Справа № 160/623/21
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 травня 2021 року Справа № 160/623/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЛозицької І.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, сільського голови Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Андрєєва Григорія Дмитровича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимого на предмет позову на стороні позивача: Первина професійна спілка «Правозахисники країни» про визнання протиправним та скасування розпорядження та стягнення премії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, сільського голови Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Андрєєва Григорія Дмитровича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимого на предмет позову на стороні позивача: Первина професійна спілка «Правозахисники країни», в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати розпорядження №111-р від 22 грудня 2020 року сільського голови Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Андрєєва Григорія Дмитровича про притягнення до дисціплінарної відповідальності начальника-адміністратора відділу центру надання адміністративних послуг Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області ОСОБА_1 ;
- стягнути з Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області на корись ОСОБА_1 премію в сумі 2 640,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 працює на посаді начальника-адміністратора відділу центру надання адміністративних послу Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області. Розпорядженням Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області №111-р від 22.12.2020 року позивачу було оголошено догану за порушення трудової дисципліни.
Позивач вважає, що розпорядження є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки, винесено всупереч вимог статей 147, 149 Кодексу законів про працю України.
Позивач зазначає, що в оскаржуваному розпорядженні відсутні посилання на конкретні обставини вчинення порушення трудової дисципліни, час вчинення та виявлення такого порушення, відсутній склад дисциплінарного правопорушення. Крім того, будь-яких фактів та доказів неналежного виконання позивачем службових обов`язків оскаржуване розпорядження не містить, а загальне посилання на порушення трудової дисципліни не може засвідчувати факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку.
Як зазначає позивач, у зв`язку з накладенням дисциплінарного стягнення, в грудні 2020 року, позивача позбавлено премії на суму 2640,00 грн., що пов`язано саме з притягненням до дисциплінарної відповідальності.
Крім того, позивач зазначає, що притягнення її до дисциплінарної відповідальності відбулось без згоди Первинної професійної спілки «Правозахисники країни», членом якої є позивач, що є порушенням вимог ст. 252 КЗпП України.
Ухвалою суду від 08.02.2021 року, після усунення недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та доказів на його обґрунтування, а також встановлено третій особі строк для надання пояснень щодо позову та відзиву.
Заперечуючи проти позову, відповідачем надано до суду письмовий відзив на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи.
В обґрунтування відзиву відповідач зазначає, що вказівка на фактичні обставини, які стали підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення, посилання на конкретні обставини вчинення порушення трудової дисципліни, час його виявлення, склад дисциплінарного правопорушення, факти та докази неналежного виконання позивачем службових обов`язків вкладені в акті службової перевірки (розслідування) від 21.12.2020 року, відповідно до якого, позивач в період з 10.11.2020 року по 13.11.2020 року була відсутня на робочому місці без поважних причин, що вважаються прогулом. З вказаним актом позивач була ознайомлена 22.12.2020 року, що підтверджується її підписом в акті.
На думку відповідача, всі вимоги щодо порядку накладення дисциплінарного стягнення, передбачені ст. 149 КЗпП України, відповідачем дотримані, що підтверджує законність прийнятого рішення.
Беручи до уваги викладене, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Третя особа правом на надання до суду письмових пояснень щодо позовної заяви та відзиву не скористалась.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Судом встановлено, що розпорядженням сільського голови Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Андрєєва Григорія Дмитровича № 95-р від 25.11.2020 року «Щодо проведення службової перевірки», на підставі наявної інформації про відсутність начальника ЦНАП ОСОБА_1 на робочому місці в період з 10.11.2020 року по 13.11.2020 року наказано провести службову перевірку зазначеним фактам відсутності начальника ЦНАП на робочому місці в період з 10.11.2020 року по 13.11.2020 року. Створено тимчасову комісію щодо проведення зазначеної перевірки у складі: Цурик Н.О. - керуюча справами (секретар виконкому), Дунаєв В.В. - провідний спеціаліст (юрист), Попова Ю.А. - спеціаліст ІІ категорії фінансово-економічного відділу виконавчого комітету.
За результатами проведеної службової перевірки було складено Акт проведення службової перевірки (розслідування) від 21.12.2020 року, копія якої міститься в матеріалах справи.
