Справа № 500/2929/20
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 рокуЛьвівСправа № 500/2929/20 пров. № А/857/4181/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Кухтея Р.В., Хобор Р.Б.,

за участі секретаря судового засідання Рибачука А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 січня 2021 року у справі № 500/2929/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Мірінович У.А.,

час ухвалення рішення 11 год. 00 хв.,

місце ухвалення рішення - м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення 26.01.2021,-

В С Т А Н О В И В :

01 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправною відмову щодо зарахування та зобов`язати зарахувати позивачу до стажу державної служби періодів: служби в Радянській армії з 21 квітня 1978 року по 06 травня 1980 року; роботи на посаді головного інженера-механіка по організації промислових технологій Заліщицького управління сільського господарства з 16 травня 1984 року по 04 березня 1986 року; роботи на посаді звільненого секретаря парткому коглоспу «Іскра» Заліщицького району з 04 березня 1986 року по 19 вересня 1987 року; роботи на посаді інструктора Заліщицького райкомому Компартії України з 19 вересня 1987 року по 23 травня 1988 року та призначити пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» з 26 серпня 2020 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на момент звернення до пенсійного органу із заявою від 26.08.2020 він мав стажу державної служби 20 років 10 місяців 16 днів, що є достатнім для призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 січня 2021 року позов задоволено в повному обсязі. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо зарахування ОСОБА_1 до стажу державної служби періодів: служби в Радянській армії з 21 квітня 1978 року по 06 травня 1980 року; роботи на посаді головного інженера-механіка по організації промислових технологій Заліщицького управління сільського господарства з 16 травня 1984 року по 04 березня 1986 року; роботи на посаді звільненого секретаря парткому колгоспу «Іскра» Заліщицького району з 04 березня 1986 року по 19 вересня 1987 року; роботи на посаді інструктора Заліщицького райкому Компартії України з 19 вересня 1987 року по 23 травня 1988 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 періоди: служби в Радянській армії з 21 квітня 1978 року по 06 травня 1980 року; роботи на посаді головного інженера-механіка по організації промислових технологій Заліщицького управління сільського господарства з 16 травня 1984 року по 04 березня 1986 року; роботи на посаді звільненого секретаря парткому колгоспу «Іскра» Заліщицького району з 04 березня 1986 року по 19 вересня 1987 року; роботи на посаді інструктора Заліщицького райкому Компартії України з 19 вересня 1987 року по 23 травня 1988 року, і призначити пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» з 26 серпня 2020 року. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області судові витрати на суму 840 гривень 80 коп. сплаченого судового збору.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення суду першої інстанції є таким, що винесене з порушенням норм матеріального права. Просить його скасувати та винести нову постанову, якою задовольнити апеляційну скаргу.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що основним критерієм, який визначає підстави для зарахування того чи іншого періоду роботи особи до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад держави: службовців, є встановлення за займаною посадою відповідного рангу. Періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посада в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання, і зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. Зазначає, що оскільки законодавством не передбачено можливість зарахування до стажу державної служби спірних періодів роботи на посадах та проходження військової служби в лавах Радянської армії, під час яких позивачу не присвоювались військові та спеціальні звання, а Порядок №283 скасовано, то у пенсійного органу відсутні правові підстави для переведення позивача із пенсії, призначеної відповідно до Закону №1058-IV на пенсію, що призначається відповідно до Закону України «Про державну службу».

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України).

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджено, що з червня 2014 року позивач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Тернопільській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

26.08.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про переведення його з пенсії за віком на загальних підставах на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.93 року №3723-XII.

Розглянувши заяву позивача, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області рішенням від 09.09.2020 року №1900-0306-9/13801 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу», оскільки стаж державної служби заявника складає 14 років 9 місяців 24 дні, що є недостатнім для призначення пенсії державного службовця відповідно вимог до Закону України «Про державну службу».

Позивач, вважаючи такі дії відповідача протиправними, звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протиправно не зараховано позивачу стажу державної служби за спірні періоди.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними, законними та обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Предметом спору є оцінка правомірності рішення відповідача щодо відмови позивачу у переведенні його на пенсію державного службовця в контексті наявності у нього стажу роботи на державній службі та стажу, що може бути прирівняний до стажу державного службовця, необхідного для призначення пенсії державного службовця.

Відповідно до статті 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ, який набрав чинності з 01.05.2016 (далі - Закон №889-VІІІ), встановлено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно із пунктом 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VІІІ стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Згідно з частиною першою статті 37 Закону №3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом 1 частини першої статті 28 Закону №1058-IV, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Абзацами 1, 2 та 3 пункту 2 Порядку 283 встановлено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України «Про державну службу», а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком.

У Додатку до вказаного Порядку наведено Перелік державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби.

Цим Переліком, серед іншого, передбачено виконавчі комітети місцевих Рад депутатів трудящих, Рад народних депутатів, їх управління, самостійні відділи, інші структурні підрозділи.

