Справа № 826/18055/14
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2021-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

28 травня 2021 року

м. Київ

справа № 826/18055/14

адміністративне провадження № К/9901/17979/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В. перевірив касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 грудня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Генеральної прокуратури України, в якому просив:

скасувати наказ від 23 жовтня 2014 року ?№2493-ц про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури - начальника управління внутрішньої безпеки та захисту працівників прокуратури Генеральної прокуратури України;

поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури - начальника управління внутрішньої безпеки та захисту працівників прокуратури Генеральної прокуратури України;

стягнути з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 24 жовтня 2014 року і до моменту фактичного поновлення на роботі;

зобов`язати Генеральну прокуратуру України проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до позивача заборони, передбаченої частиною 3 статті 1 Закону України "Про очищення влади".

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 грудня 2020 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано наказ Генеральної прокуратури України (м. Київ, вул. Різницька, 13/15, 01011, ) від 23 жовтня 2014 року №2493-ц про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури - начальника управління внутрішньої безпеки та захисту працівників прокуратури Генеральної прокуратури України у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до пункту 7-2 статті 36 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на посаді заступника начальника Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури - начальника управління внутрішньої безпеки та захисту працівників прокуратури Генеральної прокуратури України з 24 жовтня 2014 року.

Стягнуто з Офісу Генеральної прокуратури (м. Київ, вул. Різницька, 13/15, 01011, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24 жовтня 2014 року по 30 грудня 2020 року у розмірі 5 343 724,93 грн. (п`ять мільйонів триста сорок три тисячі сімсот двадцять чотири гривні, 93 копійки).

Зобов`язано Офіс Генерального прокурора (м. Київ, вул. Різницька, 13/15, 01011, ) проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) заборони, передбаченої частиною 3 статті 1 Закону України «Про очищення влади».

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на посаді заступника начальника Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури - начальника управління внутрішньої безпеки та захисту працівників прокуратури Генеральної прокуратури України з 24 жовтня 2014 року.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Офісу Генерального прокурора (м. Київ, вул. Різницька, 13/15, 01011, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 101 648,40грн. (сто одна тисяча шістсот сорок вісім гривень, 40 копійок).

Присуджено на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 73,08 грн. з бюджетних асигнувань Офісу Генерального прокурора (м. Київ, вул. Різницька, 13/15, 01011, ).

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року рішення суду першої інстанції змінено у частині задоволених позовних вимог про стягнення з Офісу Генерального прокурора середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення середнього заробітку за один місяць і викладено абзац четвертий та абзац сьомий резолютивної частини рішення наступного змісту:

«Стягнути з Офісу Генерального прокурора (м. Київ, вул. Різницька, 13/15, 01011, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 1 282 546 грн 08 коп. (один мільйон двісті вісімдесят дві тисячі п`ятсот сорок шість грн 08 коп.).

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за 1 місяць у розмірі 19 883 грн 04 коп».

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Предметом спору у цій справі є правомірність рішення про звільнення позивача з органів прокуратури на підставі Закону України "Про очищення влади".

Судами установлено, що позивача звільнено з посади в силу займаної посади, а саме: у зв`язку із перебуванням його на посаді з 02 листопада 2010 року по 22 лютого 2014 року - заступника прокурора Львівської області.

13 травня 2021 року відповідач засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 грудня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року. Скаржник, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволених вимог та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Перевіряючи доводи касаційної скарги, Верховним Судом встановлено, що підставою касаційного оскарження зазначено пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, відповідно до якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Зазначає, що рішення судів у частині задоволених позовних вимог про зобов`язання проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування заборон, передбачених статтею 1 Закону України «Про очищення влади», ухвалені з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права та без урахування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 12 серпня 2020 року у справі № 809/3968/14, де суд вказав про передчасність відкликання відомостей про застосування до особи заборони, передбачених частиною 3 статті 1 Закону України «Про очищення влади».

Разом з тим, як вбачається із рішення суду апеляційної інстанції, зобов`язуючи Офіс Генерального прокурора поінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до позивача заборони, передбаченої частиною 3 статті 1 Закону України «Про очищення влади», суд, зокрема, керувався правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2020 року у справі № 340/1102/19 (К/9901/33100/19).

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Інших підстав для касаційного оскарження судових рішень скаржником не наведено.

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Отже, враховуючи те, що скаржником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судового рішення у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 грудня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити дії - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Кашпур