Справа № 240/7630/20
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2021-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/7630/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Нагірняк М.Ф.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

25 травня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Ватаманюка Р.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Аніщенко А.О.,

представника позивача: Шарого С.В.,

представника відповідача: Коршак Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

в травні 2020 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень :

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Житомирській області від 06.02.2020 № про застосування до штрафних санкцій в сумі 34718,00 грн. за відсутність податкових накладних/розрахунків коригування податку на додану вартість на 69436,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Житомирській області від 06.02.2020 № про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за жовтень 2019 року у розмірі 61459,00 грн. та застосування штрафних санкцій на суму 15365,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Житомирській області від 06.02.2020 № про зменшення залишку від`ємного значення, який включається до складу податкового кредиту наступного звітного періоду декларації за жовтень 2019 року на 7977,00 грн. ;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Житомирській області від 06.02.2020 № про застосування до штрафних санкцій в розмірі 510,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Позиція контролюючого органу полягаю в тому, що позивачем безпідставно враховано при визначення своїх зобов`язань з податку на додану вартість за жовтень 2019 року 69436 грн. сплаченого при придбанні платником запчастин до вантажних автомобілів та ПММ за відсутності документів бухгалтерського та податкового обліку на підтвердження їх використання в господарській діяльності. Платником не було надано до перевірки залишки ТМЦ в т.ч. ПММ на початок перевіряємого періоду та на кінець перевіряємого періоду та інформацію про складські приміщення де зберігаються ТМЦ, що свідчить про відсутність залишків дизельного пального на початок та на кінець кожного звітного періоду. Апелянт зазначає, що згідно даних ЄРПН, видаткових, податкових накладних, позивачем у липні 2019 року придбано 3659,02 л. дизельного палива, при цьому, згідно наданих актів на списання палива за липень 2019 року, списано ДП в кількості 7076,92 л., тобто на 3417,90 л. більше, ніж фактично було придбано у звітному періоді.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства(далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, в період з 08.01.2020 по 13.01.2020 уповноваженими посадовими особами податкового органу була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка з питань правомірності визначення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та податкового кредиту за жовтень 2019року та достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування цього податку за жовтень 2019року.

За наслідками перевірки складено акт №26/06-30-33-05/ НОМЕР_1 від 17.01.2020, відповідно до висновків якого позивачем допущено порушення:

- п.п.16.1.5, п.п.16.1.12, п.16.1 ст.16, п.44.1, п.44.3 ст.44, п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України, надано в неповному обсязі первинні документи на підтвердження використання у господарській діяльності придбаних ТМЦ та послуг:

- п.44.1, п.44.3, п.44.6 ст.44, абз. «г» п.198.5 ст.198, п.188.1 ст.188, п.189.1 ст.189, абз. «а» п.193.1 ст.193, п.201.1, п.201.10 ст.201, п.200.1 абз. «б», «в» п.200.4 ст.200 ПК України не нараховано податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та не складено не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами-послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних .активів, придбаних або виготовлених до 01.07.2015, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, в результаті чого завищено суму відємного по податку на додану вартість у сумі 104 782 грн., в тому числі: у сумі 97 048 грн., що підлягає бюджетному відшкодуванню та у сумі 7734 грн., що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду;

- п.44.1, п.44.3, п.44.6 ст.44 абз. «г» п.198.5 п.188.1 ст.188, п.189.1 ст.189 абз. «а» п.193.1 ст.193, п.201.1, п.201.10 ст.201, п.200.1, п.200.4 ст.200 ПК України, завищено суму податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню за жовтень 2019 року на суму 97048 грн.;

- п.187.1 ст.187, п.189.1 ст.189, абз. «г» п.198.5 ст.198, п.201.1, п.201.10 ст. 201 ПК України порушено терміни реєстрації податкових накладних, а саме не зареєстровано податкові накладні на суму ПДВ 104 782 грн.;

- п.4 п.5 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за №159/28289 «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», встановленого порушення, а саме: не вірне відображення показників у рядку 3 та у рядку 4 декларації з податку на додану вартість.

За результатами такої перевірки та із врахуванням результатів розгляду заперечень платника на даний акт перевірки було винесено оскаржувані податкові повідомлення - рішення :

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Житомирській області від 06.02.2020 № про застосування до штрафних санкцій в сумі 34718,00 грн. за відсутність податкових накладних/розрахунків коригування податку на додану вартість на 69436,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Житомирській області від 06.02.2020 № про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за жовтень 2019 року у розмірі 61459,00 грн. та застосування штрафних санкцій на суму 15365,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Житомирській області від 06.02.2020 № про зменшення залишку від`ємного значення, який включається до складу податкового кредиту наступного звітного періоду декларації за жовтень 2019 року на 7977,00 грн. ;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Житомирській області від 06.02.2020 № про застосування до штрафних санкцій в розмірі 510,00 грн.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач правомірно до положень п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України суму податку, сплачену у вартості запчастин до вантажних автомобілів та паливно-мастильних матеріалів врахував при визначенні своїх зобов`язань з цього податку за звітний період та правомірно її частину (61459 грн.) заявив до бюджетного відшкодування цього податку, а 7977 грн. зарахував до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Такого висновку, суд першої інстанції дійшов з тих підстав, що податковим органом не зазначено які саме запчастини до вантажних автомобілів та паливно-мастильні матеріали невикористані в господарській діяльності.

