Справа № 160/4826/21
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2021-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2021 року Справа № 160/4826/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
розглянувши у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРТНЕР ДЕКОР» до Дніпровської митниці Держмитслужби України про визнання протиправним та скасування рішення, -
30.03.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулося Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРТНЕР ДЕКОР» (далі позивач) із позовною заявою до Дніпровської митниці Держмитслужби України (далі відповідач) з вимогами про:
визнати протиправним рішення Дніпровської митниці Держмитслужби України про коригування митної вартості товарів від 19.02.2021 р. № UA110130/2021/000021/1;
В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві зазначив наступне. 17.02.2021 з метою здійснення митного оформлення ввезених в режимі імпорту товарів ТОВ «ПАРТНЕР ДЕКОР» було задекларовано партію отриманого товару за ЕМД № UA 110130/2021/004034 - кружки пивні, бокали пивні та банки для пива, загальною вартістю 7918,16Євро. Митна вартість зазначеного товару була визначена за ціною договору. Для підтвердження вартості ввезеного товару, яка повинна бути сплачена продавцю, підприємством було надано митному органу документи, передбачені частинами 2 та 3 ст. 53 МКУ, перелік яких зазначений в гр. 44 митної декларації. Під час здійснення митницею контролю правильності визначення митної вартості товарів у митного органу виник сумнів щодо достовірності поданих відомостей, у зв`язку з чим було запитано додатково заявку на виробництво від 21.01.2021 №21/01/21-1, переклад інвойсу FATTURA P121037 від 21.01.2021 р. Таким чином, декларантом були надані усі необхідні документи для підтвердження розміру ціни, сплаченої за товар, для здійснення митної оцінки товару саме за першим методом. Проте, 19.02.2021 року відповідачем прийнято Рішення про коригування митної вартості товару № UA 110130/2021/000021/1, відповідно до якого, загальна митна вартість задекларованого товару скоригована митницею за другорядним методом визначення митної вартості - 2-ґ - резервний метод, збільшивши ціну на 179 435,23грн., а також відмовлено у прийнятті вказаної митної декларації шляхом оформлення картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Позивач не погоджується з прийнятим рішенням відповідача та вважає, що відповідачем не доведено наявності обґрунтованого сумніву у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів. Сама по собі відсутність у платіжних документах посилання на інвойс чи проформу-інвойс, за умови наявності вказівки на контракт та товари, які оплачуються, не є підставою для висновку щодо недостовірності наданої позивачем інформації про митну вартість товару, а у сукупності з іншими документами, що стосуються поставки оцінюваного товару, і були подані позивачем для митного контролю, дозволяють ідентифікувати платіж з оцінюваним товаром. Безпідставними є твердження митниці стосовно того, що до складової митної вартості товару має бути включена сума банківської комісії, оскільки в жодному випадку при переміщенні товарів через митний кордон вартість банківських послуг не включається до бази митної вартості. На переконання позивача, митним органом не доведено обгрунтованого сумніву в правильності визначення позивачем митної вартості товару. Декларантом надано всі необхідні документи на підтвердження визначеної митної вартості. Враховуючи наведене, оскаржувані рішення є протиправними та підлягають скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.03.2021 р. справу № 160/4826/21 прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, а також витребувано додаткові докази у справі.
22.04.2021 р. на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив, в якому відповідач проти позовних вимог заперечував, просив в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції зазначив наступне. Декларант 17.02.2021 р. звернувся до Дніпровської митниці для здійснення митного оформлення товару (скло та вироби зі скла), ввезеного на митну територію України на підставі контракту від 16.05.2020 р. №16/05/18-1, укладеного з компанією Vetreria di Borgonovo S.p.A», Італія. Товари імпортовано відповідно до ЕМД від 17.02.2020 №110130/2021/004034. За результатами перевірки документів та відомостей, доданих до митної декларації, з урахуванням положень статті 337 МК України, встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності та не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості (п. 3 ст. 53 МКУ). Заявлена за ЕМД партія товару імпортована за підставі контракту від 16.05.2018 №16/05/18-1. Згідно п.1.1 контракту «Продавец продает, а Покупатель покупает изделия из стекла (далее по тексту - «Товар») на основании согласованных Сторонами заявок Покупателя». Згідно п.3.3 контракту «Продавец в течениие пяти дней с момента получения заявки от Покупателя предоставляет Покупателю проформу для согласования и подтверждения». Згідно п.3.4 контракту «Условия оплаты: - Покупатель оплачивает 100 (сто) процентов стоимости товара после его готовности, согласно проформе, в течении 15 рабочих дней после получения проформы; - Отсрочка платежа составляет 90 дней от даты инвойса.», в той час як специфікацією від 21.01.2021 №13 та FATTURA від 09.02.2021 № F 235 передбачено 50% протягом 20 банківських днів від дати підписання специфікації та 50% протягом 30 днів після відвантаження товару зі складу Постачальника. Згідно п.2.3 контракту «Продавец предоставляет Сертификат происхождения на каждую партию Товара». До митного контролю та оформлення зазначені документа (Заявка, проформа, Сертифікат походження) не надано, а також порушені умови оплати, передбачені умовами контракту, в яких відсутня можливість зміни умов оплати товару специфікаціями, проформами, інвойсами чи іншими документами. Надане платіжне доручення від 28.01.2021 №90 в гр.70 містить лише посилання на контракт та не містить посилання на рахунок (проформу, специфікацію), що унеможливлює ідентифікацію платежу та співставлення із оцінюваною партією товару. Крім того, зазначений платіжний документ в гр. 71А містить дані, що банківська комісія сплачується покупцем на умовах OUR. Умови OUR є опцією, яку обирає клієнт та означає, що всі витрати по оплаті всіх комісій покладаються на відправника платежу (в даному випадку