Справа № 560/2145/21
Суддя: Салюк П.І.
Дата ухвалення: 2021-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/2145/21
РІШЕННЯ

іменем України

25 травня 2021 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Салюка П.І.

за участю:секретаря судового засідання Наголюк О.Л. представника відповідача Вірстюка Д.Д.
розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області, в якому просить:

визнати протиправними дії територіального управління Державної судової адміністрації України у Хмельницькій області щодо нарахування та виплати суддівської винагороди судді Городоцького районного суду Хмельницької області ОСОБА_1 за січень 2021 року, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2021 року в розмірі 2102 гривні;

зобов`язати територіальне управління Державної судової адміністрації України у Хмельницькій області проводити нарахування та виплату суддівської винагороди судді Городоцького районного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , починаючи з січня 2021 року, у відповідності до вимог статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 1 січня 2021 року складає 2270 гривень, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.

допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць;

зобов`язати територіальне управління Державної судової адміністрації України у Хмельницькій області як суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у десятиденний строк звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що призначений та працює на посаді судді Городоцького районного суду Хмельницької області.

Позивач вказує, що у січні 2021 року відповідач нарахував суддівську винагороду, для визначення суми якої використовувалася величина під назвою «розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2021 року», в розмірі 2102 гривні.

На переконання позивача, відповідно до приписів спеціального законодавства, відповідач повинен був нарахувати суддівську винагороду виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2021 року в розмірі 2270 гривень.

Як зазначає позивач, що внаслідок вищевказаних дій відповідача, розмір винагороди не відповідає розміру, встановленому спеціальним Законом, у зв`язку із чим позивач не погоджується із сумою виплаченої суддівської винагороди та вважає, що відповідачем порушено його право на належне матеріальне забезпечення, тому позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 березня 2021 року відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження.

05 квітня 2021 року представником Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області подано до суду відзив на адміністративний позов, в якому заперечує проти заявлених позовних вимог у повному обсязі та зазначає, що виплата суддівської винагороди судді Городоцького районного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , починаючи з січня 2021 року проводиться на підставі статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік».

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначає, що на час виплати та на даний час Закон України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» не конституційним не визнавався. Відповідно до рішення Верховного Суду у справі №340/1916/20, територіальне управління не могло виплачувати суддівську винагороду понад виділені йому для цього бюджетні асигнування, на власний розсуд вирішуючи який нормативно-правовий акт потрібно виконувати.

Протокольною ухвалою проголошеною у судовому засіданні 22 квітня 2021 року, суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті.

У судове засідання позивач не з`явився, у позовній заяві та надісланих до суду клопотаннях просив розгляд справи здійснювати без його участі в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог, вказував на правомірність дій відповідача та просив відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши заперечення представника відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи у їх взаємному зв`язку та сукупності, суд встановив наступне.

Суд встановив, що Указом Президента України «Про призначення суддів» №713/2010 від 18 червня 2010 року ОСОБА_1 призначено на посаду судді Городоцького районного суду Хмельницької області строком на 5 років.

Указом Президента України «Про призначення суддів» №157/2017 від 12 червня 2017 року ОСОБА_1 призначено на посаду судді Городоцького районного суду Хмельницької області безстроково.

Згідно Наказу голови Городоцького районного суду Хмельницької області №38-05 від 25 вересня 2017 року встановлено щомісячну доплату за вислугу років судді Городоцького районного суду Хмельницької області ОСОБА_1 у розмірі 40% посадового окладу.

Наказом голови Городоцького районного суду Хмельницької області №43-05 від 03 травня 2019 року ОСОБА_1 встановлено з 07 березня 2019 року посадовий оклад згідно штатного розпису, як такому, що за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді.

Відповідно до Наказу голови Городоцького районного суду Хмельницької області №52-05 від 27 травня 2019 року встановлено, що стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді становить 11 років 0 місяців 24 дні.

У січні 2021 року Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області нараховано ОСОБА_1 суддівську винагороду у відповідності до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 грн.

