декларацією MД № UA205100/2018/016801 легкового автомобіля марки LAND ROVER, моделі DISCOVERY SPORT, 2015 р. в., надано наступні документи:

- рахунок фактуру № 180001.6-AST/PPDD від 11.10.2018;

- сертифікат про походження товару № PL/MF/AN0174656 від 01.10.2018 наданий продавцем товару є ОСОБА_2 АДРЕСА_2, та ін.;

Сплачено преференційну ставку мита в розмірі 7.3%.

25.10.2018 Львівська митниця ДФС прийняла рішення про коригування митної вартості товарів № UA205110/2018/000926/1, а саме легкового автомобіля марки LAND ROVER, моделі - DISCOVERY SPORT, ідентифікаційний номер (номер кузова) НОМЕР_2 , бувший у використанні, календарний рік виготовлення - 2015, модельний рік виготовлення - 2015, дата введення в експлуатацію - 02.02.2016, категорія ТЗ за документами виробника - М1.

Позивач сплатив скориговану митну вартість в суммі 103212,57 грн. та в цей же день 25.10.2018 було завершено митне оформлення транспортного засобу.

В подальшому рішення про коригування митної вартості було оскаржено та рішенням суду у справі № 140/83/19 позов задоволено, а рішення про коригування митної вартості визнано протиправним та скасовано.

30.11.2020 ОСОБА_1 отримав податкові повідомлення - рішення 17.11.2020 №3Ф (форма Р) та №3Ф (форма Р) прийняті Дніпровською митницею Держмитслужби України на підставі акту перевірки від 29.10.2020 №0042/20/7.5-19/ НОМЕР_1 за результатами яких збільшено грошові зобов`язання:

-за платежем мито на транспортні засоби на суму 29 659,75 грн. (№3Ф (форма Р);

-за платежем податок на додану вартість на суму 5 931,95 грн. (№3Ф (форма Р). Вказані суми обраховувались виходячи з рішення Львівської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів без врахування рішення суду, яким це рішення скасовано.

Позивач, не погодившись з вказаними рішеннями, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.

Так, доводи позивача щодо винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень без урахування фактичного скасування Поліською митницею рішення про коригування митної вартості товару від 25.10.2018 (на підставі рішення суду по справі № 140/83/19) і як наслідок розрахунок податкових зобов`язань виконано на підставі невірно обраної бази оподаткування є обґрунтованими та підтвердженими і приймаються до уваги.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З приводу застосування преференційного режиму оподаткування суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 36 МК України країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 36 МК України положення цього Кодексу застосовуються для визначення походження товарів, на які при ввезенні їх на митну територію України поширюється режим найбільшого сприяння (непреференційне походження), з метою застосування до таких товарів передбачених законом заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Положеннями статті 43 МК України передбачено, що документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.

Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.

Засвідчена декларація про походження товару - це декларація про походження товару, засвідчена державною організацією або компетентним органом, наділеним відповідними повноваженнями, а декларація про походження товару - це письмова заява про країну походження товару, зроблена у зв`язку з вивезенням товару виробником, продавцем, експортером (постачальником) або іншою компетентною особою на комерційному рахунку чи будь-якому іншому документі, який стосується товару.

Наведеними вище нормами права визначено перелік документів, які можуть підтвердити країну походження товару, до яких належить сертифікат про походження товару.

Отже, сертифікат про походження товару є лише одним з документів, на підставі якого митний орган встановлює країну походження товару, що впливає на нарахування відповідних митних платежів під час митного оформлення товарів та після їх випуску відповідно до заявленого митного режиму.

За змістом ч. 8 ст. 43 МК України у разі якщо в документах про походження товару є розбіжності у відомостях про країну походження товару або органом доходів і зборів встановлено інші відомості про країну походження товару, ніж ті, що зазначені у документах, декларант або уповноважена ним особа має право надати органу доходів і зборів для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару додаткові відомості.

Водночас додатковими відомостями про країну походження товару є відомості, що містяться в товарних накладних, пакувальних листах, відвантажувальних специфікаціях, сертифікатах (відповідності, якості, фітосанітарних, ветеринарних тощо), митній декларації країни експорту, паспортах, технічній документації, висновках-експертизах відповідних органів, інших матеріалах, що можуть бути використані для підтвердження країни походження товару (ч. 9 ст. 43 МК).

