Справа № 200/2468/21-а
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2021-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2021 р. Справа№200/2468/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Волгіної Н.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в письмовому порядку адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ,

до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через свого представника Топчийова Євгена Володимировича звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просить суд:

- визнати неправомірними дії відповідача щодо припинення виплати позивачеві пенсії з 1 квітня 2018 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві заборгованість з пенсії за період з 1 квітня 2018 року по 1 лютого 2020 року.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він є пенсіонером за віком та внутрішньо переміщеною особою, перебуває на обліку у відповідача, але не отримує пенсійні виплати.

Після того, як почалися бойові дії на частині території України він переїхав до родичів в місто Бахмут (колишній Артемівськ) Донецької області, позивач став на облік в управлінні соціального захисту населення Бахмутської міської ради та отримав повторно довідку про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України.

Відповідач спочатку платив пенсію, а потім з 1 квітня 2018 року зупинив виплати пенсії.

Позивач неодноразово звертався до відповідача протягом року стосовно не виплати пенсії, але виплата пенсії була поновлена тільки з 1 лютого 2020 року.

Також позивач неодноразово звертався до відповідача стосовно виплати заборгованості пенсії, яка склалась, але відповідач постійно знаходить відмовки: грошей нема, змінився порядок виплати заборгованості та інше.

Станом на час розгляду до суду із даним позовом заборгованість з пенсії за період з 1 квітня 2018 року по 1 лютого 2020 року позивачу не сплачена.

Позивач вважає, що бездіяльність відповідача щодо не виплати йому заборгованості з пенсії за період з 1 квітня 2018 року по 1 лютого 2020 року є протиправною.

На переконання позивача не виплата йому пенсії є порушенням гарантованого Конституцією України права громадянина на соціальний захист, яке включає, зокрема, і право на матеріальне забезпечення у разі повної, часткової або тимчасової працездатності, а також в старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія повинна бути виплачена за минулий час без обмежень будь-яким строком (а.с. 1).

Ухвалою суду від 15 березня 2021 позовну заяву залишено без руху для усунення позивачем недоліків позовної заяви (а.с. 11).

Ухвалою суду від 31 березня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), цією ж ухвалою відстрочено сплату позивачем судового збору до ухвалення рішення у справі (а.с. 16-17).

У наданому суду відзиві на позов відповідач зазначає про відсутність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог, обґрунтовуючи це наступним.

ОСОБА_1 перебуває на обліку у Бахмутсько-Лиманському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області.

Виплата пенсії позивачу була призупинена з 1 квітня 2018 року у зв`язку із наявністю інформації про його повернення, як внутрішньо переміщеної особи, на тимчасово окуповану територію України.

Статтею 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачений перелік підстав для припинення виплати пенсії, разом із цим цей перелік не є вичерпним.

Підпунктом 5 п. 12 "Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 8 червня 2016 року, визначено підстави припинення соціальних виплат, серед яких і отримання інформації від Держприкордонної служби, МВС, СБУ, Мінфну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Отже, виплата пенсії позивачу була призупинена відповідно до діючого законодавства.

Після звернення позивача до управління із заявою про поновлення виплати пенсії виплату пенсії йому було поновлено з 1 березня 2020 року.

При цьому у відзиві на позов відповідач одночасно зазначає також, що із заявою про поновлення виплат позивач до управління не звертався (а.с. 21-26).

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , позивач є пенсіонером та має право на отримання пенсії за віком; взятий на облік до відповідача як внутрішньо переміщена особа (а.с. 4-6).

Відповідач, Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , місцезнаходження: 84500, Донецька обл., м. Бахмут, вул. Миру, буд. 35, є органом державної влади та суб`єктом владних повноважень, який здійснює у спірних правовідносинах владні управлінські функції та є належним відповідачем у даній справі (а.с. 34).

Як встановлено судом позивач перебуває на обліку у відповідача як внутрішньо переміщена особа та отримує пенсію за віком (а.с. 1, 21-29).

Відповідно до матеріалів справи у період з 1 квітня 2018 року по 1 лютого 2020 року пенсія позивачу не виплачувалась; за поясненням відповідача виплата пенсії була призупинена у зв`язку із отриманням інформації про те, що позивач, будучи внутрішньо переміщеною особою, тривалий час був відсутній за місцем проживання, що надало обґрунтовані підстави вважати, що він повернувся до постійного місця проживання та рішення відповідача про таке призупинення.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження фактичних підстав призупинення такої виплати.

Згідно ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (ч. 1). Докази суду надають учасники справи […] (ч. 4). Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень […] (ч. 5). В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2). Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів (ч. 6).