на покупця). Таким чином, оскільки міжнародний платіж в переважній більшості випадків проходить декілька банківських установ (за виключенням випадків, коли валютою контракту є валюти країн підприємств-контрагентів), то загальна сума комісії складається із сум комісій банку-відправника, банку-отримувача та банку кореспонденту. Враховуючи, що валютою контракту є EUR та враховуючи визначені контрактом умови оплати QUR до складових митної вартості має бути включена сума банківської комісії. Проте до складових митної вартості суму комісії не включено. Враховуючи викладене та посередницький характер угоди, а також зазначені невідповідності умовам контракту, з метою здійснення контролю за правильністю та повнотою визначення декларантом митної вартості товару, відповідно до ч. 5 ст. 54 МКУ, використовуючи право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, з урахуванням п.3 ст. 53 МКУ, в рамках проведення консультацій з метою обґрунтування вибору методу визначення митної вартості, декларанта зобов`язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи. Листом від 19.02.2021 № декларантом надано додаткові документи: заявка на виробництво №21/01/21-1 від 21.01.2021, переклад інвойсу, FATTURA P121037 від 21.01.2021 р. та лист №19/02-01 від 19.02.2021, проте не надано документи, щодо спростування розбіжностей у платіжних документах, описаних в повідомленні митниці. Також, позивачем як декларантом повідомлено про неможливість подання додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості. З огляду на викладене, відповідач вважає, що рішення про коригування митної вартості товару та картка відмови прийняті на підставі, у межах та у спосіб, що передбачений чинним законодавством, тому підстави для задоволення позову відсутні.
26.04.2021 р. позивачем подано відповідь на відзив, в якій зазначено про безпідставність доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, навівши обґрунтування, аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково позивач зауважив, що доводи відповідача про те, що позивачем не було надано перекладу документів, сертифікату походження товару, а також вказує, що в умовах контракту від 16.05.2018 №16/0518-1 нібито відсутня можливість зміни умов оплати товару, безпідставні. Сертифікат походження ідентифікує товар, проте не містить в собі інформацію про вартість товару, що має основоположне значення для визначення митної вартості товару. Що стосується можливості змінювати умови оплати товару, то відповідно до умови пункту 12.1. контракту від 16.05.2018 №16/0518-1: «Изменения условий настоящего Контракта, а также дополнения к нему, могу совершаться только в письменной форме при согласии обеих Сторон». Відтак, укладаючи Специфікацію № 13 від 21.01.2021 р. до контракту від 16.05.2018 №16/0518-1 постачальник та покупець скористались своїм правом, дійшли згоди про зміну порядку оплати та закріпили домовленість у письмовій формі. Разом з цим, зміна даної умови контракту жодним чином не впливає на митну вартість товару, оскільки позивачем було заявлено до декларування загальну митну вартість товару - 7 918, 62 Євро та підтверджено її належними документами. Вибір способу оплати вартості поставленого товару є правом та компетенцією сторін контракту, тому доводи відповідача в цій частині є недоречними. Зі змісту відзиву на позовну заяву є зрозумілим, про переклад яких документів зазначає відповідачем. Водночас, листом від 19.02.2021 р. митному органу було надано переклад інвойсу. З огляду на викладене, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
05.05.2021 р. відповідачем подано заперечення проти відповіді на відзив. У запереченнях відповідачем зазначено, що з позицією позивача відповідач не погоджується та акцентує, що згідно з узагальненням судової практики платіжне доручення без вказівки у ньому на рахунок-фактуру (інвойс), на підставі яких здійснено платіж (у разі коли відповідно до умов відповідних зовнішньоекономічних договорів такий авансовий платіж мав здійснюватися лише після отримання декларантом рахунку-фактури (інвойсу), не є доказом, достатнім для доведення митної вартості певної поставки товару. Щодо необхідності включення до митної вартості суми банківської комісії. Платіжний документ, наданий декларантом в гр. 71А містить дані, що банківська комісія сплачується покупцем на умовах OUR. Умови OUR є опцією, яку обирає клієнт та означає, що всі витрати по оплаті всіх комісій покладаються на відправника платежу (в даному випадку на покупця). Таким чином, оскільки міжнародний платіж в переважній більшості випадків проходить декілька банківських установ (за виключенням випадків, коли валютою контракту є валюти країн підприємств-контрагентів), то загальна сума комісії складається із сум комісій банку-відправника, банку-отримувача та банку кореспонденту. Враховуючи, що валютою контракту є EUR та враховуючи визначені контрактом умови оплати OUR до складових митної вартості має бути включена сума банківської комісії. Проте до складових митної вартості суму комісії не включено. Крім того, в силу ст. 254 МКУ документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою. За змістом відповіді на відзив Позивач зазначає, що документи надані до митного оформлення складені російською мовою. До митного оформлення надані інвойси, експортна декларація, які складено іноземною мовою.
Відповідно до ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Згідно з 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
16.05.2018 р. між Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАРТНЕР ДЕКОР» та компанією «Vetreria di Borgonovo S.p.A», Італія, було укладено контракт № 16/05/18-1.
Відповідно до п. 1.1 Контракту продавець продає, а покупець купує вироби зі скла (далі - «товар») на підставі узгоджених сторонами заявок покупця. Поставка товару здійснюється на територію України відокремленими партіями у відповідності з інвойсами, оформленими сторонами для кожної партії товару (п 1.2.). У відповідних інвойсах будуть вказані асортимент, кількість, ціна товару за одиницю продукції, загальна вартість відповідної партії, порядок поставки і оплати товарів (п.1.3). Відповідно до розділу 3 Контракту «Вартість контракту, умови і порядок оплати» валютою даного контракту визначено Євро. Загальна вартість даного контракту визначається як сума вартості всіх партій товару. Вартість партії товару визначається відповідно до інвойсу і включає в себе вартість товару, вартість тари, пакування і паллет. Продавець упродовж п`яти днів з моменту отримання заявки від покупця надає покупцю проформу для узгодження і підтвердження. Упродовж п`яти днів з моменту узгодження проформи покупцем продавець зобов`язаний виставити покупцю інвойс.