Частинами першою, другою статті 44 МК України передбачено, що для підтвердження країни походження товару орган доходів і зборів у передбачених законом випадках має право вимагати та отримувати документи про походження такого товару. У разі ввезення товару на митну територію України документ, що підтверджує країну походження товару, обов`язково подається у разі, якщо це необхідно для застосування митно-тарифних заходів регулювання зовнішньоекономічної діяльності, кількісних обмежень (квот), інших заходів економічного або торговельного характеру, що здійснюються в односторонньому порядку або відповідно до двосторонніх чи багатосторонніх міжнародних договорів, укладених відповідно до закону, або заходів, що здійснюються відповідно до закону для забезпечення здоров`я населення чи суспільного порядку, а також у разі, якщо в органу доходів і зборів є підстави для підозри в тому, що товар походить з країни, товари якої заборонені до переміщення через митний кордон України згідно із законодавством України.

У разі ввезення товару на митну територію України документ, що підтверджує країну походження товару, подається обов`язково лише у разі, якщо це необхідно для застосування митно-тарифних заходів регулювання зовнішньоекономічної діяльності, кількісних обмежень (квот), інших заходів економічного або торговельного характеру, що здійснюються в односторонньому порядку або відповідно до двосторонніх чи багатосторонніх міжнародних договорів, укладених відповідно до закону, або заходів, що здійснюються відповідно до закону для забезпечення здоров`я населення чи суспільного порядку, а також у разі, якщо в органу доходів і зборів є підстави для підозри в тому, що товар походить з країни, товари якої заборонені до переміщення через митний кордон України згідно із законодавством України.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України (ст. 278 МК України).

В силу приписів ч. 5 ст. 280 МК України ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

До товарів, що походять з України або з держав-членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом.

До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

За правилами статті 281 МК України допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.

Особливості митного оформлення окремих товарів, що ввозяться на митну територію України для вільного обігу, визначені статтею 377 МК України, згідно з якою товари за товарними позиціями 8701-8707, 8711, 8716 згідно з УКТ ЗЕД, які підлягають державній реєстрації, при ввезенні громадянами на митну територію України або надходженні на митну територію України на адресу громадян у несупроводжуваному багажі або вантажних відправленнях для вільного обігу, незалежно від їх вартості, підлягають письмовому декларуванню та митному оформленню в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, з оподаткуванням ввізним митом за повними ставками Митного тарифу України, акцизним податком і податком на додану вартість за ставками, встановленими ПК України.

Згідно з п. 187.8 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань, у разі ввезення товарів на митну територію України, є дата подання митної декларації для митного оформлення.

У випадках, передбачених статтею 191 цього Кодексу, дата виникнення податкових зобов`язань визначається з урахуванням положень статті 191 цього Кодексу.

В силу положень п. 190.1 ст. 190 ПК України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ МК України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

При визначенні бази оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, перерахунок іноземної валюти у валюту України здійснюється за курсом валюти, визначеним відповідно до статті 39-1 цього Кодексу.

Під час здійснення митного оформлення товару за митною декларацією MД № UA205100/2018/016801 легкового автомобіля марки LAND ROVER, моделі DISCOVERY SPORT, 2015 р. в., надано наступні документи:

- рахунок фактуру № 180001.6-AST/PPDD від 11.10.2018

- сертифікат про походження товару № PL/MF/AN0174656 від 01.10.2018 наданий продавцем товару є ОСОБА_2 АДРЕСА_2, та ін.

При цьому позивач сплатив преференційну ставку мита в розмірі 7.3%.

З наданих митному органу документів можливо встановити як країну походження товару, так і постачальника товару і його вантажовідправника.

Посилання контролюючого органу в акті на те що уповноваженими органами Республіки Польщі не підтверджено преференційний статус походження товарів зазначених в сертифікаті з перевезення від 02.10.2018 № PL|MF|AN 0174656 не може вважатись належним підтвердженням неможливості застосування преференційного режиму ОСОБА_1 оскільки сертифікат від 02.10.2018 № PL|MF|AN 0174656 не подавався при декларуванні і взагалі не стосується митної декларації IM 40 AA, оскільки до неї додавався сертифікат від 01.10.2018, що в тому числі встановлено рішенням суду у справі № 140/83/19 (копія додається). Однак контролюючий орган здійснював запит документа якого не існує проігнорувавши наявність в документах наданих до митного оформлення сертифіката від 01.10.2018.

Судом встановлено, що відповідачем не надано до матеріалів перевірки копії листа запиту до уповноважених органів Німеччини на який йде посилання в Акті перевірки. Тобто можливе направлення такого запиту на адресу виробника товару замість митного органу відповідачем не спростоване.

Законом України від 16 вересня 2014 року № 1678-VII ратифіковано Угоду від 27 червня 2014 року про асоціацію між Україною з однієї сторони та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами з іншої сторони, якою, серед іншого, передбачено поглиблену та всеохоплюючу зону вільної торгівлі між Україною та Європейським Союзом (далі - Угода про асоціацію).

Згідно з ч. 1 ст. 29 Угоди про асоціацію кожна Сторона зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку 1-А до цієї Угоди.

