Справа № 820/5859/16
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2021-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2021 року

м. Київ

справа № 820/5859/16

адміністративне провадження № К/9901/36165/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Гончарової І.А.,

суддів: Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

здійснивши попередній розгляд касаційної скарги Головного управління ДФС у Харківській області

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року (головуючий суддя - Полях Н.А.)

та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2017 року (колегія суддів: головуючий суддя - Шевцова Н.В., судді - Макаренко Я.М., Мінаєва О.М.)

у справі №820/5859/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТАН»

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АСТАН» (далі - позивач, платник, Товариство, ТОВ «АСТАН») звернулося до Харківського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області (далі - відповідач, контролюючий орган, ГУ ДФС у Харківській області) про скасування податкового повідомлення - рішення.

На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив про правомірність формування Товариством даних податкового обліку за результатами господарських відносин із ТОВ «Арктік торг», ТОВ «Техно-промкомплекс», Концерном «Високі технології права», ТОВ «ТД «Трейдторг» та ТОВ «Юрполіс-компані» у періоді, що перевірявся, та недоведення контролюючим органом правомірності викладених в акті перевірки висновків про порушення платником вимог податкового законодавства.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року адміністративний позов задоволено частково:

- скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області № від 26.05.2016 в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 237872,00 грн;

- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Харківській області на користь ТОВ "АСТАН" судовий збір у розмірі 3568,08 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що надані платником первинні документи підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Арктік торг», Концерном «Високі технології права» у періоді, що перевірявся, а також підтверджують фактичне виконання укладеного з ТОВ «Техно-промкомплекс» договору купівлі - продажу № 04/04/14 від 04.04.2014. Харківський окружний адміністративний суд зазначив про правомірність формування Товариством даних податкового обліку за результатами здійснення цих господарських операцій. При цьому, суд першої інстанції вказав про обґрунтованість висновків контролюючого органу про відсутність фактичного здійснення господарської діяльності між Товариством та ТОВ «ТД «Трейдторг», ТОВ «Юрполіс-копані» у періоді, що перевірявся, а також відсутність фактичного виконання умов укладеного між позивачем та ТОВ «Техно-промкомплект» договору про проведення маркетингових досліджень від 06.01.2014 № 2.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2017 року апеляційну скаргу ГУ ДФС у Харківській області залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ТОВ "АСТАН" задоволено, постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07.02.2017 у справі № 820/5859/16 скасовано в частині відмови в задоволенні позову та прийнято в цій частині нову постанову, якою скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області № від 26.05.2016, в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 53650,00 грн. В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07.02.2017 залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та задовольняючи ці позовні вимоги, суд апеляційної інстанції зазначив, що надані позивачем первинні документи підтверджують правомірність формування Товариством даних податкового обліку за результатами господарських операцій із ТОВ «ТД «Трейдторг», ТОВ «Юрполіс-копані», а також ТОВ «Техно-промкомплект» за договором про проведення маркетингових досліджень від 06.01.2014 № 2 у періоді, що перевірявся. Харківський апеляційний адміністративний суд вказав, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень не надано належних та достатніх доказів на підтвердження правомірності прийняття оскаржуваного податкового повідомлення - рішення.

Не погодившись із зазначеними рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на помилкове застосування судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2017 року, постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. На обґрунтування вимог касаційної скарги зазначає, що позивачем не надано доказів наявності ділової переписки у процесі замовлення та отримання консультацій за результатами господарських відносин із ТОВ «Юрполіс-копані» у періоді, що перевірявся. Не наведено переліку наданих ТОВ «Юрполіс-копані»» послуг та інформацію щодо усних або письмових консультацій. Контролюючий орган вказав про непідтвердження доцільності замовлення позивачем у ТОВ «ТД» Трейдторг» послуг по розповсюдженню листівок, враховуючи, що у цей період на ТОВ «АСТАН» працювало більше 100 штатних робітників, а також зазначив про ненадання Товариством доказів отримання економічного ефекту, за результатами виконання цих послуг. Відповідач вказує, що з наданих платником первинних документів неможливо встановити, яким чином здійснювалося навантаження та розвантаження придбаних у Концерну «Високі технології права» товару, а також наголошує на відсутності довіреностей на отримання ТМЦ. Контролюючий орган зазначає про неможливість фактичного виконання укладеного між позивачем та ТОВ «Арктік Торг» договору поставки від 08.07.2014 №08/07-04 з урахуванням часу, місцезнаходження майна та наявної кількості основних засобів тощо та вказує про відсутність у ТОВ «Техно-промкомплект» необхідних основних засобів і трудових ресурсів для виконання умов укладеного із ТОВ «АСТАН» договору купівлі-продажу від 24.04.2014 №04/04/14.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 червня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача.

31 липня 2017 року від позивача надійшли заперечення на касаційну скаргу, в яких Товариство зазначає про законність і обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій та безпідставність доводів, викладених у касаційній скарзі.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року) передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

12 березня 2018 року касаційну скаргу передано до Верховного Суду в порядку, передбаченому Розділом VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017).