Враховуючи, що відповідачем не надано суду доказів правомірності призупинення виплати позивачу пенсії з 1 квітня 2018 року, суд вважає таке призупинення неправомірним.

За поясненням сторін позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії та з 1 лютого 2020 року таку виплату було поновлено (а.с. 1, 21-26).

Факт нарахування та не виплати позивачу пенсії за період з 1 квітня 2018 року по 31 січня 2020 року підтверджується наданою суду випискою з електронної бази Пенсійного фонду України та відзивом відповідача на адміністративний позов (а.с. 21-29).

Будучи не згодним із не виплатою йому відповідачем заборгованості з пенсії за спірний період, позивач звернулася до Донецького окружного адміністративного суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулюються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Закон № 1058-IV).

Відповідно ст. 5 цього Закону цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Згідно ст. 85 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (зі змінами та доповненнями) (далі - Закон № 1788-ХІІ, Закон України "Про пенсійне забезпечення") пенсії виплачуються за місцем проживання пенсіонера, незалежно від реєстрації місця проживання.

Згідно зі ст. 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (далі - Закон № 1706-VII, Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб"), який набрав чинності 22 листопада 2014 року, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Статтею 2 Закону № 1706-VII визначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Згідно з ч. 1 ст. 4 цього Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 цього Закону.

Відповідно до ст. 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509.

Згідно з п. 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 1 жовтня 2014 року (в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 352 від 8 червня 2016 року, далі - Порядок № 509), довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" та абз. 6 цього пункту.

Статтею 49 Закону № 1058-IV врегульовано питання щодо припинення та поновлення виплати пенсії.

Так, частиною 1 ст. 49 Закону № 1058-IV передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Суд вважає за необхідне зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року № 136, яка набрала чинності 4 березня 2016 року, затверджено Порядок здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Порядок № 136).

Згідно з п. 9 Порядку № 136 у разі виявлення під час здійснення верифікації та моніторингу невідповідності інформації, на підставі якої призначено (продовжено), нараховано або здійснено державну виплату, Мінфін надсилає розпоряднику бюджетних коштів та/або іншому органу, який здійснює виплати за рахунок коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, рекомендацію щодо зупинення або припинення таких виплат відповідним реципієнтам або групі реципієнтів.

Відповідно до п. 12 Порядку № 136 розпорядник бюджетних коштів та/або інший орган, який здійснює виплати за рахунок коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, на підставі отриманої від Мінфіну рекомендації щодо зупинення або припинення державних виплат приймає рішення щодо зупинення або припинення, продовження виплат реципієнту, про що повідомляє Мінфіну протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення.

8 червня 2016 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", яка набрала чинності 14 червня 2016 року, пунктом 1 якої затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання /перебування.

Пунктом 4 цього Порядку установлено, що соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються […] територіальними органами Пенсійного фонду України […] за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Також цією ж постановою визначено, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, як вже зазначено судом вище, частиною 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, яка містить в собі перелік випадків, у випадку настання яких здійснюється припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам, передбачає крім перерахованих в ній конкретних випадків ще й "інші випадки, передбачені законом".

За загальним правилом закон - це нормативно-правовий акт вищої юридичної сили, який приймається відповідно до особливої процедури виключно парламентом (Верховною Радою України) та регулює найважливіші суспільні відносини.

Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

За змістом конституційних норм Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само, як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Проаналізувавши наведені вище нормативно-правові приписи та встановлені обставини справи, враховуючи, що відповідачем не доведено існування "інших випадків, передбачених законом", ніж ті, які перераховані у ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для припинення (призупинення) виплати пенсії позивачу з 1 квітня 2018 року.

Як наслідок, позовні вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача щодо припинення вплати йому пенсії з 1 квітня 2018 року - підлягають задоволенню.

Як наслідок, відповідно до ст. 245 КАС України задоволенню також підлягають і позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві заборгованість з пенсії за період з 1 квітня 2018 року по 1 лютого 2020 року.

Отже, позовні вимоги позивача і в цій частині підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що ухвалою суду від 31 березня 2021 року позивачу відстрочено сплату судового збору в розмірі 908,00 грн до вирішення справи по суті, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму судового збору на користь Державного бюджету України у розмірі 908,00 грн.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 2, 6, 72-77, 94, 139, 192-193, 242-246, 257-258, 263, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ), до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: 84500, Донецька обл., м. Бахмут, вул. Миру, буд. 35) про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 1 квітня 2018 року.

Зобов`язати Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість з пенсії за період з 1 квітня 2018 року по 31 січня 2020 рік.

Стягнути з Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: 84500, Донецька обл., м. Бахмут, вул. Миру, буд. 35) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.П. Волгіна