Справа № 420/4585/21
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2021-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4585/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2021 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом Приватного підприємства "ТЕСТАВТО" до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

25.03.2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Приватного підприємства "ТЕСТАВТО" до Одеської митниці Держмитслужби, в якому позивач просив суд визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2021/000008/2 від 14.01.2021 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачем, зазначено, що для здійснення митного оформлення товарів підприємством подано до контролюючого органу митну декларацію та пакет документів, передбачених законодавством, але відповідачем протиправно прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості за резервним методом. Позивач вважає, що рішення про коригування митної вартості є протиправним, оскільки відсутні обґрунтовані підстави для коригування заявленої декларантом митної вартості

Ухвалою суду від 30.03.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Вказану ухвалу отримано відповідачем 08 квітня 2021 року згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Суд зазначає, що відповідачем до суду не подано відзиву на адміністративний позов.

Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

15.09.2020 року між Приватним підприємством «ТЕСТАВТО» (Покупець) та Компанією «Т.І.А. (ЄВ) Treadsetters» (Продавець) укладено Комерційний контракт №15/09, відповідно до умов якого Продавець продає, а Покупець покупає автомобільні шини на підставі замовлення у відповідності з проформами-інвойсами та інвойсами. Умови поставки визначаються на умовах Інкотермс 2020.

Положеннями Контракту, зокрема, п.п. 2.1., 2.2. передбачено, що загальна вартість Контракту складається з суми всіх інвойсів по даному контракту. Ціни за на товар вказуються в інвойсах, підписаних обома сторонами. Інвойси являються невід`ємною частиною цього Контракту.

Відповідно до п. 3.1. платежі по даному Контракту здійснюються банківським переказом (У доларах США), на підставі проформи-інвойсу та інвойсів, виставлених Продавцем. Платіж визнається здійсненим у момент зарахування грошових коштів на рахунок Продавця.

Згідно п. 3.2. Оплата за кожну партію товару, відправленого відповідно до цього Контракту, буде проведена як попередня оплата в розмірі 30% перед відвантаженням від суми проформи-інвойсу після підписання сторонами проформи-інвойсу. Решта суми в розмірі 70% комерційного інвойсу сплачується протягом ЗО днів після відвантаження контейнера і випуску коносамента (ВL), комерційного інвойсу та пакувального листа. Можливі інші варіанти оплати за кожну партію товару, які обов`язково вказуються в проформах-інвойсах і інвойсах.

Після надходження товару на митну територію України, позивачем для митного оформлення вантажу 21.01.2021 року було подано до митного органу митну декларацію №UA500500/2021/000897, в якій митна вартість товару визначена за ціною рахунка-фактури.

Для підтвердження вказаних у декларації відомостей, до митного органу разом з митною декларацією подано такі документи:

1) рахунок-фактуру №15746 від 11.11.2020 р.;

2) рахунок-фактуру №15748 від 11.11.2020 р.; І

3) коносамент №MEDUT0082551 від 19.12.2020 р.;

4) автотранспортна накладна №1985 від 11.01.2021 р.;

5) автотранспортна накладна №1985/1 від 11.01.2021 р.;

6) сертифікат про походження товару СО2020-0165209 від 17.12.2020 р.;

7) контракт №15/09 від 15.09.2020 р.; ,

8) платіжний документ №1JBKLKA від 27.10.2020 р.;

9) платіжний документ №3JBKLKA від 30.10.2020 р.;

10) платіжний документ №4JBKLKB від 12.11.2020 р.; ,

11) платіжний документ №5JBKLKC від 04.12.2020 р.;

12) довідка №2101-06-1 від 04.01.2021 р.;

13) договір доручення 21/01-01 від 21.10.2019 р.;

14) договір про надання послуг митного брокера №001/ТБО від 18.01.2019 р.;

15) акт зважування 374250 від 11.11.2021 р.;

16) акт зважування 374252 від 11.11.2021 р.;

17) акт невідповідності б/н-від 12.01.2021 р.:

18) заява на проведення огляду №1 від 12.01.2021 р.