Згідно з Актом проведення службової перевірки (розслідування) від 21.12.2020 року комісія дійшла наступних висновків: 1) начальник відділу ЦНАП виконавчого комітету Сурсько-Литовської сільської ради ОСОБА_1 покинула своє робоче місце 10.11.2020 року, повідомивши лише свої колег про хворобливий стан та підвищену температуру. Але в цей час не звернулася до свого сімейного лікаря ОСОБА_6 , з якою укладено декларацію, при цьому лікар була присутньою в лікарні та здійснювала прийом пацієнтів. Також, ОСОБА_1 не звернулася до свого сімейного лікаря чи іншого лікаря в телефонному режимі для надання професійної консультації з приводу підвищеної температури та зареєстрував відповідне звернення пацієнта до лікаря; 2) факт відсутності на робочому місці начальника відділу ЦНАП виконавчого комітету Сурсько-Литовської сільської ради ОСОБА_1 , у зв`язку із хворобою не знайшов свого підтвердження, оскільки позивач у своїй пояснювальній записці зазначила, що 10.11.2020 року пішла з роботи, але нічого не вказала про її відсутність на робочому місці з 11.11.2020 року по 13.11.2020 року; 3) в період з 10.11.2020 року по 13.11.2020 року позивач до будь-яких медичних установ чи до лікарів за медичною допомогою чи консультацією не зверталася та не надала будь-яких інших доказів щодо її перебування у хворобливому стані, що ставить під сумнів її твердження про відсутність на робочому місці за станом здоров`я, тобто її хворобою.
Комісія зазначила, що начальника відділу ЦНАП виконавчого комітету Сурсько-Литовської сільської ради ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці в період з 10.11.2020 року по 13.11.2020 року без поважних причин, що вважається прогулом.
Таким чином, комісією винесено наступну пропозицію: «Накласти на начальника відділу ЦНАП виконавчого комітету Сурсько-Литовської сільської ради ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді догани та попередити про недопущення в подальшому порушень трудової дисципліни, а також сумлінно ставитися до службових обов`язків».
З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням виконавчого комітету Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області №111-р від 22.12.2020 року оголошено ОСОБА_1 догану за порушення трудової дисципліни та зобов`язано в подальшому не допускати порушення трудової дисципліни, сумлінно ставитися до виконання своїх службових обов`язків.
Не погоджуючись з наказом про накладення до дисциплінарного стягнення, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернулася до суду з цією позовною заявою.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.
Правовідносини з приводу проходження публічної служби в органах та на посадах місцевого самоврядування унормовані, насамперед, приписами Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування".
Так, за визначенням ст.1 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.
В статті 4 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" зазначено, що служба в органах місцевого самоврядування здійснюється на таких основних принципах: служіння територіальній громаді; поєднання місцевих і державних інтересів; верховенства права, демократизму і законності; гуманізму і соціальної справедливості; гласності; пріоритету прав та свобод людини і громадянина; рівних можливостей доступу громадян до служби в органах місцевого самоврядування з урахуванням їх ділових якостей та професійної підготовки; професіоналізму, компетентності, ініціативності, чесності, відданості справі; підконтрольності, підзвітності, персональної відповідальності за порушення дисципліни і неналежне виконання службових обов`язків; дотримання прав місцевого самоврядування; правової і соціальної захищеності посадових осіб місцевого самоврядування; захисту інтересів відповідної територіальної громади; фінансового та матеріально-технічного забезпечення служби за рахунок коштів місцевого бюджету; самостійності кадрової політики в територіальній громаді.
Відповідно до ст.8 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування» основними обов`язками посадових осіб місцевого самоврядування є: додержання Конституції і законів України, інших нормативно-правових актів, актів органів місцевого самоврядування; забезпечення відповідно до їх повноважень ефективної діяльності органів місцевого самоврядування; додержання прав та свобод людини і громадянина; збереження державної таємниці, інформації про громадян, що стала їм відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків, а також іншої інформації, яка згідно із законом не підлягає розголошенню; постійне вдосконалення організації своєї роботи, підвищення професійної кваліфікації; сумлінне ставлення до виконання службових обов`язків, ініціативність і творчість у роботі; шанобливе ставлення до громадян та їх звернень до органів місцевого самоврядування, турбота про високий рівень культури, спілкування і поведінки, авторитет органів та посадових осіб місцевого самоврядування; недопущення дій чи бездіяльності, які можуть зашкодити інтересам місцевого самоврядування та держави.
За змістом ст.11 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" громадяни України, які вперше приймаються на службу в органи місцевого самоврядування (за винятком посад, зазначених в абзаці другому частини першої статті 10 цього Закону), у день прийняття відповідного рішення складають Присягу такого змісту: "Усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити громаді та народові України, неухильно дотримуватися Конституції України та законів України, сприяти втіленню їх у життя, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, сумлінно виконувати свої посадові обов`язки".
Таким чином, у силу приписів ст.ст.4, 8, 11 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" до виконання обов`язків за посадою службової особи місцевого самоврядування законодавцем висуваються підвищені вимоги порівняно із вимогами роботодавця до «звичайного» цивільного працівника.