Відповідно до п.3.4. Контракту покупець сплачує 100% вартості товару після його готовності згідно із проформою упродовж 15 робочих днів після отримання проформи; відстрочка платежу складає 90 днів від дати інвойса.
Пунктом 2.1. Контракту визначено, що товар поставляется на умовах Инкотермс 2010, які сторони узгоджують в заявках на кожну партію. На кожну партію оформлюється окремих інвойс.
21.01.2021 позивачем складено заявку за вих.№21/01/21-1 на виготовлення та відвантаження наступного товару: Бокал пивний CAL.BIER SOMMELIER, Кружка пивна TAZZA DON lL, Кружка пивна Вгема 0.5л, Банка для пива COUNTRY 480, Стакан Contea 380, Стакан Contea 49.
17.02.2021 р. з метою митного оформлення товару ТОВ «ПАРТНЕР ДЕКОР» звернулось до Дніпровської митниці Державної митної служби України із митною декларацію № UA110130/2021/004034.
Митна вартість товару була визначена декларантом за ціною контракту.
Із митною декларацією № UA UA110130/2021/004034 для здійснення митного оформлення товару були надані:
- пакувальний лист (Packing list) F235 від 09.02.2021 р.;
- рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) F235 від 09.02.2021 р.;
- автотранспортна накладна (Road consignment note) № 033594 від 09.02.2021 р.;
- платіжний документ, що підтверджує вартість товару № 90 від 28.01.2021р.;
- довідка про вартість перевезення товару № 10/02/21-1 від 10.02.2021 р.;
- договір-заявка на перевезення № б/н від 05.02.2021 р;
- розрахунок ціни (калькуляція) № 08/02/2021-1 від 08.02.2021 р.;
- комерційна пропозиція №21/01/ від 21.01.2021 р.;
- додаткова угода до зовнішньоекономічного контракту № 1 від 09.04.2019 р.;
- специфікація № 13 від 21.01.2021 р.;
- зовнішньоекономічний контракт № 16/05/18-1 від 16.05.2018 р.;
- договір про надання послуг митного брокера № 11/07/18-1 від 11.07.2018 р.;
- договір (контракт) про перевезення № 03/10/2019-1 від 03.10.2019 р.;
- договір (контракт) про перевезення № 10/10 від 10.10.2020 р.;
- інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів іншими держ № 6580593;
- декларація-інвойс F235 від 09.02.2021 р.;
- лист імпортера № 29/07/20-1 від 29.07.2020 р.;
- опис товару від 09.02.2021 р.;
- платіжне доручення № 1779 від 17.02.2021 р.;
- копія митної декларації країни відправлення № 21ITQVIIT0006427E8 від 09.02.2021р.;
- митна декларація UA110130.2021.004034 від 17.02.2021 р.
За результатами формато-логічного контролю автоматизованою системою ризиків за ЕМД від 17.02.2021 № UA UA110130/2021/004034 було згенеровано обов`язкову форму контролю 105-2 контроль правильності визначення вартості товарів, 106-2 витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів.
За результатами перевірки документів та відомостей, доданих до митної декларації, з урахуванням положень статті 337 Кодексу, встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності та не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості (п. 3 ст. 53 МКУ), а саме:
1. Заявлена за ЕМД партія товару імпортована за підставі контракту від 16.05.2018 №16/05/18-1.
Згідно п.1.1 контракту «Продавец продает, а Покупатель покупает изделия из стекла (далее по тексту - «Товар») на основании согласованных Сторонами заявок Покупателя».
Згідно п.3.3 контракту «Продавец в течениие пяти дней с момента получения заявки от Покупателя предоставляет Покупателю проформу для согласования и подтверждения».
Згідно п.3.4 контракту «Условия оплаты: - Покупатель оплачивает 100 (сто) процентов стоимости товара после его готовности, согласно проформе, в течении 15 рабочих дней после получения проформы; - Отсрочка платежа составляет 90 дней от даты инвойса.».
Водночас, специфікацією від 21.01.2021 №13 та FATTURA від 09.02.2021 № F235 передбачено 50% протягом 20 банківських днів від дати підписання специфікації та 50% протягом 30 днів після відвантаження товару зі складу Постачальника.
Згідно п.2.3 контракту «Продавец предоставляет Сертификат происхождения на каждую партию Товара».
До митного контролю та оформлення зазначені документи (Заявка, проформа, Сертифікат походження) не надано.
Також, порушені умови оплати, передбачені умовами контракту, в яких відсутня можливість зміни умов оплати товару специфікаціями, проформами, інвойсами чи іншими документами.
2. Надане платіжне доручення від 28.01.2021 №90 в гр.70 містить лише посилання на контракт та не містить посилання на рахунок (проформу, специфікацію), що унеможливлює ідентифікацію платежу та співставлення із оцінюваною партією товару.
3. Зазначений платіжний документ в гр. 71А містить дані, що банківська комісія сплачується покупцем на умовах OUR. Умови OUR є опцією, яку обирає клієнт та означає, що всі витрати по оплаті всіх комісій покладаються на відправника платежу (в даному випадку на покупця).
Таким чином, оскільки міжнародний платіж в переважній більшості випадків проходить декілька банківських установ (за виключенням випадків, коли валютою контракту є валюти країн підприємств-контрагентів), то загальна сума комісії складається із сум комісій банку-відправника, банку-отримувача та банку кореспонденту.
Враховуючи, що валютою контракту є EUR та враховуючи визначені контрактом умови оплати QUR до складових митної вартості має бути включена сума банківської комісії.
Проте до складових митної вартості суму комісії не включено.
Враховуючи викладене та посередницький характер угоди, а також зазначені невідповідності умовам контракту та з метою здійснення контролю за правильністю та повнотою визначення декларантом митної вартості товару, відповідно до ч. 5 ст. 54 МКУ, використовуючи право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, з урахуванням п.3 ст. 53 МКУ, в рамках проведення консультацій з метою обґрунтування вибору методу визначення митної вартості, декларанта зобов`язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1)виписку з бухгалтерської документації;
2)висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини;
3) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;
4) наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5)транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Також зазначено, що декларант повинен забезпечити переклад документів для перевірки відомостей, зазначених у митний декларації.
Листом від 19.02.2021 декларантом надано додаткові документи: заявка на виробництво №21/01/21-1 від 21.01.2021, переклад інвойсу FATTURA P121037 від 21.01.2021 р., лист №19/02-01 від 19.02.2021 та повідомлено про неможливість подання будь-яких інших додаткових документі на підтвердження складових митної вартості.
Митним органом проведено контроль співставлення митної вартості.
Враховуючи виявлені у ході перевірки невідповідності, ненадання декларантом документів на підтвердження даних, які піддаються обчисленню, та відсутності у митного органу інформації щодо вартості ідентичних та подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено за методом 2а та 2б, було прийнято рішення про коригування заявленої митної вартості.
Митна вартість товарів №1 та №3 скоригована митницею за другорядним методом визначення митної вартості - резервний метод, згідно з положеннями ст.64 МКУ, та ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) органом доходів та зборів митній вартості товару, що має схоже призначення, імпортованого за тих же умов поставки, у максимально наближений час з оцінюваним товаром, оформленого за резервним методом визначення митної вартості для товару:
№1 - за ЕМД від 26.12.2020 №UА205030/2020/038520 - та розраховується на рівні 1,5215 Євро/шт;
№3 - за ЕМД від 17.11.2020 №UА100060/2020/344030 - та розраховується на рівні 0,3950 Євро/шт.
19.02.2021 р. митним органом прийнято Рішення про коригування митної вартості від 19.02.2021 № UA110130/2021/000021/1.
Товар випущений у вільний обіг за МД №UA110130/2021/004370.
Не погоджуючись із рішеннями відповідача про коригування митної вартості товарів та карткою відмови, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Правовідносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування (частина 2 статті 1 Митного кодексу України № 4495-VI від 13.03.2012 року).
Згідно із частиною 1 статті 7 Митного кодексу України встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної митної політики, становлять митну справу.
Митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (пункт 24 частини 1 статті 4 Митного кодексу України).
Згідно частин 1, 2, 3 статті 318 Митного кодексу України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.
Митний контроль здійснюється виключно митними органами відповідно до цього Кодексу та інших законів України.
Митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Відповідно до частин 1, 2, 4, пункту 1 частини 6 статті 321 Митного кодексу України товари, транспортні засоби комерційного призначення перебувають під митним контролем з моменту його початку і до закінчення згідно із заявленим митним режимом.
У разі ввезення на митну територію України товарів, транспортних засобів комерційного призначення митний контроль розпочинається з моменту перетинання ними митного кордону України.
Граничний строк перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення під митним контролем не може перевищувати 180 календарних днів, крім митних режимів, які передбачають перебування під митним контролем протягом усього часу дії митного режиму.
Митний контроль закінчується у разі ввезення на митну територію України - після закінчення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, за винятком митних режимів, які передбачають перебування під митним контролем протягом усього часу дії митного режиму.
Документи та відомості, необхідні для здійснення митного контролю, порядок подання документів та відомостей, необхідних для митного контролю та форми митного контролю регулюються статтями 334, 335, 336 Митного кодексу України.
Митне оформлення - це виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (пункт 23 частини 1 статті 4 Митного кодексу України).
Згідно статтей 246, 248 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ст. 52 Митного кодексу України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:
1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів;
2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;
3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право:
1) надавати органу доходів і зборів (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації;
2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:
у разі визнання органом доходів і зборів заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю;
у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів;
у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу;
3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти;
4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення органу доходів і зборів щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність органу доходів і зборів щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів;
5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів;
6) отримувати від органу доходів і зборів інформацію щодо підстав, з яких орган доходів і зборів вважає, що взаємозв`язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари;
7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від органу доходів і зборів надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана;
8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від органу доходів і зборів надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.
У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, органу доходів і зборів, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.
Декларація митної вартості подається у разі:
1) якщо до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати, зазначені у частині десятій статті 58 цього Кодексу, і якщо вони не включалися до ціни;
2) якщо з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, виділено витрати, зазначені у частині одинадцятій статті 58 цього Кодексу;
3) якщо покупець та продавець пов`язані між собою.
В інших випадках декларація митної вартості подається за власним бажанням декларанта або уповноваженої ним особи.
Декларація митної вартості не подається, у тому числі у випадках, передбачених частиною п`ятою цієї статті, у разі декларування партій товарів, митна вартість яких не перевищує 5000 євро.
У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене.
Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей.
Форма декларації митної вартості та правила її заповнення встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Заявлення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України в режимах, відмінних від режиму імпорту, здійснюється при декларуванні цих товарів шляхом заявлення в митній декларації відомостей про числове значення їх митної вартості та про документи, що його підтверджують.
Згідно до ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
У разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:
1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;
2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;
3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Згідно до ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний:
1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана;
3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування;
4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються:
у разі визнання органом доходів і зборів заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю;
у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів;
у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.
Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:
1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;
2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;
3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;
4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску;
5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості;
6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
У разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Відповідно до ст. 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів , які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Згідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно до ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно до п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Оцінюючи усі докази, досліджені судом, у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
19.02.2021 Дніпровською митницею Держмитслужби оформлено рішення №UA110130/2021/000021/1 про коригування митної вартості товару, заявленого до митного оформлення за ЕМД № UA 110130/2021/004034 від 17.02.2021 р.
В ході судового розгляду справи встановлено, що підставою для здійснення коригування митної вартості заявленого до розмитнення позивачем товару за № UA 110130/2021/004034 від 17.02.2021 р. в сторону збільшення ціни товару із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості, стали, за висновком митного органу, виявлені у документах розбіжності та документи не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості, а також ненадання декларантом документів згідно сформованого переліку на підтвердження заявленої митної вартості товару.
Судом досліджені документи, надані позивачем в якості доказів підтвердження заявленої митної вартості товару за ЕМД № UA 110130/2021/004034 від 17.02.2021 р., які також були надані під час митного оформлення пакувальний лист (Packing list) F235 від 09.02.2021 р. (а.с.18); рахунок-фактуру (інвойс) №F235 від 09.02.2021 р. (а.с.19); автотранспортну накладну (Road consignment note) № 033594 від 09.02.2021 р. (а.с. 20); платіжне доручення № 90JBKLL1 від 28.01.2021р. (а.с.21); довідку про вартість перевезення товару № 10/02/21-1 від 10.02.2021 р. (а.с.23); договір-заявку на перевезення № б/н від 05.02.2021 р. (а.с.24); калькуляцію № 08/02/2021-1 від 08.02.2021 р. (а.с.25); заявка на виготовлення та відвантаження товару (комерційна пропозиція) №21/01/ від 21.01.2021 р. (а.с.26); додаткову угоду до зовнішньоекономічного контракту № 1 від 09.04.2019 р. щодо зміни банківських реквізитів компанії (а.с.28); специфікацію № 13 від 21.01.2021 р. до контакту № 16/05/18-1 від 16.05.2018 р. (а.с.28); зовнішньоекономічний контракт № 16/05/18-1 від 16.05.2018 р. (а.29-32); договір (контракт) про перевезення № 03/10/2019-1 від 03.10.2019 р.; договір (контракт) про перевезення № 10/10 від 10.10.2020 р., копію митної декларації країни відправлення № 21ITQVIIT0006427E8 від 09.02.2021 р., а також надане позивачем в якості доказів повної оплати за товар за ЕМД № UA 110130/2021/004034 платіжне доручення № 94JBKLL3 від 12.03.2021р. (а.с.22).
Відповідно до п. 1.1 контракту №16/05/18-1 від 16.05.2018 продавець продає, а покупець купує вироби зі скла на підставі узгоджених сторонами заявок покупця.
Поставка товару здійснюється на територію України відокремленими партіями у відповідності з інвойсами, оформленими сторонами для кожної партії товару (п 1.2.).
У відповідних інвойсах будуть вказані асортимент, кількість, ціна товару за одиницю продукції, загальна вартість відповідної партії, порядок поставки і оплати товарів (п.1.3).
Пунктом 2.1. Контракту визначено, що товар поставляется на умовах Инкотермс 2010, які сторони узгоджують в заявках на кожну партію. На кожну партію оформлюється окремих інвойс.
Отже, поставка товару за цим контрактом здійснюється партіями, до кожної партії складається інвойс, в якому зазначається, окрім іншого, порядок поставки і оплати товарів, та на підставі узгоджених сторонами заявок покупця.
Згідно із заявкою від 21.01.2021 р. №21/01/21-1 компанія ТОВ «Партнер Декор» замовляє виготовити та відвантажити наступний товар: Бокал пивний CAL.BIER SOMMELIER 2400шт.,, Кружку пивну TAZZA DON lL 1350шт., Кружку пивну Вгема 0.5л 792шт., Банка для пива COUNTRY 480 4704шт., Стакан Contea 380 3672 шт., Бокал Contea 49 - 1152.
21.01.2021 р. сторони контракту №16/05/18-1 від 16.05.2018 підписали Специфікацію № 13 від 21.01.2021 р. до контракту, де узгодили поставку компанією «Vetreria di Borgonovo S.p.A» позивачу наступного товару:
1.Кружку пивна DON lL/Beer mug DON IL, артикул 12030020, вартість-1,183 євро/1 шт. в кількості 1350 штук на загальну вартість 1597,05 євро;
2.Кружку пивна Вгема 0.5 ОТТ./Beer mug BREMA 0.5 OTT., артикул 12001820, вартість - 0,68 євро/шт. в кількості 792 штук на загальну вартість 538,56 євро;
3.Бокал пивний BIER SOMMELIER 400/Glass BIER SOMMELIER 400, артикул 11092920, вартість - 0,67 євро/шт., в кількості 2400 на загальну вартість 1608,00 євро;
4.Банку для пива TZ.COUNTRY 480 з кришкою/Beer jar TZ.COUNTRY 480 with lid, артикул 12004522, вартість - 0,504 євро/1 шт. в кількості 4704 на загальну вартість 2370,82 євро;
5.Стакан Contea 380/Glass CONTEA 380, артикул 11096820, вартість 0,278 євро/шт. в кількості 3672 на загальну вартість 1020,82 євро; 6.Бокал CONTEA 49/Glass CONTEA 49, артикул 11096720, вартість 0,68 євро/шт. в кількості 1152 на загальну вартість 783,36 євро.