14.01.2021 року Одеською митницею Держмитслужби складено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2021/00012 та прийнято Рішення про коригування митної вартості №UA500500/2021/000008/2,, яким скореговано митну вартість товарів, а саме, на підставі аналізу баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України, Одеською митницею Держмитслужби встановлено, що рівень митної вартості по товару №13 є більшим - МД від 19.11.2020 № UAI00310/2020/667856 та становись 3,02 дол. США/кг (ніж заявлено декларантом 2,91 дол. США/кг).

Частина 1 статті 49 Митного кодексу України передбачає, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою (ч.1 ст. 52 Митного кодексу України).

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ч.1 ст. 53 Митного кодексу України).

За правилами ч.2 ст. 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається: 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів: 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч.5 ст. 53 Митного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

В оскаржуваному рішенні зазначено, що для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч. 2 ст. 53 МКУ подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Проте, до митного оформлення жоден з наведених документів не надано, а надано довідку про транспортні витрати, але вона не містить інформації щодо умов поставки.

В свою чергу, згідно наданої ПП «ЕЛІТ-1» довідки від 06.01.2021 року №2101-06-1 вартість перевезення вантажу у контейнері(-ах) згідно коносаменту №MEDUT0082551 за маршрутом порт Laem Chabangj Thailand - ОМТП, Україна складає 171820,00 грн. Зазначено, що страхування вантажу не проводилось (а.с.33).

Крім того, наведене підтверджується і рахунком-фактурою №СФ-02101-04ф від 04/01/2021р., згідно з яким вартість міжнародного перевезення (Laem Chabang, Thailand - ОМТП) складає 171820,00 грн. Вказану вартість транспортних витрат було включено до складової митної вартості поставлених товарів (а.с.34).

Однак, відповідачем не надано оцінку наданим документам.

Крім того, у рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2021/000008/2 від 14.01.2021 року контролюючий орган зазначає про те, що в банківських платіжних дорученнях №1JBKLKA від 27.10.2020, №3JBKLKA від 30.10.2020, №4JBKLKB від 12.11.2020, № 5JBKLKC від 04.12.2020 наявне посилання лише на контракт №15/09 від 15.09.2020, що не дає змогу їх співвіднести до поставки товару за інвойсами № 15746 від 11.11.2020, №15748 від 11.11.2020.

Між тим, в наданих банківських платіжних дорученнях у графі «Призначення платежу» вказано: «For 1/T.I.A.(GB) Treadsettes Ltd2/Units C and D Halesfield 143/GB/Telford,TF74QR GB74YORK8502 for PRPMNT FOR tires ACC CNTR N 15/09 DD 15.09.2020, POL:TH POD:UA. /FND//PREADV//ACC/YORKGB21802»(а.с.18-21).

Відповідно до інвойсів №15746 вартість товару складає 35 754,34 доларів США та №15748, згідно з яким вартість товару складає 35 862,54 доларів С1І1А.

На виконання вказаного, позивачем було здійснено передоплату у розмірі 30%, що підтверджується платіжними дорученнями №1JBKLKA від 27.10.2020, №3JBKLKA від 30.10.2020.

Решту суми вартості товару, позивач сплатив платіжними дорученнями №4JBKLKB від 12.11.2020 та №5JBKLKC від 04.12.2020.

Вказане відповідає положенням контракту від 15.09.2020 року №15/09 інвойсів в частині відповідності умовам оплати, зокрема, п.п. 2.1., 2.2. передбачено, що загальна вартість Контракту складається з суми всіх інвойсів по даному контракту. Ціни за на товару вказуються в інвойсах, підписаних обома сторонами, інвойси являються невід`ємною частиною цього Контракту.

Відповідно до п. 3.1. платежі по даному Контракту здійснюються банківським переказом (у доларах США), на підставі проформи-інвойсу та інвойсів, виставлених Продавцем. Платіж визнається здійсненим у момент зарахування грошових коштів на рахунок Продавця.