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, посадовими особами відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, за результатами якої складено акт № 204/20-40-22-03-07/37948856 від 29.04.2016 (далі - Акт перевірки).

Як вбачається з Акта перевірки, контролюючий орган дійшов висновку про порушення Товариством вимог пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.4, 201.6 статті 201 Податкового кодексу України, у результаті чого платником безпідставно завищено суму податкового кредиту з податку на додану вартість в розмірі 194348,00 грн, зокрема, у травні 2014 року на 109464,00 грн, у червні 2014 року на 12033,00 грн, у липні 2014 року на 9023,00 грн, у серпні 2014 року на 43428,00 грн, у березні 2015 року на 9697,00 грн та квітні 2015 року на 10703,00 грн.

На підставі Акта перевірки відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення № від 26.05.2016, яким позивачу донараховано суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 291522,00 грн, з яких за основним платежем - 194348,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями - 97174,00 грн.

Контролюючий орган дійшов висновку про відсутність фактичного здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Арктік торг», ТОВ «Техно-промкомплекс», Концерном «Високі технології права», ТОВ «ТД «Трейдторг» та ТОВ «Юрполіс-компані» у періоді, що перевірявся.

Вважаючи зазначене податкове повідомлення - рішення протиправним, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку викладеним вище обставинам, колегія суддів виходить з наступного.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК України).

Таким чином, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податку та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Отже, наслідки для податкового обліку створює фактичний рух активів за результатами здійснення господарських операцій, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні врахувати, що відповідно до вимог статті 71 КАС України (тут і далі у редакції, чинній на час вирішення спору), обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував суми податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податку має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 71 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, між ТОВ «Арктік торг» (Постачальник) та ТОВ «АСТАН» (Покупець) укладено договір поставки №08/07-04 від 08.07.2014, за умовами якого Постачальник зобов`язувався передати у власність Покупця товар, визначений у видаткових накладних, а Покупець - прийняти та своєчасно оплатити його.

На підтвердження фактичного виконання умов зазначеного договору позивач надав копії видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, податкових накладних. Приймання товару здійснювалося директором ТОВ «АСТАН» - Бруньом О.М . Розрахунок між сторонами здійснено згідно з договором про відступлення права вимоги №2 від 03.02.2015, укладеним між ТОВ «Арктік торг» та ТОВ «Ілліна», що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями №2240.0 від 19.06.2015 та №2213.0 від 18.06.2015.

Між ТОВ «Техно-промкомплекс» (Постачальник) та ТОВ «АСТАН» (Покупець) укладено договір купівлі-продажу №04/04/14 від 04.04.2014, за умовами якого Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця товарно - матеріальні цінності (торгове обладнання), а Покупець зобов`язується прийняти та своєчасно оплатити його.

На підтвердження фактичного виконання умов договору купівлі-продажу №04/04/14 від 04.04.2014 позивач надав копії видаткових накладних, рахунків - фактур, товарно-транспортних накладних, податкових накладних, платіжних доручень.

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що придбане у ТОВ «Техно-промкомплекс» обладнання було використано позивачем у власній господарській діяльності, про що свідчать акти приймання - передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів.

Також між Концерном «Високі технології права» (Продавець) та ТОВ «АСТАН» (Покупець) було укладено договір поставки №02/04/14 від 02.04.2014, за умовами якого Продавець зобов`язується передати у власність Покупця визначений цим договором товар, а Покупець - прийняти та своєчасно оплатити цей товар. Найменування та одиниця виміру товару, його часткове співвідношення та ціна визначаються у видаткових накладних.

На підтвердження фактичного виконання умов зазначеного договору позивач надав копії видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, рахунків - фактур, податкових накладних та платіжних доручень.

Перевезення товару здійснювалось перевізником - ПП «Вегамакс» відповідно до договору від 28.03.2014 № ВМ-280302 про надання послуг з автомобільного перевезення і транспортної експедиції, що також підтверджується копіями товарно-транспортних накладних, копією акту надання послуг № 1364 від 30.05.2014, в якому відображені транспортно-експедиторські послуги, їх маршрути та вартість, а також копією платіжного доручення №1893 від 01.07.2014.

Придбані у Концерну «Високі технології права» товари були реалізовані позивачем через власну мережу аптек, що підтверджується копіями касових чеків на реалізацію частини зазначеного товару, копіями сертифікатів якості, копіями висновків державної санітарно-епідеміологічної експертизи.

Крім того, між ТОВ «АСТАН» (Замовник) та ТОВ «ТД» Трейдторг» (Виконавець) було укладено договір про надання послуг від 25.04.2014 №04/87, за умовами якого Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання надати комплекс послуг по розповсюдженню інформаційних листівок та проведенню промоакцій продукції засобів гігієни та дитячого харчування, а також надати маркетингові дослідження ринків лікарських засобів, засобів гігієни та засобів догляду.