Вважаючи зазначені дії відповідача протиправними з підстав того, що відповідно до приписів спеціального законодавства суддівська винагорода за січень 2021 року підлягає нарахуванню виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2021 року в розмірі 2270 грн., позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Статтею 130 Конституції України встановлено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Відповідно до частини першої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі Закон № 1402-VIII) суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці (частина друга статті 135 Закону № 1402-VIII).

За приписами частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить:

1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Частиною четвертою статті 135 Закону № 1402-VIII визначено, що до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти:

1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб;

2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб;

3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.

У випадку, якщо суд розміщується в декількох населених пунктах, застосовується регіональний коефіцієнт за місцезнаходженням органу, який провів державну реєстрацію такого суду.

Відповідно до частини п`ятої статті 135 Закону № 1402-VIII суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Суддям виплачується щомісячна доплата за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук із відповідної спеціальності в розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу судді відповідного суду (частина сьома статті 135 Закону № 1402-VIII).

Згідно із частиною дев`ятою статті 135 Закону № 1402-VIII обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.

Отже, Законом № 1402-VIII визначено базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду, який становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Водночас, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено у 2021 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня - 2270 гривень.

Разом з тим, у вищевказаній статті також запроваджено нову величину у розмірі 2102 гривні під назвою «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня».

З наведеного вбачається, що положення статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» щодо запровадження величини «прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді» не відповідають нормам Конституції України та нормам спеціального Закону № 1402, а тому не можуть бути застосовані до визначення розміру виплати суддівської винагороди.

Зокрема, норми спеціального Закону № 1402 передбачають базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який з 1 січня 2021 року що складає 2270 гривень.

До спеціального Закону № 1402, а також до статті 130 Конституції України не вносилися жодні зміни після запровадження у Законі України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» такої величини як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді».

Більше того, у спеціальному Законі № 1402, як до 1 січня 2021 року, так і після настання цієї дати, розмір посадового окладу судді місцевого суду визначався та визначається виходячи з розміру саме прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а не будь-якої іншої спеціально запровадженої величини.

Однак на переконання суду, відповідач діючи всупереч приписам статей 19 та 130 Конституції України, порушив норми діючого законодавства України та виплатив винагороду у розмірі меншому, ніж це визначено спеціальним Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Слід також зазначити, що саме з 30 вересня 2016 року набрали чинності зміни, внесені до Конституції України згідно із Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)».

Саме вказаним Законом, з-поміж іншого, статтю 130 Конституції України викладено в новій редакції, текст якої наведено вище за текстом цього рішення. У контексті спірних правовідносин потрібно наголосити, що Конституція України у редакції Закону №1401 вперше містить положення, які закріплюють спосіб визначення розміру суддівської винагороди, а саме, що «розмір винагороди встановлюється законом про судоустрій».

З цією конституційною нормою співвідносяться норми частини першої статті 135 Закону №1402, які у поєднанні (системному зв`язку) дають чітке розуміння, що єдиним нормативно-правовим актом, яким повинен і може визначатися розмір суддівської винагороди є закон про судоустрій.

Отже, аналізуючи наведене, слід прийти до висновку, що Закон №1402 є спеціальним для правовідносин щодо врегулювання розміру суддівської винагороди, і з врахуванням доктринальних правил подолання змістових колізій, збігу темпоральної та змістовної колізій, збігу ієрархічної та змістовної колізій пріоритет зазвичай віддається спеціальній нормі.

Наведене правозастосування суду відповідає висновку щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року, справа №340/1916/20 (адміністративне провадження №К/9901/369/21), згідно якого: «Наявність в Конституції України згаданої норми дає підстави для висновку, що для цієї групи правовідносин у сфері організації судової влади (йдеться про суддівську винагороду) закон про судоустрій є спеціальним законом, відповідно він має пріоритет над іншими нормативно-правовими актами не лише змістовний, але й певною мірою ієрархічний. Щодо останнього, то мається на увазі те, що позаяк Конституція України, відповідно до її статті 8, має найвищу юридичну силу, наявність в її тексті прямої вказівки на спосіб визначення суддівської винагороди слугує безапеляційним способом подолання будь-яких протиріч у правовому регулюванні правовідносин на кшталт тих, з яких виник цей спір, на користь спеціального закону (про судоустрій). Додамо також, що норми Конституції України є нормами прямої дії, а отже, при вирішенні спору суд може застосовувати їх безпосередньо, особливо тоді, коли закон чи інший нормативно-правовий акт їм суперечить (частина четверта статті 7 КАС України).

