Справа № 140/17008/20
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2021-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2021 рокуЛьвівСправа № 140/17008/20 пров. № А/857/7043/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України у Волинській області,

на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року (суддя Валюх В.М., час ухвалення не зазначено, місце ухвалення м. Луцьк, дата складення повного тексту не зазначено),

в адміністративній справі №140/17008/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Волинській області,

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У грудні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідача Управління Служби безпеки України у Волинській області, в якому просив: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення в період з квітня 2012 року по грудень 2012 року включно, з січня 2013 року по грудень 2013 року включно, з січня 2014 року по грудень 2014 року включно, з січня 2015 року по грудень 2015 року включно, з січня 2016 року по грудень 2016 року включно, з січня 2017 року по грудень 2017 року включно, з січня 2018 року по травень 2018 року включно; 2) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з квітня 2012 року по грудень 2012 року включно, з січня 2013 року по грудень 2013 року включно, з січня 2014 року по грудень 2014 року включно, з січня 2015 року по грудень 2015 року включно, з січня 2016 року по грудень 2016 року включно, з січня 2017 року по грудень 2017 року включно, з січня 2018 року по травень 2018 року включно.

Відповідач позову не визнав, у суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку з його безпідставністю.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України у Волинській області щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з січня 2014 року по лютий 2018 року. Зобов`язано Управління Служби безпеки України у Волинській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового за період з січня 2014 року по лютий 2018 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З рішенням суду першої інстанції від 22.02.2021 року не погодився відповідач Управління Служби безпеки України у Волинській області та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду є необгрунтованим та винесене з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. Звертає увагу, що в межах фінансового ресурсу виплатити індексацію грошового забезпечення військовослужбовцям за період з січня 2014 року по лютий 2018 року у відповідача не було. Вважає, що нарахування суми індексації доходів у повному розмірі за відсутності бюджетних асигнувань у кошторисі, є порушенням бюджетного законодавства. Таким чином вважає, що будь-яких протиправних дій Управлінням Служби безпеки України у Волинській області щодо невиплати індексації позивачу не вчинялося.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 22.02.2021 року та ухвалити нове рішення у справі, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з урахуванням наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу в органах СБУ з 03.01.1997 по 31.05.2018, перебував у списках особового складу УСБУ у Волинській області, що підтверджується довідкою УСБУ у Волинській області від 09.12.2020 № 54/17/52-442 (а.с. 10), витягом з наказу УСБУ у Волинській області «По особовому складу» від 30.05.2018 № 113-ОС (а.с. 11).

Листом від 05.06.2020 №54/19/К-153/23 УСБУ у Волинській області, у відповідь на звернення від 27.05.2020, повідомило позивача про обставини нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 2012 по 2018 роки (а.с. 12-13).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення в період з квітня 2012 року травня 2018 року, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у період з січня 2014 року по лютий 2018 року індексація грошового забезпечення, всупереч вимогам нормативно-правових актів, позивачу не була нарахована та не виплачена, таким чином вважав протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з січня 2014 року по лютий 2018 року та наявність підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за вказаний період. Проте, суд зазначив, що відповідач довів правові підстави щодо невиплати індексації грошового забезпечення за інші періоди, охоплені позовними вимогами (квітень 2012 року - грудень 2013 року, березень 2018 - травень 2018 року), а тому у задоволенні позовних вимог щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за інші періоди (квітень 2012 року - грудень 2013 року, березень 2018 - травень 2018 року) слід відмовити.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції, з врахуванням наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Абзацом другим ч.4 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно з частин 2, 3 ст.9 цього ж Закону, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Індексація грошових доходів населення здійснюється відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII (далі - Закон №1282-ХІІ) та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі - Порядок №1078).

Так, згідно ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно з ч.1ст.2 Закону №1282-XII, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії, стипендії, оплата праці (грошове забезпечення), оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Частиною першою статті 4 Закону №1282-XII встановлено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів (ст.9 Закону).

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що згідно зст.19 цього Закону є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.6 Порядку №1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету; 3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів; 4) індексація допомоги по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, проводиться за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття; 5) індексація стипендій особам, які навчаються, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються; 6) індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів; 7) індексація сум відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також сум, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговості його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Отже, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці (грошового забезпечення). За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Аналіз наведених вище нормативно-правових актів за відсутності затвердженого особливого порядку індексації військовослужбовців дає підстави для нарахування індексації грошового забезпечення у встановленому урядом України порядку, а саме Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003.

Тобто, сума індексація грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме із листа УСБУ у Волинській області від 05.06.2020 № 54/19/К-153/23 (а.с. 12-13), довідок про доходи (а.с. 14-20), відзиву на позовну заяву (а.с. 28-32) та розрахункових листків (а.с. 34-35), за період, охоплений позовними вимогами (квітень 2012 року - травень 2018 року), нарахування та виплату індексації грошового забезпечення позивачу здійснено не було, при цьому: - індексація за квітень 2012 року - березень 2013 року не нараховувалася та не виплачувалася, оскільки величина індексу споживчих цін у цей період для базового місяця березень 2012 року (тобто, місяця, у якому було збільшено розмір грошового забезпечення позивача) не перевищувала поріг індексації; - індексація за травень - грудень 2013 року не нараховувалася та не виплачувалася, оскільки величина індексу споживчих цін у цей період для базового місяця квітень 2013 року (тобто, місяця, у якому було збільшено розмір надбавки за вислугу років) не перевищувала поріг індексації, відповідно і в квітні 2013 року індексація не була виплачена; - за період з січня 2014 року по лютий 2018 року у межах наявного ресурсу відповідача виплатити індексацію грошового забезпечення можливості не було; - індексація за період березень - травень 2018 року не була виплачена, оскільки величина індексу споживчих цін за цей період не перевищувала поріг індексації.

Таким чином, у період з січня 2014 року по лютий 2018 року індексація грошового забезпечення, всупереч вимогам наведених вище нормативно-правових актів, позивачу не була нарахована та не виплачена.

Відносно доводів апеляційної скарги про відсутність коштів для виплати індексації, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити.

У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі №9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів. Таким чином, відсутність фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року по справі № 825/874/17.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що бездіяльність Управління Служби безпеки України у Волинській області щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з січня 2014 року по лютий 2018 року є протиправною, а належним способом захисту права позивача є зобов`язати Управління Служби безпеки України у Волинській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового за період з січня 2014 року по лютий 2018 року.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Крім того, згідно п.70 рішення у справі «Рисовський проти України» (№29979/04), ЄСПЛ зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

Колегія суддів апеляційного суду також враховує, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні решта позовних вимог (за періоди квітень 2012 року - грудень 2013 року, березень 2018 - травень 2018 року) позивачем не оскаржено в апеляційному порядку, а тому в цій частині рішення суду першої інстанції не являється предметом апеляційної перевірки.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України у Волинській області залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року в адміністративній справі №140/17008/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль