Справа № 826/19438/16
Суддя: Костенко Д.А.
Дата ухвалення: 2020-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року м. Київ №826/19438/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Костенка Д.А.,

при секретарі судового засідання Вовк І.Р.

за участі представників:

позивача - адвокатів Земляної І.О., Кіма В.В.,

відповідача - Павленка С.С. (самопредставництво),

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лорето Груп" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23.11.2016 № і №,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень від 23.11.2016 №, №, №2, в обґрунтування якого зазначив про помилковість висновків перевірки і відсутність зазначених у ній порушень податкового законодавства.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.01.2017, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2017, позов задоволено, а податкові повідомлення-рішення визнано протиправними і скасовано.

Постановою Верховного Суду від 12.02.2019 скасовано рішення судів попередніх інстанцій у частині задоволення позову про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23.11.2016 № та №, а справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішення судів у частині задоволення позову про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23.11.2016 № залишено без змін.

Верховний Суду зазначив, що судами попередніх інстанцій не з`ясовано обставин у даних правовідносинах щодо перебування позивача у статусі фінансової установи, яка може надавати фінансові послуги у розумінні Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", що впливає на правомірність укладеного договору, за наслідками виконання умов якого сформовано податковий кредит з ПДВ по операціях між відповідачем та ПАТ "Технологічна Аграрна Компанія Об`єднана" (далі - ПАТ "ТАКО"). Крім того, при новому розгляді справи в частині законності податкового повідомлення-рішення від 23.11.2016 № суду необхідно надати оцінку обставинам з урахуванням практики Верховного Суду України, викладеної у постанові від 13.04.2016 по справі №910/6714/15-г, а також практики Великої Палати Верховного Суду (постанова від 11.09.2018 №909/968/16).

Також Верховний Суд зазначив, що судами попередніх інстанцій не надано належної правової оцінки доводам сторін у частині нарахування земельного податку.

Під час нового розгляду справи представники сторін підтримали позов, надали додаткові письмові пояснення і запропоновані судом докази.

Представник відповідача заперечив проти позову, надав додаткові письмові пояснення і запропоновані судом докази.

Заслухавши представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, зважаючи на таке.

Відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 30.06.2016, за результатами якої склав акт від 28.10.2016 №446/26-15-14-02-01-17/36381535.

Згідно з актом перевіркою встановлено порушення позивачем:

- п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 п. 198.6 ст. 198, 200.1, п. 200.2, п. 200.4 ст. 200, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 ПК України, ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" в результаті чого завищено суму залишку від`ємного значення між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту на 6785038 грн.;

- пп. 269.1.2 п. 269.1 ст. 269, п. 286.2 ст. 286, п. 287.1, п. 287.3, п. 287.6 ст. 287 ПК України, нарахована сума земельного податку становить 20618,67 грн.

Висновки про порушення ґрунтуються на тому, що придбання позивачем у травні 2015р. частини сільськогосподарської техніки від ПАТ "ТАКО" не підтверджені, тому формування податкового кредиту є неправомірним, а також, що позивачем не сплачено земельний податок за площу земельної ділянки з урахуванням частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

На підставі цього акта відповідач виніс податкові повідомлення-рішення від 23.11.2016:

- №, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення з ПДВ на 6785038 грн.;

- №, яким позивачу збільшено грошове зобов`язання із земельного податку з юридичних осіб на 26113,34 грн. (у т.ч. штрафні санкції 5494,67 грн.).

За наслідками адміністративного оскарження вказані податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

Спірні правовідносини виникли у сфері справляння податків і зборів та стосуються правомірності оспорюваних податкових повідомлень-рішень.

Згідно із ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у т.ч. в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (п. 198.1).

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у т.ч. при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201цього Кодексу).

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (п. 198.6).

Згідно з п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Податкова накладна має містити обов`язкові реквізити, зазначені у п. 201.1 ст. 201 ПК України.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно із ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (п. 200.1).

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з п. 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (п. 200.2).

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з п. 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до п. 200-1.3 ст. 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до п. 200-1.3 ст. 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п. 200.4).

Згідно із Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (ст. 1). Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення (ст. 9).