Згідно п. 3.2. Оплата за кожну партію товару, відправленого відповідно до цього Контракту, буде проведена як попередня оплата в розмірі 30% перед відвантаженням від суми проформи-інвойсу після підписання сторонами проформи-інвойсу. Решта суми в розмірі 70% комерційного інвойсу сплачується протягом 30 днів після відвантаження контейнера і випуску коносамента (BL), комерційного інвойсу та пакувального листа. Можливі інші варіанти оплати за кожну партію товару, які обов`язково вказуються в проформах інвойсах і інвойсах.

Банківські витрати на території Покупця підлягають оплаті за рахунок Покупця, Банківські Координати витрати на території продавця сплачує продавець, якщо інше не передбачено цим контрактом. Комісію банків кореспондентів оплачує платник.

Відповідно до п. 4.1. Продавець повинен відвантажити Товар Покупцеві відповідно інвойсу протягом 30 днів після отримання 30% передоплати.

Отже, суд вважає, що саме на виконання Контракту №15/09 від 15.09.2020 року позивачу виставлено інвойси №15746 від 11.11.2020, №15748 від 11.11.2020.

При цьому, оплата за поставку товару за інвойсами №15746 у розмірі 35 754,34 доларів США та №15748, у розмірі 35 862,54 доларів США здійснена в повному обсязі, суперечностей у вартості товару, способі та об`ємі сплати контролюючим органом не виявлено.

За таких обставин суд вважає, що зазначення платіжних дорученнях номеру контракту замість інвойсів не є ціноутворюючим фактором та не впливає саме на числове значення складових митної вартості товарів, а номери інвойсів та контракту міститься у інших документах поданих до митного оформлення.

Таким чином, суд не приймає до уваги твердження контролюючого органу, що відсутність в банківських платіжних дорученнях посилання на інвойси не дає змогу ідентифікувати поставку товару.

Також митним органом в оскаржуваному рішенні зазначено, що у сертифікаті про походження від 17.12.2020 №СО2020-0165209 наявне посилання на інвойс LТН2067116UA від 09.11.2020 який не надавався до митного оформлення.

Водночас, позивач вказує, що посилання на інвойс LТН2067116UA від 09.11.2020 є лише технічною помилкою, а тому не впливає на достовірність викладених у митному документі відомостей.

Враховуючи надані документи та пояснення позивача, суд вважає, що вказана технічна помилка ніяким чином не могла вплинути на встановлення та/або зміну (коригування) ціни на товар, який підлягає розмитненню.

Суд зазначає, що висновки відповідача про заниження позивачем митної вартості товару та надання митному органу недостовірних даних не підтверджуються наявними матеріалами справи, а виявлені невідповідності у поданих позивачем документах не впливають на ціну товару.

При цьому, обов`язок доведення обґрунтованості сумніву щодо митної вартості митним органом визначено в постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №809/278/17.

Крім того, суд звертає увагу, що на вимогу митного органу 14.01.2021 року декларантом надано наступні документи: 1) висновок експерта щодо ціни на товар від 13.01.2021 №20-32/01-2021; 2) копію митної декларації країни відправленні від 16.11.2020 №А240; 3) прайс-лист виробника товару від 15.08.2020 року; 3) виписку з бухгалтерської документації від 13.01.2021 року. Також декларантом надано роз`яснення щодо усіх обставин прийняття рішення про коригування митної вартості товару та запропонував здійснити митне оформлення на підставі наявних та, додатково поданих, документів.

В свою чергу, контролюючим органом не прийнято до уваги вказані документи.

Суд зазначає, що витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Таке правозастосування узгоджується з висновком, викладеним у судових рішеннях Верховного Суду, зокрема: у постановах від 13 лютого 2020 року (справа №812/1325/17), від 11 лютого 2020 року (справа №520/9544/18), від 12 лютого 2019 року (справа №808/1801/18), від 26 червня 2018 року (справа №814/1996/15), від 22 травня 2018 року (справа №808/178/16), від 23 жовтня 2018 року (справа №820/1761/17).

