Справа № 140/2692/21
Суддя: Сорока Юрій Юрійович
Дата ухвалення: 2021-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року ЛуцькСправа № 140/2692/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сороки Ю.Ю.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради про визнання протиправними дій щодо відмови у виплаті відшкодування вартості проїзду в сумі 1189, 37 грн. за проїзд з м. Луцьк до м. Кременчук і назад, зобов`язання відшкодувати вартість проїзду в сумі 1189, 37 грн. за проїзд з м. Луцьк до м. Кременчук і назад.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії та має право на відшкодування вартості проїзду один раз на рік до будь-якого пункту України. У період з 14.01.2021 по 04.02.2021 позивач виїздив до м. Кременчук, з пересадкою в м. Київ, оскільки пряме сполучення між містами Луцьк та Кременчук відсутнє. Позивачем були понесені витрати на поїздку у м. Кременчук та у зворотньому напрямку в сумі 1189,37 грн. У зв`язку із чим, 08.02.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про відшкодування понесених витрат на проїзд, однак отримав відповідь з Департаменту соціальної політики Луцької міської ради за №11.2- 8.6/2753/2021 від 03.03.2021 року про те, що йому може бути відшкодована вартість проїзду лише до одного населеного пункту і назад (за моїм вибором), а саме Луцьк-Київ, Київ-Луцьк або Київ-Кременчук, Кременчук-Київ.

Позивач, вважає таку позицію відповідача протиправною та такою, що звужує його права і законні інтереси, оскільки чинними законодавством України гарантовано право осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, на компенсацію в повному обсязі за рахунок державного бюджету вартості проїзду міжміським транспортом від місця проживання до будь-якого населеного пункту України та у зворотному напрямку один раз на рік.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 22.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Представник відповідача у відзиві на позов від 12.04.2021 просить відмовити позивачу у задоволенні позову, оскільки позивач хоча і має право на безоплатний проїзд один раз на рік до будь-якого пункту України і назад автомобільним або повітряним, або залізничним, або водним транспортом, однак без врахування здійснених пересадок. У зв`язку із чим, позивачу повідомлено про можливість відшкодування вартості проїзду лише до одного населеного пункту України і назад та висловлено прохання повідомити Департамент про свій вибір. Оскільки протягом місяця позивачем не було повідомлено Департамент про прийняте рішення, 02.04.2021 було прийнято рішення про відшкодування вартості проїзду в розмірі 449,14 грн. за 2021 рік, тобто за проїзд згідно квитків залізничного транспорту Луцьк-Київ, Київ-Луцьк за виключенням оплаченої білизни сумарно 100 грн.

Крім того, з огляду на складність справи та суму позовних вимог, вважає завищеною суму правничої допомоги.

Позивач у відповіді від 14.04.2021 на відзив позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково зазначив, що рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 03.03.2021, яким затверджено Порядок відшкодування вартості проїзду особам, віднесеним до 1 та 2 категорії громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є нормативним актом органу місцевого самоврядування, що не зареєстроване належним чином в органах Міністерства юстиції України та в часині відшкодування вартості проїзду без врахування пересадок та користування постільною білизною суперечить п.19 ч.1 ст.20 Закону №796, а також звужує права особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорії 1), що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 05.06.2019 (а.с.9).

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 08.02.2021 про компенсацію проїзду один раз на рік до будь-якого пункту України і назад автомобільним або повітряним, або залізничним, або водним транспортом особам, віднесеним до категорії 1 та 2. До вказаної заяви позивачем долучено квитки на залізничний проїзд Луцьк-Київ від 14.01.2021 Серії ГД №433246 на суму 286,30 грн., Київ-Луцьк від 03.02.2021 Серії ЄУ №140299 на суму 262, 84 грн., Кременчук-Київ від 02.02.2021 Серії ЄС №801851 на суму 340,23 грн. та квиток на автобусний проїзд Київ-Кременчук від 14.01.2021 Серії АКУП №122502 на суму 300,00 грн. (а.с.16-17).

Департамент соціальної політики Луцької міської ради листом від 03.03.2021 №11.2- 8.6/2753/2021 повідомив про те, що йому може бути відшкодована вартість проїзду лише до одного населеного пункту і назад (за вибором позивача), а саме Луцьк-Київ, Київ-Луцьк або Київ-Кременчук, Кременчук-Київ.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-XII) визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Пунктом 19 частини 1 статті 20 Закону №796-XII визначено, що особам, віднесеним до категорії 1 (пункт 1 статті 14), надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги: безплатний проїзд один раз на рік до будь-якого пункту України і назад автомобільним або повітряним, або залізничним, або водним транспортом з правом першочергового придбання квитків.

