Справа № 815/5165/15
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2021-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

31 травня 2021 року

м. Київ

справа № 815/5165/15

адміністративне провадження № К/9901/19143/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Н.В. Коваленко,

суддів: Я.О. Берназюка, І.В. Желєзного

перевіривши касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року у справі за позовом Непідприємницького товариства Відкритий недержавний пенсійний фонд "Перший національний відкритий пенсійний фонд", в особі ТОВ "Адміністратор недержавного пенсійного фонду "Пенсійне забезпечення" до Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Імексбанк" Северина Ю.П., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору АТ "Імексбанк" про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2015 року частково задоволено позов ВНПФ "Перший національний відкритий пенсійний фонд" до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Імексбанк" Северина Ю.П., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Визнано протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо неповернення ВНПФ "Перший національний відкритий пенсійний фонд" пенсійних активів у розмірі 568127,27 грн., розміщених у АТ "Імексбанк" на поточних рахунках № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 згідно договору банківського рахунку №163 від 06 серпня 2010 року.

Визнано протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо неповернення Непідприємницькому товариству Відкритий недержавний пенсійний фонд "Перший національний відкритий пенсійний фонд" пенсійних активів у розмірі 24 978 000,00 грн., що знаходяться на депозитному рахунку відкритому у АТ "Імексбанк" на підставі договору №27 від 02 червня 2011 року та нарахованих за цим договором відсотків у розмірі 17 792,57 грн;

Визнано протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо неповернення ВНПФ "Перший національний відкритий пенсійний фонд" пенсійних активів у розмірі 1 475 592,93 грн, що знаходяться на депозитному рахунку відкритому у АТ "Імексбанк" на підставі договору № 30 від 07 червня 2011 року та нарахованих за цим договором відсотків у розмірі 2 425,63 грн.

Визнано протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо неповернення ВНПФ "Перший національний відкритий пенсійний фонд" пенсійних активів у розмірі 3 960 000,00 грн, що знаходяться на депозитному рахунку відкритому у АТ "Імексбанк" на підставі договору від 31 серпня 2012 року та нарахованих за цим договором відсотків у розмірі 16 924,95 грн.

Зобов`язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повернути ВНПФ "Перший національний відкритий пенсійний фонд" пенсійні активи у розмірі 568127,27 грн., розміщених у АТ "Імексбанк" на поточних рахунках № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , згідно договору банківського рахунку №163 від 06 серпня 2010 року.

Зобов`язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повернути ВНПФ "Перший національний відкритий пенсійний фонд" пенсійні активи у розмірі 30 450 736, 08 грн, розміщені на депозитних рахунках, а також нараховані, але не виплачені відсотки.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2017 року апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишено без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2015 року без змін.

07 серпня 2017 року державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві Байрамовим Т.Р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 5444459 з примусового виконання виконавчого документу - виконавчого листа №815/5165/15, виданого Одеським окружним адміністративним судом.

02 червня 2020 року ухвалою Одеського окружного адміністративного суду, як залишена без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року, замінено стягувача Непідприємницьке товариство Відкритий недержавний пенсійний фонд "Перший національний відкритий пенсійний фонд" на його процесуального правонаступника за договірним зобов`язанням Непідприємницьке товариство «Відкритий недержавний пенсійний фонд «ВСІ» в адміністративній справі №815/5165/15.

16 січня 2021 року від представника Непідприємницького товариства «Відкритий недержавний пенсійний фонд «ВСІ» надійшла заява про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 26 січня 2021 року заяву Непідприємницького товариства «Відкритий недержавний пенсійний фонд «ВСІ» про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду задоволено.

Встановлено строк подання звіту про виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2015 року у справі №815/5165/15.

Зобов`язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб протягом тридцяти днів з дня набрання даною ухвалою законної сили подати до Одеського окружного адміністративного суду звіт про виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2015 року у справі №815/5165/15.

Попереджено Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про те, що в разі неподання звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно до частини другої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

На виконання вимог вищезазначеної ухвали суду 24 лютого 2021 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб подано звіт про виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2015 року у справі №815/5165/15.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року, яка залишена без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року, звіт Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2015 року у справі №815/5165/15 повернуто без розгляду.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Вирішуючи питання про наявність підстав для відкриття касаційного провадження, колегія суддів виходить із наступного.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з частиною другою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені в пунктах 3, 4, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Такими ухвалами в силу пунктів 3, 4, 5, 13, 17, 20 частини першої статті 294 Кодексу адміністративного судочинства України є ухвали щодо: повернення заяви позивачеві (заявникові); відмови у відкритті провадження у справі; залишення позову (заяви) без розгляду; закриття провадження у справі; відмови у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, відмови в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами; заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження.