Щодо визначення митним органом митної вартості товару на підставі цінової інформації ЄАІС Держмитслужби, суд зазначає.

Так, різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Верховний Суд вважав за необхідне зауважити, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності Митним кодексом України не передбачено. Також слід врахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню (постанова від 25 лютого 2020 року справа №260/718/19; 27 квітня 2020 року справа №140/804/19).

Також, Верховини Суд у постанові від 21.12.2018 по справі №815/228/17 дійшов висновку, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари буди розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки мінна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог Приватного підприємства "ТЕСТАВТО" до Одеської митниці Держмитслужби та про доцільність їх задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що з метою отримання професійної правничої (правової) допомоги, позивач звернувся до Адвокатського бюро «Шавров і партнери» з яким було укладено Договір про надання правової допомоги №62 від 28.01.2021 року.

Згідно Акту-приймання передачі наданих послуг від 15.03.2021 року, за надання правової допомоги у спорі між Приватним підприємством "ТЕСТАВТО" та Одеською митницею Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2021/000008/2 від 14.01.2021 року, вартість послуг становить 10 000 грн. (десять тисяч гривень).

На виконання вказаного, позивач сплатив Адвокатському бюро винагороду (гонорар) за отримання правової допомоги (послуг), шляхом надання грошових коштів, у розмірі 10 000 грн. (десять тисяч гривень), про що Адвокатським бюро було видано Довідку №62 від 16.03.2021 року.

Згідно з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатським бюро, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги станом на 15.03.2021 року: консультація клієнта - 500 грн.; представництво інтересів Клієнта в суді, установах, організаціях, підприємствах - 500 грн.; підготовка та подання адвокатських запитів, клопотань, заяв, звернень, інше - 1500 грн.; складання позовної заяви - 5000,00 грн.; складання відповіді на відзив - 1500,00 грн.; супровід примусового виконання рішення суду 1000 грн. Всього 10000 грн.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з ч.ч.3-4 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.ч.5-7 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч.1 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Згідно з ч.3 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява № 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Суд звертає увагу, що ухвалою суду від 30.03.2021 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, а тому адвокат не здійснював представництво позивача у судовому засідання. Крім того, в матеріалах справи відсутні жодні докази на підтвердження подання представником позивача адвокатських запитів, клопотань, звернень по справі. Також, суд зазначає, що представником позивача не надавалась до суду відповідь на відзив відповідача. Отже, суд вважає, що акт приймання-передачі робіт та опис робіт не відповідає реальному обсягу здійснених адвокатом робіт по даній справі.

При цьому, на думку суду, при наданні адвокатським бюро правничої допомоги позивачу на суму 10000 грн. не було належним чином враховано витрачений час на вчинення дій та їх обсяг, що пов`язані з розглядом справи.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн. є необґрунтованим та непропорційним до предмета спору та складності справи.

Таким чином, суд вважає за можливе присудити на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу по цій справі в сумі 2000 грн. Суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу саме у сумі 2000 грн. є пропорційним до предмета спору та складності справи.

З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270 грн. та на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 12, 139, 242-246, 255, 262, 263, 295, 297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Приватного підприємства "ТЕСТАВТО" (буд.46, Кузьміно, Мукачівський район, Закарпатська область, 89633, ) до Одеської митниці Держмитслужби (вул. Івана та Юрія Лип, буд.21 А, Одеса, Одеська область, 65078, ) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA500500/2021/000008/2 від 14.01.2021 року

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці Держмитслужби (вул. Івана та Юрія Лип, буд.21 А, Одеса, Одеська область, 65078, ) на користь Приватного підприємства "ТЕСТАВТО" (буд.46, Кузьміно, Мукачівський район, Закарпатська область, 89633, ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. та на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) грн.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя Л.М. Токмілова