У свою чергу, абз.1, 2 п.13 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 № 936 (у редакції до 26.10.2016) (далі - Постанова № 936), було передбачено, що відшкодування громадянам один раз на рік вартості проїзду міжміським транспортом до будь-якого населеного пункту України та у зворотному напрямку (без врахування пересадок) здійснюється за рахунок відповідних субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетом та за місцем реєстрації громадян на підставі проїзних квитків, пред`явлених управлінню (відділу) праці та соціального захисту населення райдержадміністрації, виконкому міських, районних у містах рад. При цьому сума відшкодування вартості проїзду залізничним транспортом не повинна перевищувати вартості проїзду у плацкартному або купейному вагоні швидкого поїзду, а також у вагонах другого класу швидкісного поїзду.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 №759 "Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 №936 та від 14.05.2015 №285" було внесено зміни до Постанови №936, якими виключено абзаци 1 та 2 пункту 13, що встановлювали відшкодування громадянам один раз на рік вартості проїзду за рахунок відповідних субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на підставі проїзних квитків, поданих управлінню соціального захисту населення.

Водночас, суд враховує, що гарантоване право осіб, постраждалих від наслідків Чорнобильської катастрофи, на компенсацію безплатного проїзду один раз на рік до будь-якого пункту України і назад в повному обсязі визначено п.19 ч.1 ст.20 Закону №796-XII, а Закон України має вищу юридичну силу над постановою Кабінету Міністрів України, у зв`язку з чим громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і віднесені до 1-ї категорії, гарантується відповідне право на відшкодування вартості проїзду.

Отже, чинним законодавством України гарантовано право осіб, постраждалих від наслідків Чорнобильської катастрофи, на компенсацію в повному обсязі, за рахунок державного бюджету, вартості проїзду міжміським транспортом до будь-якого населеного пункту України та у зворотному напрямку один раз на рік.

При цьому, суд звертає увагу на те, що законодавцем чітко визначено право на відшкодування вартості проїзду в обох напрямках лише до населеного пункту України, а не населених пунктів України.

Із 2016 року відшкодування вартості проїзду особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 та 2 категорії здійснюється з місцевого бюджету.

Громадянам зареєстрованим на території Луцької міської територіальної громади відшкодування витрати вартості проїзду особам, які постраждалих від наслідків Чорнобильської катастрофи 1 та 2 категорії здійснюється Департаментом соціальної політики Луцької міської ради, кошти на відповідний рік передбачаються Програмою соціального захисту населення на 2016-2022 роки.

Рішенням виконавчого комітету міської ради 03.03.2021 затверджено Порядок відшкодування вартості проїзду особам, віднесеним до 1 та 2 категорії громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок),

Згідно пункту 7 Порядку, підставою для виплати компенсації є документально підтверджений факт оплати проїзду до конкретного населеного пункту України і назад (без врахування здійснених пересадок).

Крім цього, не відшкодовується вартість за надані додаткові послуги, а саме оплату попереднього продажу квитків, комісій, користування постільною білизною, чай та інше.

Як встановлено судом, позивач відповідно до проїзних документів у 2021 році здійснив проїзд залізничним та автомобільним транспортом 14.01.2021 з міста Луцька до Києва та з міста Києва до міста Кременчук та 02.02.2021 у зворотному напрямку.

Відповідач листом від 03.03.2021 №11.2-8.6/2753/2021 повідомив про те, що йому може бути відшкодована вартість проїзду лише до одного населеного пункту і назад (за вибором позивача), а саме Луцьк-Київ, Київ-Луцьк або Київ-Кременчук, Кременчук-Київ.

Таким чином, з огляду на вищевикладені положення законодавства України, суд приходить висновку, що Департамент соціальної політики Луцької міської ради, запропонувавши позивачу визначитись до якого саме населеного пункту йому слід відшкодувати вартість проїзду, без врахування пересадок, діяв на підставі норм чинного законодавства України, а відтак у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити повністю.

Додатково, суд звертає увагу позивача на те, що фактичного звуження його прав, про яке він зазначав у позовній заяві, щодо відшкодування вартості проїзду як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії не відбулося, оскільки як в Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 № 936 (у редакції до 26.10.2016) так і в Порядку відшкодування вартості проїзду особам, віднесеним до 1 та 2 категорії громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради 03.03.2021, визначено про можливість компенсації проїзду до конкретного населеного пункту України і назад (без врахування здійснених пересадок).

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням зазначеного, суд на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 2, 72-77, 244-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Департамент соціальної політики Луцької міської ради, адреса: 43025, м. Луцьк, пр.-т Волі, 4а.

Суддя Ю.Ю. Сорока