За змістом статті 16 Протоколу 1 Угоди про асоціацію товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: (а) сертифікат з перевезення товару EUR.1, або (b) у випадках, вказаних у статті 22 (1) цього Протоколу, - декларація, надана експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Протоколу 1 сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником. Частиною третьою цієї ж статті передбачено, що сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бут виданий митними органами країни-члена Європейського Союзу або України, якщо розглядувані товари можуть бути визнаними такими, що походять з Європейського Союзу або України, і задовольняють іншим умовам цього Протоколу.

Частиною першою статті 24 Протоколу 1 встановлено, що підтвердження походження є дійсним протягом чотирьох місяців з дати видачі в країні експорту й у зазначений період має бути подане до митних органів країни імпорту.

Згідно з ч. 1 ст. 43 МК України документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.

Пунктом 3 розділу І Порядку заповнення та видачі митницею сертифіката з перевезення (походження) товару EUR.1, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.11.2017 № 950, сертифікат з перевезення (походження) товару EUR.1 - документ, який підтверджує статус преференційного походження товару(ів).

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ вказаного Порядку сертифікат заповнюється на одну партію товару(ів), що експортується(ються).

За визначенням, наведеним у статті 1 Протоколу 1, партія товару означає товари, що або одночасно посилаються від одного експортера одному одержувачу, або зазначені в одному транспортному документі, що регламентує їх відправку від експортера одержувачу, або, за відсутності такого документу, в єдиному інвойсі.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що імпортер має право на застосування тарифної преференції у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом товарів, ввезених із Європейського Союзу, за умови підтвердження походження цих товарів під час митного оформлення сертифікатом EUR.1 (або іншим документом, визначеним МК України та Протоколом 1 Угоди про асоціацію), що виданий митними органами країни експорту на конкретну партію товару.

Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої ст. 351 Митного кодексу України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств. Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Аналіз наведених правових норм свідчить про можливість митного контролю після завершення митного оформлення за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордом України було допущено порушення законодавства України, а також орган доходів і зборів має право продовжити здійснення митного контролю, за наслідками якого донарахувати обов`язкові платежі, якщо протиправні дії декларанта спричинили їх недобір.

Частинами 1, 3 та 5 ст. 33 "Перевірка підтверджень походження" розділу VI Протоколу І до Угоди встановлено, що подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу. Перевірка має бути здійснена митними органами країни експорту. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь- яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, шо походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу.

Згідно з ч. 1 ст. 45 Митного кодексу України у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

Основні вимоги до оформлення документальних перевірок, закріплені у Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 N 727, (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 5 розділу 2 названого Порядку, факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

При цьому згідно з підпунктом 7 пункту 4 розділу 3 Порядку результати документальної перевірки щодо дотримання вимог законодавства з питань державної митної справи оформляються аналогічно результатам перевірки дотримання вимог податкового та валютного законодавства. У разі встановлення перевіркою порушень законодавства з питань державної митної справи необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків; зазначити невідповідність даних, які містяться в документах, поданих платником податків для здійснення митного оформлення, фактичним даним, виявленим під час перевірки, на підставі первинних документів платника податків; вказати первинні документи та інші матеріали, що свідчать про наявність порушень. Рішення щодо правильності визначення заявлених у митних деклараціях кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД, митної вартості та країни походження товарів, підстави для звільнення від оподаткування митними платежами окремими документами не оформляються, а зазначаються в акті (довідці) документальної перевірки.

Акт перевірки не містить доказів умисного надання Позивачем (декларантом) недостовірних документів чи недостовірної інформації, або інших протиправних дій декларанта, які спричинили недобір обов`язкових платежів під час митного оформлення. Більш того сама перевірка проведена через два роки з дня розмитнення транспортного засобу. Хоча контролюючий орган вже приймав рішення щодо коригування митної вартості товару і перевіряв всі подані декларантом докумени під час прийняття такого рішення. Наявність обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордом України було допущено порушення законодавства України, як того вимагає ст. 351 МК України відповідач не довів.

З урахуванням вищевикладеного Суд погоджується із твердженнями Позивача про те, що контролюючий орган протиправно розпочав перевірку через 2 роки після завершення митного оформлення товару, та не обґрунтував при цьому причини та сумніви у достовірності даних поданих для декларування, що призвело до прийняття протиправних податкових повідомлень рішень.

Суд критично ставиться до доводів відповідача про те, що відомості, отримані від уповноваженого органу іноземної держави не підлягають додатковому підтвердженню.

Контролююючий орган до відзиву не надав серифікат походження товару, хоча він наявний саме в його розпорядженні оскільки був переданий декларантом до митниці під час оформлення товару. Таким чином відповідач не простував доводів Позивача з приводу того що дата сертифікату є 01.10.2018 і це встановлено судовим рішенням у справі 140/83/19 ( а.с.23-29).

