Справа № 160/3478/21
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2021-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2021 року Справа № 160/3478/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання недійсним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
- визнати недійсним та скасувати рішення відділу з питань призначення та перерахунків пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про незарахування ОСОБА_1 стажу роботи з 03 травня 1995 року по 29 грудня 1998 року на посаді змінного механіка на Марганецькій водорятувальній станції;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 стаж роботи з 03 травня 1995 року по 29 грудня 1998 року на посаді змінного механіка на Марганецькій водорятувальній станції;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести ОСОБА_1 з 01.05.2020 року на пенсію по віку з індексацією 11% та зробити перерахунок пенсії в ручному режимі.
Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 з 27.12.1994 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком. Листом від 25.08.2020 року №430/03-14/27 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило про приведення пенсійної справи у відповідність до норм чинного законодавства, що призвело до зміни розміру пенсії. Виключено стаж роботи з 03 травня 1995 року по 29 грудня 1998 року на посаді змінного механіка на Марганецькій водорятувальній станції. При цьому було вказано, що для зарахування даного періоду необхідно надати архівну довідку для підтвердження стажу роботи на Марганецькій водорятувальній станції. При зверненні до п`яти архівів надходили відповіді, що документи від Служби рятування на воді до архівів не надходили. Вважає дії відповідача щодо не зарахування періоду роботи з 03 травня 1995 року по 29 грудня 1998 року на посаді змінного механіка на Марганецькій водорятувальній станції протиправними.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 року відкрито провадження в даній справі та призначено розгляд останньої за правилами загального позовного провадження.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Згідно відповіді ГУДСНС України від 07.09.2020 №4902-4485/4911 Марганецька рятувальна станція не була структурним підрозділом Головного управління державної служби з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області, тому відомості про роботу позивача відсутні.
Стосовно позовної вимоги про переведення ОСОБА_1 з 01.05.2020 року на пенсію по віку з індексацією 11% та зробити перерахунок пенсії в ручному режимі, то така вимога є незаконною, оскільки позивач з 1994 року та по сьогоднішній день перебуває на пенсії за віком. Розмір пенсії зменшився з 01.09.2020 року через вилучення із розрахунку пенсії період роботи з 03 травня 1995 року по 29 грудня 1998 року, а не через зменшення індексації.
21.05.2021 року судом отримано відповідь позивача на відзив ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, в якому позивач зазначає про необгрунтованість доводів відповідача та наполягає на задоволенні позовних вимог.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 10.05.1994 року перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримував пенсію по інвалідності внаслідок профзахворювання.
З 31.12.1994 року за особистою заявою позивача його переведено на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 року.
З 01.04.2004 року у зв`язку з прийняттям Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV позивачу пенсію розраховано в автоматичному режимі.
20.08.2020 року ОСОБА_1 надав заяву №1771 для перерахунку та акт про нещасний випадок на підприємстві.
При перегляді документів пенсійної справи ОСОБА_1 було виявлено, що для врахування періоду роботи з 03 травня 1995 року по 29 грудня 1998 року немає підстав, оскільки згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 прийнято на роботу до Центральної рятувальної станції, а звільнено згідно відбитку печатки з Рятувально - водоплавної служби України. Довідка про реорганізацію підприємства у пенсійній справі відсутня.
З Державного архіву до управління надійшла відповідь від 04.09.2020 року №Б-182-2020 про неможливість підтвердити період роботи позивача у Марганецькій рятувальній станції, оскільки документи на зберігання не надходили.
Згідно відповіді ГУДСНС України від 07.09.2020 №4902-4485/4911 Марганецька рятувальна станція не була структурним підрозділом Головного управління державної служби з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області, тому відомості про роботу позивача відсутні.
01.09.2020 року пенсійну справу позивача приведено у відповідність до норм чинного законодавства, що призвело до зменшення розміру пенсії.
Позивач не погоджується з такими діями пенсійного органу, вважає їх протиправними, що й стало підставою для звернення до суду.
Згідно із ч. 1 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 4 вказаної статті Закону № 1058 передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачу відмовлено у зарахуванні до загального стажу періоду його роботи з 03 травня 1995 року по 29 грудня 1998 року, оскільки згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 прийнято на роботу до Центральної рятувальної станції, а звільнено згідно відбитку печатки з Рятувально - водоплавної служби України. Довідка про реорганізацію підприємства у пенсійній справі відсутня.
Так, пунктами 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п. 3 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно п.18 Порядку підтвердження наявного трудового стажу, за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також за змістом п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у період з 03 травня 1995 року по 29 грудня 1998 року працював у Центральній рятувальній станції, що підтверджується записами в трудовій книжці.
Також в матеріалах справи містяться пояснення та копії трудових книжок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які працювали з позивачем на Центральній рятувальній станції та підтверджують їх спільну роботу на даному підприємстві.
Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даного періоду роботи відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги відповідачем.
Крім того, суд звертає увагу, що більше, ніж двадцять років, а саме, з 1994 року по 01.09.2020 року, пенсійним органом враховувався вказаний стаж роботи позивача та будь-яких сумнівів у відповідача не викликав.
При цьому, приписами Закону України «Про пенсійне забезпечення» не передбачено повноваження відповідача щодо скасування раніше призначеної пенсії чи зменшення її розміру.
Також, суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Таким чином, суд дійшов висновку, що обставини на які посилається відповідач є необґрунтованими та не можуть порушувати законне право позивача на включення періоду його роботи у Центральній рятувальній станції з 03 травня 1995 року по 29 грудня 1998 року до загального стажу роботи.
Стосовно позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести ОСОБА_1 з 01.05.2020 року на пенсію за віком з індексацією 11% та зробити перерахунок пенсії в ручному режимі суд зазначає таке.
Згідно матеріалів пенсійної справи позивача вбачається, що ОСОБА_1 з 31.12.1994 року отримує пенсію за віком.
Перерахунок пенсій у зв`язку із збільшенням середньої заробітної плати закладено в нормах частини 2 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058) та, зокрема, порядок проведення перерахунку пенсій, починаючи з 2019 року та подальших роках, передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році». Тобто ці документи визначили механізм щорічного осучаснення пенсійних виплат. У 2020 році Порядок осучаснення пенсій передбачено пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 № 251 «Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році».
З матеріалів пенсійної справи вбачається, що 23.04.2020 року позивачу проведено вид перерахунку: індексація заробітку (масовий).
Таким чином, позивач отримує пенсію за віком з 31.12.1994, з 01.05.2020 позивачу проведено перерахунок у зв`язку з індексацією заробітку.
З огляду на викладене, позовні вимоги в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести ОСОБА_1 з 01.05.2020 року на пенсію за віком з індексацією 11% та зробити перерахунок пенсії в ручному режимі, не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи зазначене, системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати позивача по сплаті судового збору понесені позивачем згідно квитанції №103 від 03.03.2021року пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 454, 00 грн. (908,00 грн./2).
Керуючись ст.ст. 72-77, 94, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання недійсним рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати недійсним та скасувати рішення відділу з питань призначення та перерахунків пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про незарахування ОСОБА_1 стажу роботи з 03 травня 1995 року по 29 грудня 1998 року на посаді змінного механіка на Марганецькій водорятувальній станції.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбаченістаттею295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна