Справа № 640/2594/20
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2021-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/2594/20 Суддя (судді) першої інстанції: Шулежко В.П.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 січня 2021 року (м.Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, терті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Київський міський військовий комісаріат, Державна прикордонна служба України про визнання протиправними ді, стягнення одноразової грошової допомоги, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просить:

- визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо нерозгляду заяви, непризначення позивачу (ненарахування та невиплати) одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІ групи (станом на 15.09.2016 року), яка настала внаслідок поранення, заподіяного під час виконання ним обов`язків військової служби, відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та статей 16-16-8 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- стягнути з Міністерства оборони України на користь позивача одноразову грошову допомогу у разі настання інвалідності ІІ групи (станом на 15.09.2016 року), яка настала внаслідок поранення, заподіяного під час виконання ним обов`язків військової служби, відповідно статей 16-16-8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 № 975 у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у сумі 505,2 тис. гривень;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити (нарахувати та виплатити) позивачу одноразову грошову допомогу у разі настання інвалідності ІІ групи (станом на 15.09.2016 року), яка настала внаслідок контузії, поранення, захворювання, заподіяних під час виконання ним обов`язків військової служби, відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та статей 16-16-8 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме 505,2 тис. гривень.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що право позивача на отримання одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІ групи виникло з моменту встановлення йому цієї інвалідності з 15.09.2016, що підтверджується довідкою до акту огляду, а тому вважає, що відмовляючи йому у призначенні виплати одноразової грошової допомоги, Міністерство оборони України діяло всупереч вимогам чинного законодавства. Також позивач посилається на бездіяльність відповідача щодо нерозгляду його заяви про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням ІІ групи інвалідності, яка настала внаслідок контузії, поранення, захворювання, заподіяних під час виконання ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Відповідач у відзиві на позовну заяви заперечував проти задоволення позову, зазначив, що позивачем порушено строк звернення із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням інвалідності. Крім того, відповідач вважає, що інвалідність позивачу встановлена більше ніж через три місяці після звільнення зі служби, а тому позивач немає права на отримання одноразової грошової допомоги. Також, відповідач зазначив, що Міністерство оборони України не приймало рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги стосовно позивача, а тому посилання позивача на відповідь, яку надавав відповідач на його звернення, не є рішенням про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, а тому позовні вимоги є безпідставними та передчасними.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 січня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву та подані документи позивача щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам відповідача викладеним у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач у 1979 - 1981 роках проходив військову службу у складі військових частинах НОМЕР_1 , 2421, НОМЕР_2 Середньоазіатського прикордонного округу, що входили до складу Прикордонних військах КДБ СРСР та брав участь у бойових діях на території Афганістану в період з 16.12.1980 по 21.12.1980.

Відповідно до витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень та травм № 25 від 16.12.2010 захворювання колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 пов`язані із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 10ААА №772121 від 12.09.2011 позивачу встановлено вперше ІІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії АВ № 0646068 від 15.09.2016 під час повторного огляду позивачу встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

З метою отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, позивач звернувся із заявою до Адміністрації Державної прикордонної служби України.

Листом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17.01.2020 №11/К-7 розглянуто заяву позивача та зазначено, що в Адміністрації відсутні повноваження щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги. Водночас, посилаючись на судову практику, Адміністрація зазначила, що обов`язок для призначення та виплати одноразової грошової допомоги колишнім військовослужбовцям у зв`язку із встановленням інвалідності покладено на Міністерство оборони України.

Позивач звернувся із відповідними заявами щодо виплати йому одноразової грошової допомоги до Київського міського військового комісаріату Міністерства оборони України та Комісії з призначення одноразової грошової допомоги Міністерства оборони України.

Листом Київського міського військового комісаріату Міністерства оборони України від 15.01.2020 №ВС3/132 розглянуто заяву позивача та повідомлено про те, що оскільки Міністерство оборони України не здійснювало розрахунок позивачу під час звільнення з Прикордонних військах КДБ СРСР, то витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в Прикордонних військах мають здійснюватися Державною прикордонною службою України.

Також позивач отримав відповідь Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 13.01.2020, згідно якої вказано, що документи для виплати одноразової грошової допомоги подаються до військових комісаріатів.

Не погоджуючись з такими діями та рішенням відповідача, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходи з того, що саме на Міністерство оборони України, як на головного розпорядника коштів, покладено обов`язок щодо прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги, в тому числі особам, які проходили військову службу у Прикордонних військах КДБ СРСР, у разі встановлення їм відповідної групи інвалідності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) встановлює основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.

Пунктом 1 частини першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.

Підставою для отримання одноразової грошової допомоги є встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, врегульовано Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі - Постанова №975).

Відповідно до пункту 2 Постанови №975 особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Згідно пункту 3 Постанови №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу вперше встановлено ІІІ групу інвалідності у 2011 році, інвалідність пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, про що свідчить довідка до акта огляду МСЕК серії 10ААА №772121 від 12.09.2011.