Загальна сума вартості товарів згідно Специфікації №13 від 21 січня 2021 становить 7918,16 євро.
Також, у специфікації №13 від 21.01.2021 сторони контракту узгодили порядок оплати за товар: передплата у розмірі 3959,31 Євро відбувається шляхом переводу на рахунок постачальника, вказаний в контракті, у продовж 20 банківських днів з дати підписання специфікації; решта оплати в розмірі 3959,30 Євро відбувається упродовж 30 днів після відвантаження товару з складу постачальника.
Відповідно до інвойсу №F235 від 09.02.2021 р. на поставку товару (Бокал пивний CAL.BIER SOMMELIER- 2400шт., Кружка пивну TAZZA DON lL - 1350шт., Кружка пивна Вгема 0.5л - 792шт., Банка для пива COUNTRY 480 - 4704шт., Стакан Contea 380 - 3672 шт., Бокал Contea 49 1152) на загальну суму 7918,16 Євро оплата за товар здійснюється за передплатою 50% та післяплатою у розмірі 50% через 30 днів.
Згідно із платіжними дорученнями № 90JBKLL1 від 28.01.2021р. (а.с.21) платник ТОВ «Партнер Декор» перерахувало грошові кошти у розмірі 3959,31Євро (три тисячі дев`ятсот п`ятдесят дев`ять Євро 31 призначення платежу «For 1/Vetreria di Borgonovo S.p.A/via Pianello cntr №16/05/18-1 від 16.05.2018».
Отже, з урахуванням того, що умовами контракту №16/05/18-1 від 16.05.2018 передбачено, що поставка товару за цим контрактом здійснюється партіями, до кожної партії складається інвойс, в якому зазначається, окрім іншого, порядок оплати товарів, суд не враховує доводи відповідача про те, що оплата за товар, наданий на митне оформлення, здійснена не у порядку, визначеному контрактом.
Зауваження відповідача про те, що у платіжному дорученні № 90JBKLL1 від 28.01.2021 містить лише посилання на контракт та не містить посилання на рахунок (проформу, специфікацію), що унеможливлює ідентифікацію платежу та співставлення із оцінюваною партією товару, суд вважає безпідставними та необґрунтованими.
Пунктом 2.2 Порядку №216 передбачено, що платник заповнює реквізит «Призначення платежу» в іноземній валюті або банківських металах таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару коштів в іноземній валюті або банківських металів.
Чинним законодавством не встановлено обов`язку здійснювати посилання на інвойс чи проформу в банківському платіжному документі.
Відсутність в платіжному документі вказівки на інвойс самостійно не може бути підставою для висновку про неможливість ідентифікації платежу з поставкою товару, якщо така ідентифікація може бути проведена на основі інших документів, доданих на підтвердження митної вартості товару.
Подані позивачем платіжні документи 90JBKLL1 від 28.01.2021 на суму 3959,31Євро та платіжне доручення № 94JBKLL3 від 12.03.2021р. на суму 3959,30 Євро з призначенням платежу «For 1/Vetreria di Borgonovo S.p.A/via Pianello cntr №16/05/18-1 від 16.05.2018», а також з урахуванням даних інвойсу №F235 від 09.02.2021 р., специфікації №13 від 21.01.2021 та заявки від 21.01.2021 дають змогу у сукупності встановити (ідентифікувати) товар та відповідну партію поставки, що був оплачений.
Щодо доводів відповідача про необхідність включення до складових митної вартості суми банківської комісії, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.ч. 4-8 ст. 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Платежі можуть бути здійснені прямо чи опосередковано. Прикладом опосередкованого платежу може бути врегулювання покупцем повністю чи частково боргу продавця.
Платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). Такі платежі можуть бути здійснені шляхом акредитива, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо).
Термін "ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті" стосується лише ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов`язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.
Згідно із ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:
1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;
2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;
3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.
Отже, законодавством не передбачено включення до митної вартості таких витрат як вартість банківських послуг.
Відповідачем не обґрунтовано включення до складових митної вартості товару суми банківської комісії.
З урахуванням викладеного, умови і обставини оплати оцінюваного товару у взаємозв`язку з тими доказами, що подавались позивачем до митного контролю, не давали обґрунтованих підстав вважати, що позивачем заявлені неповні чи недостовірні відомості про вартість оцінюваного товару.
Надані позивачем під час митного оформлення документи чітко ідентифікують оцінюваний товар та містять об`єктивні і достовірні дані, що підтверджують заявлену декларантом митну вартість товарів, водночас відповідач не довів наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товару за основним методом, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару та протиправність оскаржуваних рішень.
Крім того, текст рішення Дніпровської митниці Держмитслужби про коригування не містить жодних відомостей про подібність товарів (№1 та №3) за поданою позивачем митною декларацією товарам за митними деклараціями від 26.12.2020 №UА205030/2020/038520 та за ЕМД від 17.11.2020 №UА100060/2020/344030 та про схожість умов поставки товару.
Посилання у рішенні про коригування митної вартості лише на номера митних декларацій, як на джерела цінової інформації, не свідчить про належне обґрунтування митним органом можливості визначення митної вартості за резервним методом.
Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, відповідачем не доведено наявності зазначених в оскаржуваному рішенні підстав для коригування вартості товару.
Рішення Дніпровської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 19.02.2021 р. № UA110130/2021/000021/1 та картка відмови Дніпровської митниці Держмитслужби України в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA110130/2021/00069 не відповідають вимогам п. 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки винесені відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, але не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, тому судові витрати з оплати судового збору в розмірі 2 270,00 грн. підлягають стягненню на користь позивача з Дніпровської митниці Держмитслужби за рахунок її бюджетних асигнувань.