На підтвердження фактичного виконання умов зазначеного договору позивач надав копії актів здачі - приймання робіт (надання) послуг, копії макетів листівок, копії податкових накладних, копію платіжного доручення, фотоматеріали, копію звіту про використані роботи по розповсюдженню інформаційних листівок та проведенню промоакцій, в якому зазначено найменування виконаних робіт, адреси місць проведення промоакцій та розповсюдження листівок, кількість відпрацьованих годин, вартість послуг тощо.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що виготовлення інформаційних листівок, які розповсюджувались TOB «ТД Трейдторг», позивач замовляв у ПАО «Тяжпромавтоматика». Маркетингові послуги замовлялися Товариством для стимулювання попиту на товари та були спрямовані на збільшення обсягів продажу продукції засобів гігієни, дитячого харчування, а також лікарських засобів, що відповідає меті господарської діяльності позивача.

Також з матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «АСТАН» (Замовник) та ТОВ «Техно-промкомплекс» (Виконавець) укладено договір на проведення маркетингових досліджень №2 від 06.01.2014, за умовами якого, Виконавець зобов`язується протягом дії цього договору надавати Замовнику за плату маркетингові послуги (маркетингові дослідження) за напрямками, визначеними у додаткових угодах до цього договору, а Замовник зобов`язується приймати надані послуги та оплачувати їх вартість на умовах дійсного договору. Об`єктом маркетингових послуг за цим договором є «Ринок продажу косметики по догляду за новонародженими за період з січня 2014 року по грудень 2014 року по Львівській області» та «Ринок продажу одноразових підгузків за період з січня 2014 по грудень 2014 року по Львівській області».

На підтвердження фактичного виконання умов зазначених договорів позивач надав копії актів здачі - приймання робіт (надання послуг) №1, №2 від 27.03.2015 за договором №2 від 06.01.2014, копії звітів за договором №2 від 06.01.2014 року, копії податкових накладних та копії платіжних доручень. Також позивачем до матеріалів справи були надані копії балансу (звітів про фінансові результати) за 2014 та 2015 роки, з яких вбачається, що виручка Товариства від реалізації продукції зростала, в тому числі завдяки проведеним рекламним акціям, промоакціям та проведеним маркетинговим дослідженням.

Крім того, між ТОВ «АСТАН» (Замовник) та ТОВ «Юрполіс-компані» (Виконавець) укладено договір про надання юридичних послуг №03/07 від 01.07.2014, за умовами якого Виконавець зобов`язується надати Замовнику визначені цим договором юридичні послуги, а Замовник зобов`язується оплатити такі послуги. Додатковою угодою №1 від 01.09.2014 до договору про надання юридичних послуг №03/07 від 01.07.2014 сторони дійшли згоди щодо наступного: «замовник може здійснити оплату в іншій формі, у тому числі шляхом передачі простого векселя».

На підтвердження здійснення цього правочину позивач надав до матеріалів справи копії: акту прийому-передачі виконаних послуг №1 від 31.07.2014, протоколу встановлення договірної ціни від 31.07.2014, в якому містяться відомості про надані послуги та їх вартість, зокрема, підготовку матеріалів до суду з ТОВ «ІНТЕЛЛА», підготовку відповідей на притензії ДП «Універсал Тернопіль», ТОВ «Фармацевтична фірма «Вертекс» та ТОВ «ТІГРЕС», надання консультацій тощо. Оплату за договором здійснено шляхом передачі простого векселя (акт приймання - передачі бланка простого векселя від 08.09.2014, акт приймання - передачі векселя від 08.09.2014).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до штатного розпису TOB «ACTAH» за липень 2014 року позивач не мав в своєму штаті юридичного відділу чи посади юрисконсульта, а тому використовував послуги ТОВ «Юрполіс-компані» для забезпечення юридичного супроводу, зокрема: підготовки матеріалів до суду, перевірки та складання різноманітних правових документів, консультацій з різноманітних господарсько-правових, цивільно-правових питань, застосування норм податкового законодавства тощо.

Надані позивачем на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними вище контрагентами первинні документи містять усі необхідні реквізити та у повній мірі відображають суть укладених договорів.

У ході розгляду справи судом апеляційної інстанцій було надано належну оцінку доказам, наданим позивачем та зібраним судами на підставі статті 11 КАС України, та іншим обставинами, що спростовують позицію контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства за результатами господарських відносин із вказаними вище контрагентами.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, а також умови укладених договорів, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що позивач має та надав суду відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності з іншими доказами свідчать про факт вчинення господарських операцій з зазначеними контрагентами, натомість доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки, враховуючи вимоги статті 71 КАС України (в редакції, чинній на час вирішення спору), за якою обов`язок доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на такого суб`єкта, контролюючий орган мав надати суду належні, достовірні та беззаперечні докази своїх тверджень про те, що податковий кредит за господарськими операціями з вказаними вище контрагентами сформовано безпідставно за господарськими операціями, які не виконувались.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Розглянувши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та здійснивши системний аналіз долучених до справи доказів, проаналізувавши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм законодавства, колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції, а тому касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 343, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

СуддіІ.А. Гончарова І.Я.Олендер Р.Ф. Ханова