Також, суд першої інстанції зазначив, що податковим органом з незрозумілих для суду причин не враховано наявність актів - прийому передачі окремих послуг щодо обслуговування вантажних автомобілів, актів щодо встановлення запасних частин на ці вантажні автомобілі та актів списання використаного палива, які досліджені в судовому засіданні. Такі документи в сукупності із платіжними дорученнями на оплату запчастин до вантажних автомобілів та паливно-мастильних матеріалів у відповідності до вимог статті 86 КАС України обґрунтовано свідчать, що ці документи оформлені з дотриманням вимог чинного законодавства, містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяг розглядуваних операцій.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.

Пп. 78.7 ст.78 ПК України передбачено, що перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної позапланової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 цього Кодексу.

Відповідно до п.85.1 ст.85 ПК України забороняється витребування документів від платника податків будь-якими посадовими (службовими) особами контролюючих органів у випадках, не передбачених цим Кодексом.

Згідно з п.85.2 ст.85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

П.44.1 ст.44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.44.6 ст.44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Оцінюючи доводи контролюючого органу про те, що позивач не надав всі первинні документи, які запитувалися податковим органом під час проведення перевірки, колегія суддів виходить з наступного.

Так, відповідно до висновків, зазначених в акті перевірки від 17.01.2020, результатів розгляду заперечень платника на акт перевірки, підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень - рішень стало виключно безпідставне врахування платником при визначенні своїх зобов`язань з податку на додану вартість за жовтень 2019 року на загальну суму 69436,00 грн., сплаченого при придбанні платником запчастин до вантажних автомобілів та паливно-мастильних матеріалів, за відсутності документів бухгалтерського та податкового обліку на підтвердження їх використання в господарській діяльності.

Таке порушення платником, на думку податкового органу, призвело до завищення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та податкового кредиту за жовтень 2019 року на вказану суму (69436,00грн.), що в свою чергу автоматично призвело до завищення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за жовтень 2019 року у розмірі 61459,00 грн. та завищення залишку від`ємного значення, який включається до складу податкового кредиту наступного звітного періоду декларації за жовтень 2019 року на 7977,00 грн. Одночасно вказане порушення засвідчило про неподання платником на реєстрацію податкових накладних на вказану суму (69436,00грн.) та про наявність підстав для застосування штрафних санкцій за такі порушення.

За результатами розгляду заперечень платника Відповідачем зменшена сума (з 104782,00 грн. до 69436,00 грн.) безпідставного, на думку податкового органу, врахування платником податку на додану вартість, сплаченого при придбанні запчастин до вантажних автомобілів та паливно-мастильних матеріалів за відсутності, на думку податкового органу, документів бухгалтерського та податкового обліку на підтвердження їх використання в господарській діяльності.

Однак, колегія суддів із такими висновками відповідача не погоджується та зазначає, що матеріалами справи підтверджено використання ФОП ОСОБА_1 придбаних автомобільних запчастин та паливно-мастильних матеріалів для поточного ремонту, технічного обслуговування та підтримання в належному експлуатаційному стані власних та орендованих автомобілів, за допомогою яких він отримує дохід від здійснення господарської діяльності відповідно до КВЕД.

Зокрема, в наданих позивачем актах списання запчастин та видаткових накладних зазначено, яка запасна частина була встановлена на транспортний засіб з відповідним номерним знаком та її вартість. Дані документи дозволяють повністю ідентифікувати понесені витрати (використані запчастини) та їх зв`язок з отриманим доходом та на який саме автомобіль їх було встановлено.

Судом встановлено, що позивачем у спірному періоді здійснювалось придбання запчастин, які використовувались для ремонту автомобілів, що використовувались позивачем для здійснення підприємницької діяльності (вантажний автомобільних перевезень).

Колегією суддів встановлено, що всі понесені позивачем витрати на пальне для автомобілів і поточні ремонти та обслуговування тягачів та причепів є витратами понесеними в зв`язку з веденням господарської діяльності.