Відповідно до частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Предметом оскарження у цій справі є судові рішення, прийняті за результатами подання звіту Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2015 року у справі № 815/5165/15.

Звертаючись до Верховного Суду з касаційною скаргою, скаржник зазначає, що оскаржувані судові рішення прийняті з грубим порушенням норм процесуального права, а саме: ст. ст. 7, 167, 382 Кодексу адміністративного судочинства України. Судом апеляційної інстанції залишено поза увагою той факт, що судове рішення щодо якого встановлено судовий контроль за його виконанням скасовано.

Також скаржник зазначає, що наразі відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах ст. ст. 7, 167, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, коли скасовано судове рішення щодо якого зобов`язано суб`єкта владних повноважень подати звіт про його виконання.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Згідно із приписами частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Положеннями статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено загальні вимоги до оформлення заяв до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення.

Відповідно до частини першої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Згідно із частиною другою цієї ж статті, якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.

Частиною другою статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Підставою для повернення звіту Фонду гарантування вкладів фізичних осіб без розгляду стало невиконання ним вимог частини першої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, що встановлює обов`язок заявника надати суду докази направлення стороні надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Слід зауважити, що вимога процесуального закону щодо подання до суду разом з відповідним клопотанням (заявою) його копій у кількості, що відповідає кількості учасників справи, або ж надіслання особою, яка звертається з відповідним клопотанням, копій такого клопотання (заяви) іншим учасникам справи та надання суду доказів такого надіслання, кореспондується з обов`язком суду, щодо дотриманням прав всіх учасників справи подати свої міркування та заперечення щодо таких клопотань (заяв).

Неподання Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, разом із звітом про виконання судового рішення, доказів його надіслання іншим учасникам справи, позбавляє суд можливості дотримати прав всіх учасників справи подати свої міркування та заперечення щодо таких клопотань (заяв), а отже, без дотримання умов щодо подання такого доказу, заяву розглянути неможливо, що є підставою застосування частини другої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України.

Слід зазначити, що право на касаційний перегляд судових рішень кореспондується з обов`язком дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 травня 2008 року "Надточій проти України" принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Доводи касаційної скарги не містять належних та достатніх підстав, які б спростовували наведені висновки судів першої та апеляційної інстанції.

Колегія суддів вважає, що зазначеним в касаційній скарзі доводам скаржника судами попередніх інстанцій надано належну правову оцінку з дотриманням норм матеріального права.

Враховуючи, що зміст ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року, яка залишена без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року, свідчать про правильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права та не викликає сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання касаційної скарги необґрунтованою.

Відповідно до частини третьої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Скаржник мотивує свою касаційну скаргу тим, що судові рішення ухвалені у даній справі на підставі неповного та без всебічного з`ясування обставин. Однак в чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин скаржником не обґрунтовано.

Колегія суддів вважає неприйнятним посилання скаржника на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах ст. ст. 7, 167, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, коли скасовано судове рішення щодо якого зобов`язано суб`єкта владних повноважень подати звіт про його виконання, оскільки судом першої інстанції не розглядалося питання щодо виконання судового рішення на підставі поданого Фондом гарантування вкладів фізичних осіб звіту.

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Доводи скаржника в касаційній скарзі стосуються встановлення фактичних обставин справи та переоцінки доказів у ній, між тим як відповідно до частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

За такого правового регулювання та обставин справи, оскарження судового рішення в касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд такої скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Перевіривши касаційну скаргу Верховний Суд встановив, що зміст ухвалених у цій справі оскаржуваних судових рішень та доводів касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовної практики у застосуванні норм процесуального права. Тому підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Отже, наслідки розгляду цієї скарги не впливають на формування єдиної правозастосовної практики у застосуванні норм процесуального права, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 248, 328, 333, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року у справі за позовом Непідприємницького товариства Відкритий недержавний пенсійний фонд "Перший національний відкритий пенсійний фонд", в особі ТОВ "Адміністратор недержавного пенсійного фонду "Пенсійне забезпечення" до Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Імексбанк" Северина Ю.П., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору АТ "Імексбанк" про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.

2. Надіслати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

Суддя Я.О. Берназюк

Суддя І.В. Желєзний