Що стосується компенсації витрат на професійну правову допомогу, суд зазначає наступне.

Позивачем заявлено клопотання про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в загальній сумі 13 000,00грн., що складаються з пронесених та очікуваних витрат.

Відповідно до частин 1, 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За приписами частини 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частини 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Отже, положеннями Кодексу адміністративного судочинства України передбачено відшкодування витрат на професійну правничу допомогу виключно адвокатам; заявлена до стягнення сума витрат має бути співмірною з наданими послугами, обґрунтованою та пропорційною до предмета спору, ці витрати мають бути пов`язаними з розглядом справи.

Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.09.2018 року у справі № 816/416/18.

Приписами п. 4 ч. 1 ст.1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) передбачено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 Закону № 5076-VI визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до п. 6, 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Згідно зі статтею 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У свою чергу, в підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Слід зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Аналізуючи наведені правові норми, суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку погодинної вартості правової допомоги є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 300/941/19 та від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19.

На підтвердження заявлених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копії:

- договору про надання правової (правничої) допомоги №б/н від 22.02.2021 р.;

- акту приймання-передачі від 29.03.2021 р.;

- рахунку №1 від 29.03.2021 р. до акту на суму 8000,00грн.;

- платіжне доручення №2110 від 30.03.2021 р. на рахунок №1 від 29.03.2021 р. на суму 8000,00грн.;

- акту приймання-передачі №1-4826 від 23.04.2021 р.;

- платіжне доручення №2302 від 23.04.2021 р. на рахунок №1-4826 від 23.04.2021 р. на суму 3000,00грн.;

Судом досліджені документи, надані позивачем на підтвердження витрат на правову допомогу.

Так, згідно з п.1.1. Договору б/н від 22.02.2021 р., укладеного між Адвокатським бюро «Анастасії Дударенко» в особі керуючої Дударенко А.Д. (далі Адвокатське бюро, виконавець) та ТОВ «Партнер Декор» (діла клієнт), виконавець приймає доручення Клієнта та бере на себе зобов`язання надати Клієнту правову допомогу щодо:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань.

-складання претензій, звернень (заяв, скарг, пропозицій) та інших документів правового характеру.