Паливно-мастильні матеріали придбані для послуг міжнародного перевезення, які купувалися за кордоном не оподатковуються ПДВ. Пальне купували виключно для перевезення вантажу. Паливні баки в автомобілях вміщують пального, а саме: НОМЕР_2 1200 л.; НОМЕР_3 900л.; НОМЕР_4 -800л.; НОМЕР_5 -1200 л. Залишки залишаються в автомобілях до наступних перевезень.

Фактично, згідно накладних, які були додані позивачем до матеріалів справи, було придбано ПММ, як з ПДВ (придбані на території України), так і без ПДВ(придбані за межами України):

-в травні 2019 року придбано всього ПММ в кількості 7936,89 л.;

-в червні 2019 року придбано всього ПММ в кількості 6945,59 л.;

-в липні 2019 року придбано всього ПММ в кількості 6932,85 л.;

-в серпні 2019 року придбано всього ПММ в кількості 5453,02 л.;

-в вересні 2019 придбано всього ПММ в кількості 5453,02 л.;

-в жовтні 2019 року придбано всього ПММ в кількості 3378,99 л.

При цьому, надані позивачем документи підтверджують достовірність актів списання палива, які містяться в матеріалах справи.

Водночас, як правильно зазначив судом першої інстанції, податковим органом з незрозумілих причин не враховано наявність актів - прийому передачі окремих послуг щодо обслуговування вантажних автомобілів, актів щодо встановлення запасних частин на ці вантажні автомобілі та актів списання використаного палива, які містяться в матеріалах справи.

Проте, такі документи в сукупності із платіжними дорученнями на оплату запчастин до вантажних автомобілів та паливно-мастильних матеріалів у відповідності до вимог статті 86 КАС України обґрунтовано свідчать, що ці документи оформлені з дотриманням вимог чинного законодавства, містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяг розглядуваних операцій.

Посилання відповідача на розбіжність між кількістю придбаного пального за даними реєстру податкових накладних та актів списання є безпідставними, оскільки судовим розглядом встановлено, що податковий орган не враховує пальне, яке було придбане за кордоном без ПДВ та відповідно також було списано за вказаними актами в зв`язку з наданням послуг з міжнародного перевезення вантажів.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що витрати пального вантажними автомобілями до місця загрузки ТМЦ є "збитковими" та вважаються використаними в не господарській діяльності, оскільки відповідач, не зважаючи на специфіку ТМЦ, а саме запасні частини, витратні матеріали для вантажних автомобілів та їх обсяг, не зазначив які саме запчастини до вантажних автомобілів та паливно-мастильні матеріали невикористані в господарській діяльності, а також не надав жодних доказів можливого використанні даних ТМЦ в операціях, що не є господарськими, зокрема реалізації, використання для власних цілей.

Тобто, відповідач не обґрунтував та не надав доказів того, що вказані вище товари використовувалися позивачем в інший спосіб і придбавалися не з метою отримання прибутку від основного виду господарської діяльності позивача.

Крім того, використання позивачем придбаних ТМЦ та ПММ у господарській діяльності підтверджується документами, які надавалися на запит податкового органу від 13.12.2019 №4218/14/06-30-33-05.

Зокрема, паливно-мастильні матеріали в т.ч. і дизельне пальне було використано позивачем шляхом заправки ТЗ якими були надані послуги з міжнародного перевезення вантажів. З актів списання пального можливо встановити яка кількість пального була використана певним транспортним засобом, на виконання якого міжнародного перевезення. Придбання їх підтверджується видатковими та податковими накладними. Надання послуг з перевезення на які було використано пальне серед іншого підтверджується і банківською випискою про оплату наданих послуг.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що ТМЦ є товарами, які використовувалися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Отже, позивачем було віднесено витрати на ПММ до складу витрат в межах своєї господарської діяльності, які документально підтвердженні відповідними витратами шляхом оформлення первинних документів відповідно до вимог законодавства.

Відповідно, у ФОП ОСОБА_1 були відсутні підстави для складання та реєстрації в ЄРПН зведеної податкової накладної за вказаними вище товарами згідно з пп. «г» п.198.5 ст198 ПК України.

Отже, висновки контролюючого органу про заниження позивачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість, завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного періоду, завищення бюджетного відшкодування податку на додану вартість за жовтень 2019 року та недотримання строків реєстрації податкової накладної є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Як зазначено в п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до положень п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Враховуючи викладене, позивач правомірно до положень п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України суму податку, сплачену у вартості запчастин до вантажних автомобілів та паливно-мастильних матеріалів врахував при визначенні своїх зобовязань з цього податку за звітний період та правомірно її частину (61459 грн.) заявив до бюджетного відшкодування цього податку, а 7977 грн. зарахував до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відсутність порушень зі сторони платника при визначення своїх зобовязань з податку на додану вартість виключає підстави для застосування податкових органом жодних фінансових санкцій.

Зважаючи на вищенаведене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 28 травня 2021 року.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О. Ватаманюк Р.В.