Перевіркою вірно встановлено і підтверджується додатками до позовної заяви, що 11.04.2013 між ПАТ "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" (далі - ПАТ "ПУМБ", Банк) і ПАТ "ТАКО" (Позичальник) укладено кредитний договір №1173-КД, за яким Банк надав Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути кредит Банку в порядку та строки визначені кредитним договором.

З метою забезпечення виконання Позичальником умов Кредитного договору між Банком (Заставодержатель), ПАТ "ТАКО" (Заставодавець 1) та ТОВ СП "АГРОЕКС" (Заставодавець 2) укладено договір застави рухомого майна №1205-ЗРМ від 15.04.2013, договір застави рухомого майна №1936-ЗРМ від 24.04.2014 та договір застави рухомого майна №1299-ЗРМ від 03.06.2013 (Договори забезпечення).

Крім того, 27.04.2015 між позивачем (Новий кредитор) і ПАТ "ПУМБ" (Первісний кредитор) укладено договір відступлення права вимоги за Кредитним договором (разом із змінами та доповненнями) та Договорами забезпечення, за яким до Нового кредитора перейшли всі права Первісного кредитора у зобов`язаннях, що виникли із Кредитного договору частково, та Договорів забезпечення на загальну суму 3913494,80 доларів США.

В подальшому, 05.05.2015, у зв`язку з невиконанням Позичальником взятих на себе Кредитним договором грошових зобов`язань, між позивачем, ПАТ "ТАКО" та ТОВ СП "АГРОЕКС" укладено договір про задоволення вимог заставодержателя.

Перевіркою вірно встановлено (с.с. 33-39), що у травні 2015р. відповідно до договору про задоволення вимог заставодержателя від 05.05.2015 ПАТ "ТАКО" і ТОВ "СП "АГРОЕКС" передано у власність позивача заставне майно згідно договорів №1173-КД від 11.04.2013, №1205-ЗРМ від 15.04.2013, №1936-ЗРМ від 24.04.2014, №1299-ЗРМ від 03.06.2013 на загальну вартість 90479999,78 грн.

Сільськогосподарська техніка передана на підставі акта приймання-передачі від 05.05.2015 (місце складення - м. Київ).

ПАТ "ТАКО" виписано на користь позивача видаткову накладну від 05.05.2015 №67 і податкову накладну від 05.05.2015 №1 на загальну суму 90479999,78 грн. (у т.ч. ПДВ - 15023566,65 грн.) (місце складення - м. Київ).

Номенклатура поставки, кількісні і вартісні показники та коди УКТЗЕД згідно з цією податковою накладною зазначені у таблиці №27 на с.с. 34-36 акта перевірки.

Як зазначається в акті, з метою дослідження ланцюга постачання (придбання) вказаної продукції проведено аналіз наявних у відповідача баз даних: Єдиного реєстру податкових накладних (ЄРПН), системи співставлення податкового кредиту та податкових зобов`язань ІС "Податковий блок", дані про проведення імпортних операцій (ВМД). Крім цього, направлено запит про проведення зустрічної звірки ПАТ "ТАКО" та визначення походження товару.

В ході проведення аналізу до уваги брались наступні обставини:

- наявність коду УКТЗЕД у всіх реалізованих ПАТ "ТАКО" на адресу позивача товарних позицій (крім Львівського навантажувача дизельного 41030Д і 41030,45Д), що вказує на імпортне походження;

- наявність заводського номеру на сівалках та розкидувачах;

- наявність року випуску товарних позицій.

Дослідженню підлягав період з 01.01.2011 по 05.05.2015, тобто від граничного року випуску реалізованих товарних позицій (за виключенням декількох позицій 2008-2010рр.).

В ході аналізу не встановлено придбання ПАТ "ТАКО" ряду товарних позицій (20 шт. сівалок Kinze), перелік яких наведено у таблиці №28 на с. 37 акта перевірки, загальною вартістю 40698230 грн. (у т.ч. ПДВ - 6783038 грн.).

За таких обставин відповідач дійшов висновку про порушення позивачем п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 п. 198.6 ст. 198, 200.1, п. 200.2, п. 200.4 ст. 200, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 ПК України, ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і завищення податкового кредиту з ПДВ на 6783038 грн., що призвело до збільшення суми від`ємного значення.