- складання процесуальних документів (заперечень, клопотань, претензій, позовних заяв, апеляційних і касаційних скарг, заяв про вжиття заходів забезпечення позову та інших документів відповідно до вимог процесуального законодавства).

- педставництва та захисту інтересів Клієнта в будь-яких органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного, кримінального та конституційного судочинства, провадження у справах про адміністративні правопорушення, органах державної виконавчої служби, органах Національної поліції України, прокуратури, органах Державної фіскальної служби України та усіх інших правоохоронних органах, органах Державної реєстраційної служби України, Міністерства юстиції України тощо з будь-яких питань.

29.03.2021 між сторонами договору підписано Акт приймання-передачі послуг до договору б/н від 22.02.2021.

Згідно з Актом приймання-передачі послуг до договору б/н від 22.02.2021 Адвокатським бюро відповідно до Договору №б/н від 22.02.2021 надано наступні послуги:

1.правовий аналіз наступних документів: рішення про коригування митної вартості від 19.02.2021 р. № UA110130/2021/000021/1, картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA110130/2021/00069; митна декларація № UA110130/2021/004034, скоригована МД № UA110130/2021/004370 від 19.02.2021, пакувальний лист (Packing list) F235 від 09.02.2021 р.; рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) F235 від 09.02.2021 р.; автотранспортна накладна (Road consignment note) № 033594 від 09.02.2021 р.; платіжне доручення № 90 від 28.01.2021р.; платіжне доручення № 94 від 12.03.2021р.; довідка про вартість перевезення товару № 10/02/21-1 від 10.02.2021 р.; договір-заявка на перевезення № б/н від 05.02.2021 р; розрахунок ціни (калькуляція) № 08/02/2021-1 від 08.02.2021 р.; комерційна пропозиція №21/01/ від 21.01.2021 р.; додаткова угода до зовнішньоекономічного контракту № 1 від 09.04.2019 р.; специфікація № 13 від 21.01.2021 р.; зовнішньоекономічний контракт № 16/05/18-1 від 16.05.2018 р.; договір про надання послуг митного брокера № 11/07/18-1 від 11.07.2018 р.; договір (контракт) про перевезення № 03/10/2019-1 від 03.10.2019 р.; договір (контракт) про перевезення № 10/10 від 10.10.2020 р.; інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів іншими держ № 6580593; декларація-інвойс F235 від 09.02.2021 р.; лист імпортера № 29/07/20-1 від 29.07.2020 р.; опис товару від 09.02.2021 р.; платіжне доручення № 1779 від 17.02.2021 р.; копія митної декларації країни відправлення № 21ITQVIIT0006427E8 від 09.02.2021р.; платіжне доручення №1798 від 19.02.2021 та №1791 від 18.02.2021;

та юридичного консультування клієнта за правовідносинами, що виникають у зв`язку із оформленням вказаних документів за 3, години роботи 3000,00грн.;

2. складання тексту позовної заяви до Дніпропетровського окружного адміністративного суду про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості № UA110130/2021/000021/1 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA110130/2021/00069 за 5 годин 5000,00грн.

Разом з тим, договором про надання правової (правничої) допомоги №б/н від 22.02.2021 р. не передбачено надання такої правової допомоги як правовий аналіз документів.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат входить розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою.

А консультування не входить до складових надання правничої допомоги, безпосередньо пов`язаною з розглядом справи в суді, а є правничої допомогою, наданою під час досудового врегулювання спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону № 5076-VI порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Проте, у Договорі б/н від 22.02.2021 р. відсутні відомостей про розмір гонорару (порядок обчислення, фіксований розмір), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо.

Окрім того, не надано розрахунку погодинної вартості послуг з правової допомоги, що надається Адвокатським бюро «Анастасії Дударенко», виходячи з переліку та обсягу послуг відповідно до умов Договору про надання правової (правничої) допомоги №б/н від 22.02.2021 р.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що у поданих документах не обґрунтовано заявлену Адвокатським бюро вартість наданих правових послуг з урахуванням їх обсягу відповідно до умов Договору, акту приймання-передачі пропорційно до Договору. Розмір витрат на правничу допомогу має бути співмірним із складністю справи, обґрунтованим та пропорційним виконаним адвокатом робіт та пов`язаним з розглядом справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/WestAllianceLimited проти України, заява №19336/04).

Відповідний висновок Європейським судом з прав людини зроблений і у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України, від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України, від 30 березня 2004 року у справі Меріт проти України, де Суд зазначив, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

З огляду на вказане, вимога про стягнення витрат на правничу допомогу є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 244, 245, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРТНЕР ДЕКОР» до Дніпровської митниці Держмитслужби України про визнання протиправними та скасування рішень задовольнити.

Визнати протиправним рішення Дніпровської митниці Держмитслужби України про коригування митної вартості товарів від 19.02.2021 р. № UA110130/2021/000021/1.

Визнати протиправною картку відмови Дніпровської митниці Держмитслужби України в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA110130/2021/00069.

Судові витрати в розмірі 2 270,00 грн. стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРТНЕР ДЕКОР» з Дніпровської митниці Держмитслужби за рахунок її бюджетних асигнувань.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення виготовлено у повному обсязі 28.05.2021 р.

Суддя О.С. Рябчук