Справа № 500/2782/18
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2782/18

28 травня 2021 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Чепенюк О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кухар О.Л.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Дуфанця Є.М.,

представника відповідача Мурованої І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Тернопільській області, у якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 28.12.2018 (а.с.22), просив скасувати податкове повідомлення-рішення №0-1918 від 20.08.2018.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач є власником нежитлової будівлі - корівника за адресою: АДРЕСА_1 . 14.09.2018 отримав оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 20.08.2018 №0-1918, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у розмірі 14056,00 грн. ОСОБА_1 оскаржував вказане податкове повідомлення-рішення в адміністративному порядку, однак скаргу було повернуто скаржнику.

Прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки нежитлову будівлю - корівник використовує безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а тому відповідно до підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПК України, у редакцій, чинній на час виникнення спірних правовідносин) на зазначену будівлю не повинен нараховуватись податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості.

Відповідач подав до суду відзив, у якому заперечив проти позову, зазначивши, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі пункту 266.7 статті 266 ПК України, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та ПК України (а.с.33-36, 70-73), просив у задоволенні позову відмовити.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 28.03.2019, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.08.2019, у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про скасування податкового повідомлення-рішення №0-1918 від 20.08.2018 відмовлено повністю.

Поставною Верховного Суду від 04.03.2021 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 28.03.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.08.2019 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Так, у постанові Верховного Суду від 04.03.2021 зазначено, що з метою вирішення питання щодо наявності у позивача права на пільгу, передбачену пунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, суди мали встановити, чи наділений він статусом сільськогосподарського товаровиробника у розумінні наведених вище норм права, та встановити факт використання позивачем спірної нежитлової будівлі як об`єкта сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб.

29.03.2021 дана справа надійшла до Тернопільського окружного адміністративного суду, за результатами автоматизованого розподілу справи визначено суддю Чепенюк О.В. для її розгляду.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.04.2021 прийнято адміністративну справу до провадження, постановлено розгляд справи здійснювати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи та призначено у справі судове засідання на 28.04.2021.

Від позивача на адресу суду 16.04.2021 надійшли пояснення (а.с.205-208), у яких вказано, що у рішенні №6925/Р/99-99-11-05-01-25 від 16.08.2019 Державна фіскальна служба України за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 на податкове повідомлення ГУ ДПС у Тернопільській області від 25.05 2019 №0-1918 зазначає, що нежитлова будівля (корівник), що призначений для використання у сільськогосподарській діяльності та знаходиться у власності ОСОБА_1 , згідно з пунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Тернопільській області від 25.05 2019 №0-1918 скасовано.

Також скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Тернопільській області від 17.04 2020 №0-1918, що вбачається з рішення ДПС України №4083/Р/99-00-06-02-04-09 від 23.09.2020 за результатами розгляду скарги позивача, у якому повторно встановлено та підтверджено незаконність нарахування податку на нерухоме майно - нежитлову будівлю (корівник) за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 878,5 кв. м.

Позивач стверджує, що обставини та юридично значимі факти встановлені центральним органом виконавчої влади в особі Державної фіскальної служби України про протиправне нарахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки - нежитлову будівлю (корівник) за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 878,5 кв.м, не потребують додаткових доказів.

Ухвалою суду від 28.04.2021 клопотання Головного управління ДПС у Тернопільській області про заміну відповідача правонаступником задоволено, допущено в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про скасування податкового повідомлення-рішення заміну відповідача Головного управління ДФС у Тернопільській області на правонаступника Головне управління ДПС у Тернопільській області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України.

Ухвалою суду від 28.04.2021 оголошено перерву у розгляді справи до 25.05.2021 та витребувано додаткові докази, а 25.05.2021 - відкладено розгляд справи до 28.05.2021.

Від позивача до суду 14.05.2021 надійшли додаткові пояснення (а.с.231-233), у яких останній вказує, що земельна ділянка площею 0,33 га надана йому для ведення селянського господарства, на ній розміщений корівник, у якому вирощував свиней, тобто набув статусу сільськогосподарського товаровиробника. В 2017-2020 роках проводився ремонт даного корівника і тому він не є об`єктом оподаткування, що підтверджено довідкою Мишковицького старостинського округу Великоберезовицької селищної ради від 05.05.2021 №238 та рішеннями Державної фіскальної служби України від 16.08.2019 і від 23.09.2020 про скасування податкових повідомлень-рішень про нарахування податку на нерухоме рухоме майно відмінне від земельної ділянки, а саме: придбаний ним 12.10.2011 корівник за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 878,5 кв.м.

Вважає, що обставини встановлені у згаданих рішеннях центральним органом виконавчої влади в особі Державної податкової служби України підтверджують його статус сільськогосподарського товаровиробника.

У судових засіданнях позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, письмових поясненнях та просили позов задовольнити. Позивач зазначив, що до 2016 року займався розведенням свиней, проте, отримавши припис ветеринарної служби, таку діяльність припинив, у тому числі припинив діяльність як підприємець, почав робити капітальний ремонт корівника. Через незадовільний стан здоров`я та фінансову неспроможність, значну вартість будівельних матеріалів, септиків, ремонт приміщення затягнувся на кілька років. Разом з тим, зауважив, що має у власності земельну ділянку, яку використовує для вирощування сільськогосподарської продукції.

Представник відповідача у судових засіданнях проти позову заперечила з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву, просила відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті, суд встановив наступні обставини.