Перевіряючи під час судового розгляду справи правильність встановлення перевіркою вищевказаних обставин, суд запропонував сторонам подати додаткові докази щодо придбання ПАТ "ТАКО" сівалок Kinze та дані з ЄРПН.

Позивач надав до суду засвідчені ним копії первинних документів на поставку ряду сівалок Kinze на користь ПАТ "ТАКО", актів прийому-передачі, митних декларацій про ввезення ряду сівалок на митну територію України, сертифікати відповідності, свідоцтва про реєстрацію деяких сівалок (т. 3, а.с. 173-220).

Відповідач надав витяги з ЄРПН, з яких вбачається наявність відомостей про поставку ПАТ "ТАКО" на користь позивача сівалок Kinze, зазначених у таблиці №28, а також відсутність відомостей про отримання ПАТ "ТАКО" цих сівалок (т. 3, а.с. 162-167).

Згідно з копіями видаткових накладних ТОВ "АГРО-Технології" від 28.02.2013 №172, від 05.03.2013 №191, від 15.03.2013 №232, від 22.03.2013 №267, від 06.03.2014 №210, від 14.03.2014 №226, від 14.03.2014 №268 ним поставлено на користь ПАТ "ТАКО" сівалки Kinze, у т.ч. тих найменування і заводські номери яких (№№626136, 626857, 626858, 626859, 626862, 102850, 102855, 104521, 104522, 104523, 104524, 104525, 104526, 104527) зазначені відповідачем у таблиці №28 акта перевірки (т. 3, а.с. 173, 189, 201, 205, 206, 207, 211).

Передача ряду сівалок підтверджується копіями актів прийому-передачі від 06.03.2014, 14.03.2014 (т. 3, а.с. 174, 179-184, 190, 191); імпорт сівалок ТОВ "Агро-Технології" до України підтверджується копіями ВМД №100270002/2014/296502, №100270002/2014/298294, №100270002/2014/298370, №100270000/2013/270296, №100270000/2013/270602 (т. 3 а.с. 175-177, 185-187, 192-194, 202, 203, 208-210), сертифікатами відповідності (т. 3 а.с. 178, 188, 195, 204).

Копія ВМД №100250000/2013/024997 підтверджує імпорт ПАТ "ТАКО" сівалки Kinze №624377 (т. 3 а.с. 196, 197).

Копії свідоцтв Держсільгоспінспекції в м. Києві про реєстрацію машини (т. 3 а.с. 198, 212, 215, 218) підтверджують реєстрацію ПАТ "ТАКО" сівалок Kinze (№№624377, 751260, 751195, 751196).

Вказані докази, які не заперечувались і не спростовувались відповідачем під час розгляду справи, підтверджують факти набуття ПАТ "ТАКО" 18-ти сівалок Kinze (із 20-ти, зазначених відповідачем у таблиці №28 акта перевірки) і спростовують висновки перевірки про протилежне. Відомості з ЄРПН, які відображають зміст зареєстрованих податкових накладних (розрахунків коригування), на що посилається відповідач, мають інформаційний характер і не є достатнім доказом неможливості придбання ПАТ "ТАКО" цих сівалок.

Щодо 2-х сівалок Kinze (№№75154, 751157), то суд враховує наступні докази.

З огляду на відсутність у позивача первинних документів їх придбання ПАТ "ТАКО" представник позивача звернувся до АТ "ПУМБ" із адвокатським запитом від 08.11.2019 про надання матеріалів кредитної справи про факт перебування сівалок у заставі банку (т. 3 а.с. 228, 229).

Згідно з копією листа АТ "ПУМБ" від 08.11.2019 №КНО-61.1.1/135 (т. 3 а.с. 230) позивачу повідомлено, що в матеріалах кредитної справи зберігся оригінал постанови державного виконавця Департаменту державної виконавчої служби України від 14.02.2015 ВП №46532386 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яку надано позивачу разом із супровідним листом Департаменту державної виконавчої служби України від 14.02.2015.

Згідно з постановою державного виконавця Департаменту державної виконавчої служби України від 14.02.2015 ВП №46532386 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (т. 3 а.с. 232-235) на підставі ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 12.02.2015 про забезпечення позову АТ "ПУМБ" у справі №904/559/15 накладено арешт на майно ПАТ "ТАКО", у т.ч. на сівалки Kinze (№№751154, 751157).