В подальшому, відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії АВ № 0646068 від 15.09.2016 під час повторного огляду позивачу встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Відповідно до пункту 6 Постанови №975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби, у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності ІII групи.

Пунктом 13 Постанови №975 передбачено, що призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або, у разі відмови, для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Суд першої інстанції вірно наголосив, що з листа Київського міського військового комісаріату Міністерства оборони України від 15.01.2020 №ВС3/132 вбачається, що єдиною підставою для відмови в призначені одноразової грошової допомоги позивачу стало те, що на день звільнення з військової служби він проходив службу в Прикордонних військах КДБ СРСР, а тому таким особам виплату одноразової грошової допомоги мають здійснюватися Державною прикордонною службою України, а не Міністерством оборони України.

Разом із тим, Законом СРСР від 12.10.1967 № 42 «Про загальний військовий обов`язок» у редакції, що діяв на момент проходження позивачем військової служби, визначено, що Прикордонні війська КДБ СРСР були складовою частиною Збройних Сил СРСР.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 24.08.1991 №1431-ХІІ «Про військові формування» підпорядковано всі військові формування, дислоковані на території республіки, Верховній Раді України. Утворено Міністерство оборони України. Уряд України приступив до створення Збройних сил України, республіканської гвардії та підрозділу охорони Верховної ради, Кабінету Міністрів України і Національного банку України.

Статтею 4 Закону України «Про правонаступництво України» від 12.09.1991 № 1543-ХІІ встановлено, що органи державної влади і управління, органи прокуратури, суди та арбітражні суди, сформовані на підставі Конституції (основного Закону) Української РСР, діють в Україні до створення органів державної влади і управління, органів прокуратури, судів та арбітражних судів на підставі нової Конституції України.

Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02.01.1992 № 3 «Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону» установлено, що Державний комітет у справах охорони державного кордону України є правонаступником колишнього Управління військ західного прикордонного округу КДБ СРСР.

Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 671, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом міністрів України.

Міністерство оборони України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період. Міністерство оборони України є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили.

Оскільки позивач проходив службу саме у Збройних силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому утриманні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міністерство оборони України, та перебував на обліку в органах Міністерства оборони України, суд вважає, що в даних правовідносинах призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які отримали інвалідність внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії в розмірі встановленому статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є обов`язком Міністерства оборони України.

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що саме на Міністерство оборони України, як на головного розпорядника коштів, покладено обов`язок щодо прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги, в тому числі особам, які проходили військову службу у Прикордонних військах КДБ СРСР, у разі встановлення їм відповідної групи інвалідності.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 26.09.2018 у справі №760/9113/17, від 02.11.2018 у справі №825/1558/18, від 18 лютого 2020 року у справі №820/3000/18.

У зазначених справах предметом оскарження також були рішення Міністерства оборони України про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги з підстав відсутності повноважень щодо розгляду заяв осіб через проходження ними військової служби у Прикордонних військах КДБ СРСР.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що в зазначених правовідносинах обов`язком саме Міністерства оборони України є призначення і виплата одноразової грошової допомоги позивачу як особі, яка проходила військову службу у Прикордонних військах КДБ СРСР та отримала інвалідність внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії в розмірі встановленому статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Поряд з цим, пунктом 11 Постанови № 975 передбачено перелік документів, які військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу.

Відповідно до пункту 13 Постанови № 975 розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або, у разі відмови, для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Тобто вказаний Порядок регламентує чіткий алгоритм та послідовність дій щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Водночас, у даному випадку згідно відповіді Київського міського військового комісаріату Міністерства оборони України від 15.01.2020 №ВС3/132 позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги лише з підстави відсутності повноважень у Міністерства оборони України щодо розгляду вказаної заяви через проходження військової служби у Прикордонних військах КДБ СРСР.

Тобто відповідач, вважаючи себе неуповноваженим органом щодо вирішення питання з приводу призначення та виплати одноразової грошової допомоги, не здійснював перевірку документів, поданих позивачем для отримання такої допомоги у відповідності до Постанови №975.

На підставі викладеного, з метою ефективного захисту прав позивача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо необхідності зобов`язання відповідача повторно розглянути документи позивача щодо призначення та виплатити одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанови №975.

Враховуючи, що відповідачем не здійснено перевірку поданих позивачем документів у встановленому законодавством порядку решта позовних вимог є передчасними та такими, що задоволенню не підлягають.

Також, колегія суддів наголошує, що апеляційна скарга відповідача повністю дублює відзив на позовну заяву, тобто в ній не наведено норм законодавства, які порушені чи не враховані судом першої інстанції, не спростовано викладену у рішенні суду правову позицію та не спростовано доводів позивача, які стали підставою для задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 січня 2021 року без змін
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 28.05.2021.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

Н.В. Безименна