Розмір суддівської винагороди визначено у статті 135 Закону № 1402-VIII, який з огляду як на свою назву, так і сферу правового регулювання (означену в преамбулі) є законом про судоустрій в значенні частини другої статті 130 Конституції України.

Нормотворчі колізії є непоодиноким явищем всередині системи права, тому якщо усе ж склалася ситуація із суперечливим правовим регулюванням, як-от як у цій справі, її вирішення, на думку суду, має ґрунтуватися на підході, відповідно до якого перевагу у застосуванні має спеціальна правова норма, якщо її видання передбачено актом вищої юридичної сили.

У цьому зв`язку суд, у доповнення до написаного вище, вважає за потрібне зазначити, що для спірних правовідносин спеціальними є норми статті 135 Закону № 1402-VIII, які попри те, що в часі цей закон прийнятий раніше, мають пріоритет стосовно пізніших положень Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік».

Ще раз підкреслюємо, що Основний Закон України має найвищу юридичну силу, тож «спеціальність» Закону № 1402-VIII, зокрема його статті 135, що спирається передусім на конституційні положення частини другої статті 130 і є своєрідним її «продовженням», у цьому випадку безапеляційно долає доктринальний принцип подолання колізії правових норм, за яким наступний закон з того самого питання скасовує дію попереднього (попередніх).

Аналізуючи наведене у своїй сукупності, слід прийти до висновку, що Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» не може змінювати правове врегулювання виплати суддівської винагороди, яке визначене Законом №1402, оскільки не є спеціальним законом в царині цих правовідносин.

Водночас суд звертає увагу на те, що зміни до Закону №1402 в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у досліджуваний період (з січня 2021 року) не вносились, тож законних підстав для обмеження її виплати не було.

Подібні юридичні позиції були сформовані Конституційним Судом України у рішеннях від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), які суд враховує у цій справі.

Таким чином, узагальнюючи викладене, слід прийти до висновку, що обмеження виплати позивачеві, починаючи з січня 2021 року суддівської винагороди (шляхом обчислення її розміру виходячи з показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі саме - 2102 грн.) було неправомірним.

Отже, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний був при визначенні розміру суддівської винагороди ОСОБА_1 у період з січня 2021 року діяти відповідно до Закону №1402, та відповідно обчислювати розмір суддівської винагороди виходячи з показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2021 рік» саме у значенні 2270 грн., а не 2102 грн., як це протиправно зробив відповідач, чим відповідно посягнув на право особи в отриманні суддівської винагороди у належному розмірі.

Право на суддівську винагороду належить до прав людини другого покоління (соціальні, економічні та культурні права) та може бути обмеженим, відповідно до правової процедури та за належною аргументацією підстав такого обмеження і механізмів їх компенсації.

У цій справі судом встановлено, що обмеження суддівської винагороди відбулось не у правовий спосіб, без відповідної аргументації та визначених механізмів компенсації такого обмеження. До спеціального закону, який врегульовує питання виплати суддівської винагороди, будь-яких змін не вносилось, натомість врегулювання здійснювалось бюджетним законодавством, що на переконання суду є не правильним.

Водночас суд звертає увагу на те, що суддівська винагорода є складовою незалежності суду, про що неодноразово наголошували міжнародні інституції та Конституційний Суд України (рішення Конституційного Суд України від 08 квітня 2016 року № 4-рп/2016 у справі № 1-8/2016, від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 у справі № 1-2/2013, від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018 у справі № 1-7/2018 (4062/15), пункт 77 Висновку щодо внесення змін до законодавства України, яке регулює діяльність Верховного Суду та органів суддівського врядування, від 9 грудня 2019 року № 969/2019 пункту 62 Висновку Консультативної ради європейських судів для Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів від 01 січня 2001 року № 1 (2001)), а тому її обмеження має відбуватись в зрозумілій та легітимній формі.