Суд враховує, що відомості з ЄРПН, мають інформаційний характер і не є достатнім доказом неможливості придбання ПАТ "ТАКО" цих сівалок, тому не можуть спростовувати їх поставку на користь позивача.

При цьому, перевіркою не встановлено наявність розбіжностей між податковими зобов`язаннями ПАТ "ТАКО" і податковим кредитом позивача у зв`язку з поставкою сільськогосподарської техніки.

Зазначення у первинних документах місця їх складення - м. Київ, та фактичне знаходження товарів у с. Витків Рівненської області і в с. Андрушівка Житомирської області не впливає фактичність поставки цих товарів і дійсність документів.

Більше того, ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві була проведена документальна позапланова виїзна перевірка достовірності нарахування позивачем відємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання і податкового кредиту за період: лютий, квітень, травень 2015р., оформлена довідкою від 14.09.2015 №2/26-59-28-02-31-36381535 про відсутність порушень (т. 1, а.с. 114-118). Предметом перевірки було також придбання позивачем товарів загальною вартістю 90141389,32 грн. у ПАТ "ТАКО".

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає висновки перевірки щодо не підтвердження придбання ПАТ "ТАКО" сівалок, зазначених в таблиці №28 акта перевірки, які були поставлені на користь позивача, помилковими і необґрунтованими, які не спростовуються правомірність включення позивачем ПДВ у сумі 6783038 грн. до податкового кредиту з ПДВ, тому не свідчать про завищення від`ємного значення ПДВ.

Щодо необхідності встановлення перебування позивача у статусі фінансової установи, яка може надавати фінансові послуги у розумінні Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", що впливає на правомірність укладеного договору, за наслідками виконання умов якого сформовано податковий кредит з ПДВ по операціях між відповідачем та ПАТ "ТАКО" з урахуванням практики Верховного Суду України, викладеної у постанові від 13.04.2016 по справі №910/6714/15-г, а також практики Великої Палати Верховного Суду (постанова від 11.09.2018 №909/968/16), суд зазначає наступне.

У п. 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 №909/968/16 зроблено посилання на постанови Верховного Суду України від 13.04.2016 у справі № 3-226гс16 та від 25.05.2016 у справі № 3-254гс16 викладено правову позицію, згідно з якою якщо договір між сторонами передбачає передачу права грошової вимоги проти виплати коштів або обов`язку їх виплатити, то фактично має місце фінансування однієї сторони іншою. Такі відносини мають ознаки факторингу, а отже, новий кредитор повинен мати статус банку або фінансової установи, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 №909/968/16 зазначено (п.п. 58-65), що за змістом п. 11 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" факторинг є фінансовою послугою.

Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника.

При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Якщо право вимоги відступається "за номінальною вартістю" без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (ч. 3 ст. 656 ЦК України).

Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається.

Згідно з ч. 1 ст. 1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

Також розмежування розглядуваних договорів здійснюється за їх формою: правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (ст. 513 ЦК України). Оскільки факторинг визначено п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у ст. 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

У справі, яка розглядається, позивач не мав статусу фінансової установи, що визнається сторонами.

Договір про відступлення права вимоги №581/61 від 28.04.2015, укладений між ПАТ "ПУМБ" (Первісний кредитор) і позивачем (Новий кредитор), передбачає перехід права вимоги у сумі 90479999,78 грн. (3913494,80 доларів США), що становить частину заборгованості з повернення основної суми кредиту. Позивач зобов`язаний оплатити вартість права вимоги.

Цим договором не передбачено виплати винагороди, а право вимоги відступається "за номінальною вартістю" без стягнення додаткової плати.

Отже, згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду у п. 62 вищевказаної постанови відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні.

Відтак, відсутність у позивача статусу фінансової установи не впливає на дійсність даного правочину.

