Справа № 640/13731/21
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2021-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі
27 травня 2021 року м. Київ № 640/13731/21
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П., ознайомившись із позовною заявою і доданими до неї матеріалами
за позовомОСОБА_1
доПівнічного Київського територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ), Головного управління Національної гвардії України, Головного управління Національної поліції у м. Києві, Державної казначейської служби України
провизнання дій протиправними та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В ИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Північного Київського територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ), Головного управління Національної гвардії України, Головного управління Національної поліції у м. Києві, Державної казначейської служби України, в якому просить:

- визнати протиправними дії військовослужбовців Національної гвардії України, щодо ОСОБА_1 , вчинені 23 лютого 2021 року біля будівлі Офісу Президента України за адресою м. Київ, вул. Банкова, 11, що полягали в застосуванні ними фізичної сили, спричиненні тілесних ушкоджень, з одночасним порушенням його прав на громадську безпеку під час проведення акції протесту, збирати інформацію, на захист життя та здоров`я, порушили свободи вираження поглядів та мирних зібрань;

- відшкодувати, за рахунок коштів державного бюджету України відповідним територіальним органом Державної казначейської служби України, ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 20 000 (двадцять тисяч) грн., заподіяну протиправними діями військовослужбовців Національної гвардії України;

- визнати протиправними дії поліцейських, щодо ОСОБА_1 , вчинені 23 лютого 2021 року біля будівлі Офісу Президента України за адресою м. Київ, вул. Банкова, 11, що полягали в застосуванні ними фізичної сили, спричиненні тілесних ушкоджень, з одночасним порушенням його прав на громадську безпеку під час проведення акції протесту, збирати інформацію, на захист життя та здоров`я, порушили свободи вираження поглядів та мирних зібрань;

- відшкодувати, за рахунок коштів державного бюджету України відповідним територіальним органом Державної казначейської служби України, ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 20 000 (двадцять тисяч) грн., заподіяну протиправними діями поліцейських.

Згідно п.4 ч.1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 та додані до неї матеріали, вбачається, що підставами для звернення з даним позовом до суду є дії військовослужбовців Національної гвардії України та поліцейських, що полягали у застосуванні ними фізичної сили, спричиненні тілесних ушкоджень під час участі позивача у акції протесту.

Вирішуючи питання відкриття провадження у справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пунктів 1 - 13 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони, за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень; спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років.

З аналізу зазначених норм вбачається, що публічно-правовим спором за КАС України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб`єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Згідно з п. 3 ст. 2 Закону України «Про національну гвардію України» основними функціями Національної гвардії України є участь у забезпеченні громадської безпеки та охороні громадського порядку під час проведення зборів, мітингів, походів, демонстрацій та інших масових заходів, що створюють небезпеку для життя та здоров`я громадян.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про національну гвардію України військовослужбовці Національної гвардії України мають право застосовувати заходи фізичного впливу, а за виключної необхідності і спеціальні засоби, вогнепальну зброю, озброєння та бойову техніку в порядку та у випадках, передбачених цим Законом, а під час несення внутрішньої та вартової служб - відповідно Статутом внутрішньої служби та Статутом гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України.

При цьому пунктом 5 даної статті визначено, що застосування військовослужбовцями Національної гвардії України заходів фізичного впливу, спеціальних засобів, вогнепальної зброї, озброєння та бойової і спеціальної техніки з перевищенням повноважень, наданих законом, тягне відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ст. 42, 43, 44 Закону України "Про національну поліцію" поліція під час виконання повноважень, визначених цим Законом, уповноважена застосовувати такі заходи примусу, як фізичний вплив (сила). Фізичним впливом є застосування будь-якої фізичної сили, а також спеціальних прийомів боротьби з метою припинення протиправних дій правопорушників. Вид та інтенсивність застосування заходів примусу визначаються з урахуванням конкретної ситуації, характеру правопорушення та індивідуальних особливостей особи, яка вчинила правопорушення. Поліцейський може застосовувати фізичну силу, у тому числі спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), для ... припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом.

Таким чином, суд зазначає, що застосування фізичної сили з метою припинення протиправних дій правопорушників входить до повноважень поліції та національної гвардії. Вид та інтенсивність застосування заходів примусу визначаються поліцейськими/військовослужбовцями національної гвардії з урахуванням конкретної ситуації, характеру правопорушення та індивідуальних особливостей особи, яка вчинила правопорушення.

Разом з тим, зазначені повноваження поліцейських та військовослужбовців національної гвардії не належать до управлінських функцій в розумінні КАСУ. Застосовуючи фізичну силу, відповідачі діяли з метою виконання покладених на них обов`язків, в межах повноважень, наданих Законами України «Про національну поліцію» та «Про національної гвардію України». Заявлені позивачем вимоги в цій частині фактично зводяться до незгоди з характером та співмірністю вказаних дій.

Разом з тим, у разі якщо позивач вважає, що поліцейськими та військовослужбовцями національної гвардії були перевищені їх службові повноваження, він має право оскаржити дії відповідачів в порядку КПК України для встановлення обставин справи за застосування відповідних заходів впливу.

З огляду на викладене зазначені спори не випливають із здійснення суб`єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій, а тому не належать до юрисдикції адміністративних судів.

Згідно з вимогами частини першої статті 4 Кримінального процесуального кодексу України від 13.04.2012 року № 4651-VI (із змінами і доповненнями) (далі також КПК України) кримінальне провадження на території України здійснюється з підстав та в порядку, передбачених цим Кодексом, незалежно від місця вчинення кримінального правопорушення.

Пунктами 10 та 19 частини першої статті 3 КПК України встановлено, що кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого Законом України про кримінальну відповідальність; сторони кримінального провадження - з боку обвинувачення: слідчий, керівник органу досудового розслідування, прокурор, а також потерпілий, його представник та законний представник у випадках, установлених цим Кодексом; з боку захисту: підозрюваний, обвинувачений (підсудний), засуджений, виправданий, особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, їхні захисники та законні представники.

Завданнями кримінального судочинства, відповідно до статті 2 КПК України, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Враховуючи вищевикладене суд доходить до висновку, що дана справа не підсудна адміністративному суду, пред`явлені позовні вимоги не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на зазначене та враховуючи характер спірних правовідносин, який є кримінально-правовим і не має ознак публічно-правового спору в розумінні КАС України, даний спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, а відтак, є підстави для відмови у відкритті провадження у адміністративній справі.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 170, ст. 2, 4, 19, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі та позовні матеріали надіслати особі, яка її подала.

3. Роз`яснити позивачу, що повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження не допускається.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання суддею та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П. Васильченко