Таким чином, у цій справі суд захищає не тільки право ОСОБА_1 на суддівську винагороду, а й верховенство права, оскільки будь-яке свавільне обмеження прав людини, не у спосіб визначений правом, підриває його засади, що є неприпустимим в цивілізованому суспільстві.

За таких обставин, аналізуючи матеріали адміністративної справи у своїй сукупності, виходячи із обставин, які викладені в мотивувальній частині цього рішення, суд вважає, що зазначений позов підлягає задоволенню у частині визнання протиправними дій Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області щодо нарахування та виплати суддівської винагороди судді Городоцького районного суду Хмельницької області ОСОБА_1 за січень 2021 року, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з січня 2021 року у розмірі 2102 грн., відтак для належного захисту прав позивача, відповідача слід зобов`язати провести нарахування та виплатити суддівську винагороду судді Городоцького районного суду Хмельницької області ОСОБА_1 за січень 2021 року, у відповідності до вимог статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 1 січні 2021 року складає 2270 грн, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.

Водночас, суд звертає увагу на те, що питання щодо зобов`язання в подальшому проводити нарахування та виплату суддівської винагороди виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 1 січні 2021 року складає 2270 грн. є похідними і повинні вирішуватись після вирішення питання про наявність відповідного права на перерахунок.

Суд зауважує, що предметом розгляду даної справи є визначення відповідачем розміру суддівської винагороди саме у січні 2021 року, що підтверджується документами про обмеження виплати. Відтак спору щодо розміру виплати суддівської винагороди в подальшому у цій справі не існувало.

Оскільки судовому захисту підлягають лише порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні цих позовних вимог, як передчасних.

Стосовно позовної вимоги, про звернення до негайного виконання рішення суду в частині зобов`язання виплати суддівську винагороду за один місяць, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Із зазначеного слідує, що негайно виконуються рішення суду саме про стягнення коштів, що є вимогою майнового характеру. Однак зобов`язання вчинити дії, в тому числі щодо перерахунку та виплати суддівської винагороди, є вимогою немайнового характеру та відповідно, не є тотожною за своїм значенням вимозі про стягнення конкретної суми. Рішення суду у цій справі носить саме зобов`язальний характер, а судом не присуджувалась конкретна сума суддівської винагороди, яка підлягає стягненню. Тому відсутні підстави для допущення до негайного виконання рішення суду в частині вимоги про зобов`язання виплати суддівську винагороду за один місяць.

Також позивачем заявлено вимогу про встановлення строку для подання звіту про виконання судового рішення, стосовно якої, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними і допустимими доказами.

Позивач не навів аргументів на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і не надав доказів в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги позивача в частині встановлення відповідачу строку для подання до суду звіту про виконання рішення суду.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 17 лютого 2020 року по справі №804/5361/16 та від 26 березня 2020 року по справі №823/175/17.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з урахуванням висновків викладених вище, позивач довів позовні вимоги, а відповідач не обґрунтував правомірність дій щодо нарахувння суддівської винагороди, для визначення суми якої використовувалася величина під назвою «розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2021 року», в розмірі 2102 гривні, що підтверджено доказами, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати, які визначені ст. 132 КАС України і підлягають розподілу, відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задоволити частково.

Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області щодо нарахування та виплати суддівської винагороди судді Городоцького районного суду Хмельницької області ОСОБА_1 за січень 2021 року, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з січня 2021 року у розмірі 2102 грн.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області провести нарахування та виплатити суддівську винагороду судді Городоцького районного суду Хмельницької області ОСОБА_1 за січень 2021 року, у відповідності до вимог статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 1 січні 2021 року складає 2270 грн, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 31 травня 2021 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області (вул. Соборна, 75, Хмельницький, Хмельницька область, 29000 , код ЄДРПОУ - 26293548)

Головуючий суддя П.І. Салюк