Більше того, ключовим при вирішенні цієї справи є фактичність (товарність) господарської операції між позивачем і ПАТ "ТАКО", адже згідно з актом перевірки висновок про порушення у частині формування податкового кредиту з ПДВ полягає саме у цьому, а не дійсності правочину між позивачем і ПАТ "ПУМБ". Спірні правовідносини не стосуються оспорювання договору від 28.04.2015 №581/61. Відповідач не встановив порушень щодо поставки ПАТ "ТАКО" на користь позивача усього товару, а лише щодо частини, стосовно якої відповідач не встановив його придбання (походження) ПАТ "ТАКО".

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимоги позивача про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 23.11.2016 № у частині зменшення від`ємного значення ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, у сумі 6783038 грн.

В частині зменшення від`ємного значення ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, у сумі 2000 грн., підстав для визнання протиправним і скасування цього податкового повідомлення-рішення не має.

Згідно з актом (с. 43) перевіркою встановлено завищення від`ємного значення ПДВ за червень 2016р. на 2000 грн. у зв`язку з порушенням вимог п. 5 розділу VI Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом міністерства фінансів України від 23.09.2014 №966 і зареєстрованого в міністерстві юстиції України 14.10.2014 за №1267/26044, і не врахуванням виправлення значення рядка 24 декларації з ПДВ за травень 2015р. при визначенні значень рядків 21.1. та 24 декларації за звітний період, у якому подано такий уточнюючий розрахунок, тобто в декларації з ПДВ за грудень 2015р.

Позовна заява не містить обґрунтування протиправності податкового повідомлення-рішення у цій частині. Під час розгляду справи представники позивача визнали дане порушення і не оспорювали його допущення.

Отже, підстав для визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення у цій частині немає.

Згідно з пп. 269.1.2 п. 269.1 ст. 269 ПК України платниками земельного податку є землекористувачі.

Згідно з п. 286.1 ст. 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 286.2 ст. 286 ПК України визначено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Пунктами 287.1, 287.3, 287.6 ст. 287 ПК України визначено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Облік фізичних осіб - платників податку і нарахування відповідних сум проводяться щороку до 1 травня.

Податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Згідно з висновком Верховного Суду України у постанові від 08.06.2016 №804/7668/15 у розумінні положень пп.пп. 14.1.72, 14.1.73 п. 14.1 ст. 14, пп.пп. 269.1.1, 269.1.2 п. 269.1, п. 269.2 ст. 269, пп.пп. 270.1.1, 270.1.2 п. 270.1 ст. 270, п. 287.7 ст. 287 ПК України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача".

Згідно з п. 287.8 ст. 287 ПК України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Тобто, власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно, сплата земельного податку здійснюється з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території.

Судом встановлено, що між позивачем та ТОВ "Спартехнотрейд" укладено договір від 28.04.2015 купівлі-продажу нежитлового приміщення, групи приміщень №641 (літ А), за адресою: м. Київ, вул. Ованеса Туманяна, 15-А.

Також, між позивачем та ТОВ "Пост Преміум" укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень №663 (літ А), за адресою: м. Київ, вул. Ованеса Туманяна, 15-А.

Вказане нерухоме майно розташоване на земельній ділянці, що не була оформлена ні у власність ні у користування позивачем, у зв`язку з цим відповідач вірно застосував п. 5.6. Положення про плату за землю в м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 23.06.2011 № 242/5629 "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві", згідно з яким плата за користування земельними ділянками, які використовуються юридичними особами право власності на які або право оренди яких в установленому законодавством порядку не оформлено, встановлюються у розмірі 3 (трьох) відсотків від нормативно грошової оцінки земельної ділянки.

Отже, суд не вбачає підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23.11.2016 №.

Враховуючи встановлені судом обставини і наведені мотиви, суд дійшов висновку про частку обґрунтованість позову і наявність підстав для його задоволення у зазначеній судом вище частині.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 90, 139, 241-246, 250 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Задовольнити адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Лорето Груп" частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 23.11.2016 № у частині зменшення від`ємного значення податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, у сумі 6783038 грн.

3. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Лорето Груп" у задоволенні позову в іншій частині.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Лорето Груп";

04119, м. Київ, вул. Деревлянська, 8, .

Відповідач: Головне управління ДПС у м. Києві;

04213, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку, встановленому ст.ст. 293-297 КАС України. Апеляційна скарга подається протягом 30 днів з дня складення рішення.

Суддя Д.А. Костенко