Порядком обчислення стажу державної служби передбачено зарахування до стажу державної служби періоду роботи в організаціях, передбачених абзацом 4 пункту 3 Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1993 №1049 (далі - Положення №1049).

Відповідно до пункту 3 Положення до стажу роботи, який дає право на одержання надбавки за вислугу років, зараховується, стаж роботи в організаціях (крім роботи у кооперативних та інших громадських організаціях), передбачених статті 118 Кодексу законів про працю України, зокрема в партійних, профспілкових і комсомольських на виборних та відповідних посадах.

За змістом статті 118 КЗпП України працівникам, звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади в державних органах, а також у партійних, профспілкових, комсомольських, кооперативних та інших громадських організаціях, надається після закінчення їх повноважень за виборною посадою попередня робота (посада), а при її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації.

Згідно з роз`ясненням Міністерства юстиції України від 03.06.1994 №4-5-1156, погодженими з Кабінетом Міністрів України, до стажу державної служби зараховують період роботи в цих органах лише на виборних та відповідальних посадах до припинення дії статті 6 Конституції УРСР і внесення змін до статті 7 Конституції УРСР (до 24 жовтня 1990 року). Відповідальною вважається посада, прийняття на яку здійснювалось колегіальним органом (рішення, бюро, комітету, постановою конференції, зборів) партійних, профспілкових, комсомольських організацій.

Таким чином, вищезазначеним законодавством передбачено зарахування стажу роботи в партійних організаціях до стажу державного службовця, особам які працювали на виборних та відповідальних посадах в органах до 24.10.1990.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постановах від 13 травня 2020 року у справі №2240/2515/18 та від 15 січня 2020 року у справі № 334/4034/16-а(2-а/334/217/16).

Відповідно до записів трудової книжки позивача НОМЕР_2 :

- №5 від 30.05.1980 року, ОСОБА_1 16.05.1984 прийнятий в порядку переведення на посаду головного інженера-механіка по організації промислових технологій Заліщицького управління сільського господарства, наказ №11 від 16.05.1984 (а. с. 18).

- №6 від 30.05.1980, ОСОБА_1 04.03.1986 звільнений з посади головного інженера-механіка по організації промислових технологій Заліщицького управління сільського господарства, наказ №25 від 04.03.1986 (а. с. 19).

- №7 від 30.05.1980, ОСОБА_1 04.03.1986 прийнятий на посаду секретаря парткому колгоспу «Іскра» Заліщицького району, постанова бюро райкому партії від 25.02.1986 року, протокол №5, п. 25. (а. с. 19).

- № 8 від 30.05.1980, ОСОБА_1 19.09.1987 прийнятий на посаду інструктора Заліщицького райкому Компартії України, Постанова бюро райкому партії від 27.08.1987 (а. с 19).

- №9 від 30.05.1980, ОСОБА_1 23.05.1988 звільнений з посади інструктора Заліщицького райкому Компартії України в зв`язку з обранням головою колгоспу «Дністер», Постанова бюро райкому партії прот. Б-32/12 від 20.06.1988 (а. с. 20).

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.04.1994 №239 «Про віднесення посад працівників місцевих Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів до відповідних категорій посад державних службовців і присвоєння їм рангів державних службовців» затверджений Порядок віднесення посад працівників місцевих Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів до відповідних категорій посад державних службовців і присвоєння їм рангів державних службовців (далі Порядок №239).

Пунктом 1 Порядку №239 передбачено, що до посади працівників місцевих Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів відносяться до шостої категорії, зокрема, посади заступників голів, секретарів виконкомів міських Рад народних депутатів і міст районного підпорядкування, селищних і сільських Рад народних депутатів.

Отже, періоди роботи позивача на посаді головного інженера-механіка по організації промислових технологій Заліщицького управління сільського господарства з 16 травня 1984 року по 04 березня 1986 року, на посаді звільненого секретаря парткому коглоспу «Іскра» Заліщицького району з 04 березня 1986 року по 19 вересня 1987 року, на посаді інструктора Заліщицького райкомому Компартії України з 19 вересня 1987 року по 23 травня 1988 року зараховується до стажу державної служби.

Правова позиція у спірних правовідносинах узгоджується з позицією Верховного Суду, наведеною у постановах від 07.03.2018 у справі №240/381/17 та від 07.02.2019 у справі №742/1718/17.

Крім того, згідно вимог частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та частини 1 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час проходження військової служби зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відтак, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області протиправно відмовило позивачу у зарахуванні до стажу державної служби також і періоду служби в Радянській армії з 21 квітня 1978 року по 06 травня 1980 року.

Враховуючи наведене вірним є висновок суду першої інстанції про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткову підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки апеляційний суд залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись, ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст.ст. 322, 325, 329 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 січня 2021 року у справі № 500/2929/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Р. В. Кухтей
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 31 травня 2021 року.