Позивачу ОСОБА_1 відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 15.01.2019 (індексний номер 152699164) на праві приватної (спільної часткової) власності належить об`єкт нерухомого майна: нежитлова будівля - корівник за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 878,5 кв.м. (а.с.38-41).

20.08.2018 Головним управлінням ДФС у Тернопільській області прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №0-1918, яким визначено позивачу суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 14056,00 грн за податковий період 2017 року (а.с.8, 23, 44).

Не погодившись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся з відповідними скаргами до Головного управління ДФС у Тернопільській області та ДФС України. Відповідно до рішень Головного управління ДФС у Тернопільській області та ДФС України скарги позивача залишені без розгляду та повернуті скаржнику (а.с.14-15, 16-18).

Позивач, вважаючи податкове повідомлення-рішення від 20.08.2018 №0-1918 таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно зі статтею 92 Конституції України виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

01.01.2015 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII, яким запроваджено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено статтею 266 ПК України.

За змістом підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Приписами підпункту 266.2.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункти 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Отже, аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що власник нежитлової нерухомості, яка за своїм окремими характеристиками і площею підпадає під об`єкт оподаткування, є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно з підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Спірним питанням у межах цих правовідносин є встановлення того, чи є нерухоме майно, що належить позивачу, об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 ПК України).

Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Тобто, визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ «Податок на майно»).

Відповідно до пунктів 5.2, 5.3 статті 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Так, поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18.01.2001 №2238-III, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

За змістом статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» від 23.09.2008 № 575-VI виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Наведені вище поняття «сільськогосподарський товаровиробник» не суперечать його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26.11.2020 у справі №560/168/19.

На користь висновку про те, що положення пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можуть застосовуватись в тому числі й до фізичних осіб, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання. Так, Законом України від 23.11.2018 №2628-VIII підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Тобто з 1 січня 2019 року законодавець уточнив, що сільськогосподарським товаровиробником є як юридичні, так і фізичні особи.

Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Державний класифікатор будівель та споруд (ДК БС) є складовою частиною Державної системи класифікації та кодування техніко-економічної та соціальної інформації.

Згідно з ДК 018-2000 до групи «Будівлі нежитлові інші» (код 127) включено клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» (код 1271).

Клас «Будівлі сільськогосподарського призначення» (код 1271) включає в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та ін.

Відтак згідно з ДК 018-2000 будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням.

З наданих суду доказів вбачається, що належний позивачу об`єкт нерухомого майна, а саме корівник, відноситься до нежитлових будівель, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Досліджуючи питання щодо наявності у позивача як фізичної особи статусу сільськогосподарського товаровиробника, судом враховано, що за змістом проаналізованих норм ПК України та Закону України «Про сільськогосподарський перепис» будівлі та споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, віднесені до відповідного класу ДК 018-2000, використовуються та належать фізичним особам, що займаються сільськогосподарською діяльністю, мають у володінні, користуванні чи розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, не є об`єктами оподаткування згідно з пунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Як встановлено судом, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 15.01.2019 (індексний номер 152699164) ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 2,4 га для ведення фермерського господарства, а також земельна ділянка площею 0,33 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Мишковицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області (а.с.38-41).

Позивачем подано до суду довідку Великоберезовицької селищної ради №238 від 05.05.2021 про те, що ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення корівник загальною площею 878,5 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Протягом 2017-2020 років дане приміщення в оренду не здавалося, земельна ділянка площею 0,33 га під корівником використовується для ведення особистого селянського господарства, в оренду не здається. Протягом цих років проводилися будівельні роботи (будування септика, стійла для корівника, душ, світло, водопостачання) (а.с.234).

Вищевказані докази розцінюються судом як достовірні докази наявності у позивача ОСОБА_1 статусу сільськогосподарського товаровиробника у 2017 році, який має у власності об`єкт нерухомого майна, призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, хоча такий не використовувався ним за призначенням у 2017 році з об`єктивних причин (у зв`язку з ремонтними роботами).

З урахуванням викладеного та з огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що позивач підпадає під статус сільськогосподарського товаровиробника, а належні йому на праві власності нежитлові приміщення не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в силу підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Відтак податкове повідомлення-рішення №0-1918 від 20.08.2018, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яке підлягає сплаті фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2017 рік, у розмірі 14056,00 грн, є протиправним та підлягає скасуванню.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У цій справі, заперечуючи проти позову, відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваного рішення.

Суд, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Як визначено частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач сплатив судовий збір у сумі 705,00 грн, який перераховано до бюджету згідно з квитанцією від 18.12.2018 №0.0..1 (а.с.4), за подання апеляційної скарги - 1058,00 грн, що підтверджується квитанцією №0.0.8.1 від 27.05.2019 (а.с.110), за подання касаційної скарги - 1410,00, що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 22.11.2019 (а.с.162), а всього 3173,00 грн.

Оскільки суд задовольняє позов повністю, то відповідно до частини першої статті 139 КАС України на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати зі сплати позивачем судового збору за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг у сумі 3173,00 грн.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Тернопільській області від 20 серпня 2018 року №0-1918, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яке підлягає сплаті фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2017 рік у розмірі 14056,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 3173,00 грн грн (три тисячі сто сімдесят три грн 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Тернопільській області (вулиця Білецька, 1, місто Тернопіль, 46003, ідентифікаційний код структурного підрозділу юридичної особи в ).

Повний текст рішення складено та підписано 31 травня 2021 року.

Головуючий суддя Чепенюк О.В.