За приписами ст. 7 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про статус депутатів місцевих рад", "Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів", цим та іншими законами України.
Посадові особи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією України і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів місцевого самоврядування, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.
На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія Закону України "Про запобігання корупції" та законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст. 139 Кодексу законів про працю України визначені наступні обов`язки працівника: працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Згідно з ст. 142 Кодексу законів про працю України трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил.
Суд зазначає, що до посадових осіб органу місцевого самоврядування можуть застосовуватися лише загальні дисциплінарні стягнення, передбачені ст. 147 Кодексу законів про працю України: догана та звільнення.
За приписами ст. 147 Кодексу законів про працю України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.
Таким чином, системний аналіз наведених норм дає суду підстави для висновків, що об`єктивною стороною дисциплінарного проступку є порушення трудової дисципліни.
За змістом ст. 147-1 Кодексу законів про працю України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.
Відповідно до ст. 148 Кодексу законів про працю України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.
Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
Статтею 149. Кодексу законів про працю України передбачено порядок застосування дисциплінарних стягнень До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.
За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.
При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.
Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
З акту службової перевірки від 21.12.2020 року вбачається, що підставою для проведення перевірки було звернення мешканців села 24.11.2020 року до голови Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Андрєєва Григорія Дмитровича , в якому повідомили про відсутність начальника відділу ЦНАП виконавчого комітету Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області ОСОБА_1 на своєму робочому місці.
Службовою перевіркою встановлено, що позивач була відсутня на робочому місці з 10.11.2020 року по 13.11.2020 року.
В пояснювальній записці від 26.11.2020 року позивач зазначила, що 10.11.2020 року пішла з роботи у зв`язку з високою температурою. Вчасно не отримала довідку у зв`язку з тим, що лікар позивача перебувала на курсах підвищення кваліфікації.
Також в матеріалах справи містяться пояснення начальника відділу соціального захисту населення Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Каширкіної Р.А. та спеціаліста з питань реєстрації фізичних осіб Забун В.Г. , в яких зазначено, що позивач в період з 10.11.2020 року по 13.11.2020 року була відсутня на роботі та з її слів у неї була хвороба.
З матеріалів справи вбачається, що завідуюча Сурсько-Литовської АЗПСМ ОСОБА_6 повідомила директора КНП ЦПМСД, що ОСОБА_1 є декларантом КНП ЦПСМД Сурсько-Литовської сільської ради, Сурсько-Литовської АЗПСМ з сімейнім лікарем ОСОБА_6 . Вказала, що з 10.11.2020 року по 13.11.2020 року ОСОБА_1 до поліклініки та в телефонному режимі до сімейного лікаря не зверталась.
Також директором КНП «ЦПМСД Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області» Сиротенко А.Є. на запит відповідача було надано відповідь №413 від 30.11.2020 року, копія якої міститься в матеріалах справи.
У вказаній відповіді зазначено, що ОСОБА_1 є декларантом КНП «ЦПМСД» Сурсько-Литовської сільської ради», у сімейного лікаря Сурсько-Литовської амбулаторії ЗПСМ ОСОБА_6 .
Сімейний лікар ОСОБА_6 10.11.2020 року здійснювала прийом громадян у штатному режимі.
У термін з 11.11.2020 року по 13.11.2020 року лікар ОСОБА_6 відповідно до наказу по закладу на підставі путівки Департаменту охорони здоров`я ДОДА перебувала на тематичних курсах удосконалення.
У період з 11.11.2020 року лікувальний заклад працював у штатному режимі, прийом пацієнтів відбувався лікарями ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
За інформацією завідуючої Сурско-Литовської амбулаторії з 10.11.2020 року по 13.11.2020 року ОСОБА_1 до поліклініки не зверталась. В телефонному режимі до сімейного лікаря не зверталась.
Як вбачається з акту проведення службової перевірки (розслідування) від 21.12.2020 року, комісія зазначила, що начальника відділу ЦНАП виконавчого комітету Сурсько-Литовської сільської ради ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці в період з 10.11.2020 року по 13.11.2020 року без поважних причин, що вважається прогулом.
Суд зазначає, що законодавство України не містить визначення терміну «прогул», але з огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України суд у даному випадку вважає за необхідне взяти до уваги правові висновки постанови Верховного Суду від 11.03.2020 р. у справі №459/2618/17, де вказано, що прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно або в цілому). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня.
Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності.
Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника.
Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не існує, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин.
Відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я.
Вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, якого притягнуто до дисциплінарного стягнення, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати всі надані сторонами докази.