Як вбачається з відповіді Палати податкової адміністрації в м. Кельці сертифікати походження товару, з перевіркою яких звертався відповідач є справжніми. Отже відсутні підстави стверджувати про невідповідність їх умовам приференційного режиму, визначеного угодою про асоціацію.

Відповідно до ст. 26 Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони для цілей цієї Глави «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I до цієї Угоди («Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва») та «ПРОТОКОЛ I щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва метою імплементації цієї Угоди застосовуються Доповнення I і відповідні положення Доповнення II до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження (далі - Конвенція).

Відповідно до ст. 16 РЕГІОНАЛЬНОЇ КОНВЕНЦІЇ ПРО ПАН-ЄВРО-СЕРЕДЗЕМНОМОРСЬКІ ПРЕФЕРЕНЦІЙНІ ПРАВИЛА ПОХОДЖЕННЯ сертифікат з перевезення товару EUR.1 або EUR-МЕD має бути виданий митними органами Договірної сторони-експортера на письмову заявку експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником. Таким чином Позивач не може нести відповідальність за дані, які вказані в сертифікаті, оскільки сертифікати видаються компетентними органами договірних держав.

Статтею 31 Конвенції визначено, що виявлення незначних розбіжностей між відомостями, наведеними в підтвердженні походження та документах, поданих до митної служби для виконання формальностей, пов`язаних з імпортуванням товарів, не спричиняє нікчемності такого підтвердження походження, якщо належним чином встановлено, що цей документ відповідає представленим товарам. Очевидні формальні помилки у підтвердженні походження, такі як друкарська помилка, не є причиною для відхилення такого документа, якщо ці помилки не викликають сумнівів щодо правильності відомостей, наведених у документі.

Згідно зі ст. 32 Конвенції подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи Договірної сторони-імпортера мають обгрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цієї Конвенції. 2. З метою реалізації положень пункту 1 цієї Статті митні органи Договірної сторони імпортера повинні повернути сертифікат з перевезення товару ЕІЖ. 1 або ЕІЖ-МЕО та інвойс, якщо він була поданий, декларацію про походження або декларацію про походження ЕІЖ - МЕО, або копії цих документів митним органам країни експорту, вказавши, за необхідності, причини запиту. Будь-які отримані документи й інформація, що вказують на недостовірність інформації, наведеної в підтвердженні походження, повинні бути надіслані для обгрунтування запиту про здійснення перевірки . Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути якнайшвидше повідомлені про її результати. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з однієї з Договірних Сторін і відповідають іншим вимогам цієї Конвенції.

З відповіді Палати податкової адміністрації в м. Кельці вбачається що сертифікати є достовірними, відповідь не містить спростування того, що товар не походить з Договірної сторони, отже відсутні підстави стверджувати про неправомірне застосування преференційного режиму.

Контролюючим органом не враховано, що від імені ОСОБА_1 виступав декларант ПП «ВЕСТБРОК» (пункт 14 МД).

Відповідно до ст. 10 Регіональної конвенції про Пан-Євро-Середземноморські преференційні правила походження, Штрафи накладаються на будь-яку особу, яка розробляє чи має відношення до розробки документів, що містять неправильну інформацію з метою отримання преференційного режиму для товарів.

Аналогічна норма міститься в ст. 266 МК України, відповідно до частин 4, 5 якої у разі самостійного декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення декларантом передбачену цим Кодексом відповідальність за вчинення порушення митних правил у повному обсязі несе декларант. Особа, уповноважена на декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта, має такі самі обов`язки, права і несе таку саму відповідальність, що й декларант.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Всупереч наведеним вимогам відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності винесення оскаржуваних податкових повідпомень-рішень.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у сумі 908, 00 грн. що підтверджується платіжним дорученням.

За таких обставин, судовий збір сплачений позивачем в розмірі 908, 00 грн., стягується відповідно до статті 139 КАС України, на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, яким прийнято протиправні рішення про відмову в реєстрації спірних податкових накладних, а саме ГУ ДПС у Запорізькій області.

У зв`язку з вищевикладеним та керуючись ст. ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов- задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення - рішення прийняті Дніпровською митницею Держмитслужби України 17.11.2020 №3Ф (форма Р) яким ОСОБА_1 збільшено грошове зобов`язання на суму 29 659,75 грн. та №3Ф (форма Р) яким ОСОБА_1 збільшено грошове зобов`язання на суму 5 931,95 грн.

Стягнути судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці Держмитслужби України 49038, м. Дніпро, вул. Княгині Ольги, б. 22, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з оплати судового збору у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 коп).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Стрельнікова