Враховуючи викладене, суд зазначає, що на підтвердження поважності причини відсутності позивача на робочому місці, ОСОБА_1 надано до суду довідку, видану лікарем Амбулаторії № 7 ЗПСМ КНП «ДЦПМСД № 7» ДМР Бугаєску А.М., з якої вбачається, що позивач зверталася до амбулаторії 10.11.2020 року з діагнозом ГРВІ. Довідка видана з 10.11.2020 року по 13.11.2020 року.
При цьому, суд вважає за важливе зазначити, що відповідно до ч. 4 ст.4 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я", до основних принципів охорони здоров`я в Україні, з-поміж інших, належать рівноправність громадян, демократизм і загальнодоступність медичної допомоги та інших послуг у галузі охорони здоров`я.
Статтею 38 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» визначено, що кожний пацієнт, який досяг чотирнадцяти років і який звернувся за наданням йому медичної допомоги, має право на вільний вибір лікаря, якщо останній може запропонувати свої послуги, та вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій.
Кожний пацієнт має право, коли це виправдано його станом, бути прийнятим у будь-якому закладі охорони здоров`я за своїм вибором, якщо цей заклад має можливість забезпечити відповідне лікування.
Крім того, суд також вважає за необхідне зазначити, що відсутність працівника за станом здоров`я може підтверджуватися не тільки листком непрацездатності, а й довідкою медичної установи, показаннями свідків чи іншими доказами.
Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 11.03.2020 у справі №459/2618/17.
Довідка, що міститься в матеріалах справи була видана лікарем закладу охорони здоров`я в межах її компетенції, зазначена в довідці інформація є достовірною, що відповідачами не спростовано та свідчить про те, що позивач впродовж зазначеного у довідці періоду дійсно хворіла, а також свідчить про те, що її стан здоров`я не дозволяв ОСОБА_1 виконувати свою трудову функцію.
Тому, суд доходить висновку, що в такому випадку відсутність позивача на роботі має вважатися такою, що сталася з поважних причин.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що причина відсутності позивача на робочому місті є поважною та доведеною, оскільки в матеріалах справи містяться пояснення співробітників, яким позивач повідомила про погіршення стану здоров`я та довідка лікаря Амбулаторії № 7 ЗПСМ КНП «ДЦПМСД № 7» ДМР Бугаєску А.М., що підтверджує факт хвороби позивача.
Відтак, оскаржуване розпорядження належить визнати протиправним та скасувати.
Разом з тим, суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності відбулося без згоди первинної професійної спілки «Правозахисники країни», членом якої є позивач, оскільки в матеріалах справи відсутні бідь-які докази, які б свідчили, що ОСОБА_1 є членом цієї професійної спілки.
Крім того, як зазначив відповідач у своєму відзиві, позивач не повідомляла, що є членом професійної спілки «Правозахисники країни».
Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно зі ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для отримання попередньої згоди профспілкового органу для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, як це передбачено статтею ст. 252 КЗпП України.
Стосовно позивних вимог позивача щодо стягнення з Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області премії в сумі 2640,00 грн., яку не було виплачено позивачу у зв`язку з притягненням до дисциплінарної відповідальності, суд зазначає наступне.
Згідно із частинами другою, третьою статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а в разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.
Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.
Аналогічні положення викладено у статті 15 Закону України "Про оплату праці".
Відповідно до змісту статті 2 Закону України "Про оплату праці" у структуру заробітної плати входить основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Так, основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.
Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
До інші заохочувальні та компенсаційні виплати належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Суд зазначає, що визначення розміру та виплата таких доплат є дискреційними повноваженнями.
За Рекомендацією № R (80) 2 комітету державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Отже, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.
З урахуванням положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Оскільки повноваження Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області щодо визначення розміру та виплати премії є дискреційними, суд не може перебирати на себе функцію призначення та нарахування премії замість органу, на який покладено такі повноваження.
Схожих за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 квітня 2020 року у справі № 219/5775/, від 15 червня 2020 у справі № 623/3181/16-а.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З урахуванням викладеного суд вважає за необхідне задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_1 .
Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 908,00 грн., що документально підтверджується квитанцією № 54114633 від 04.02.2021 року, яка наявна в матеріалах справи.
Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду, підлягає стягненню з Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області за рахунок бюджетних асигнувань в розмірі 454,00 грн.
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, сільського голови Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Андрєєва Григорія Дмитровича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимого на предмет позову на стороні позивача: Первина професійна спілка «Правозахисники країни» про визнання протиправним та скасування розпорядження та стягнення премії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області №111-р від 22 грудня 2020 року «Про оголошення догани ОСОБА_1 ».
У іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 31.05.2021 року.

Суддя І.О. Лозицька