Справа № 540/166/21
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2021-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/166/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Хом`якової В.В., розглянувши в порядку письмового провадження матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2020 року №Ф-7842-51,

встановив:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 06.11.2020 за № Ф-7842-51 про повідомлення, що станом на 31.10.2020 заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 11136 грн. 18 коп.

Позивач заявлені позовні вимоги щодо предмета спору обґрунтовує тим, що єдиний внесок нарахований йому безпідставно, оскільки позивач з 2017 року окрім пенсії не отримував взагалі будь-яких доходів, не здійснював будь-якої діяльності, з якої сплачується єдиний внесок. На підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 341, виданого Херсонською обласною Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури 24.02.2005, він з 2005 року по 2017 рік здійснював адвокатську діяльність. Відповідно до рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Херсонської області від 21.04.2017 року право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_1 зупинено з 21.04.2017 по 21.10.2017. На підставі його особистої заяви з 13.02.2019 право на заняття адвокатською діяльністю припинено. У зв`язку з відсутністю з 2017 року доходів від адвокатської діяльності, припиненням адвокатської діяльності, 05.03.2019 позивачем подано до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі заяву про зняття з обліку платників податків (з ЄСВ) та 15.03.2019 подано всю передбачену законодавством податкову звітність. Позивач звертає увагу, що, згідно абзацу другого частини четвертої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску виноситься за результатами документальної перевірки. В той же час, відповідач не проводив документальної перевірки позивача, а винесення вимоги на підставі "даних інформаційної системи органу доходів і зборів" або "за даними інтегрованої картки платника" зазначеним Законом не передбачено. Крім того, звертає увагу, що він, не погоджуючись з вимогою про сплату боргу, 08.12.2020 подавав скаргу до Державної податкової служби України, в якій просив її скасувати. Рішенням Державної податкової служби України про результати розгляду скарги від 24.12.2020 № 36294/6/99-00-06-03-01-06 вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2020 № Ф-7842-51 ГУ ДПС у Херсонській області. Автономній Республіці Крим та м. Севастополі залишено без змін, а скаргу позивачу без задоволення. Це і стало підставою задля звернення позивача до суду за захистом його прав.

25.01.2021 ухвалою суду відкрито провадження у справі, а її розгляд вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач 15.02.2021 подав відзив на позовну заяву, в якому позовних вимог не визнав. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач вказує на те, що позивач не підпадає під виключення, встановлені ч. 4 ст. 4 Закону №2464 і є платником єдиного внеску на загальних підставах. Пунктом 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464 встановлено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. Вказує, що, в той же час, мінімальним страховим внеском, відповідно до визначення наведеного у п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону №2464, є сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця. Також, відповідач зазначає, що ч. 5 ст. 8 Закону №2464 передбачено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. Відтак, розмір мінімального страхового внеску позивача у 2017 році складає 704,00 грн., у 2018 році - 819,06 грн., 2019 - 918,06 грн., 2020 (до 1 вересня) - 1039,06 грн. При цьому, позивачу за період зупинення права на зайняття адвокатською діяльністю 12.04.2019 було зменшено суми щоквартальних нарахувань на суму 11236,72 грн., а також, в зв`язку з припиненням права на зайняття адвокатською діяльністю 13.02.2019, 20.08.2020 було зменшено суми щоквартальних нарахувань на суму 13215,84 грн. Тобто, відповідачем було враховано періоди, в яких у позивача було відсутнє право на зайняття адвокатською діяльністю. Щодо формування оскаржуваної вимоги саме на підставі даних інтегрованої картки платника податку, то відповідач звернув увагу, що законодавством не передбачено формування відповідної вимоги виключно на підставі акту перевірки.

Ухвалою суду від 29.03.2021 суд витребував у відповідача відомості про складові суми недоїмки, подальший розгляд справи вирішено здійснювати в загальному провадженні, призначено підготовче засідання на 19.04.2021, продовжено термін підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою суду від 19.04.2021 закрито підготовче провадження у справ. Призначено розгляд справи по суті на 17.05.2021 на 10 год. 00 хвил.

17.05.2021 позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просять задовольнити позов.

Представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову.

Вступна та резолютивна частини рішення оголошені 17.05.2021.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1995 року є пенсіонером як колишній працівник МВС України, отримує пенсію за вислугу років.

Рішенням Херсонської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю за № 341 від 24.02.2005.

Позивач перебував на обліку в ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність.

Згідно податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2017, 2018, 2019 роки доходу не мав.

На підставі витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_1 було зупинено згідно п.3 ч.1 ст. 31 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" з 21.04.2017 по 21.10.2017, адвокатську діяльність припинено на підставі заяви ОСОБА_1 з 13.02.2019, відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 32 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

04.03.2019 позивачем подано до відповідача заяву про зняття його з обліку платника податку з ЄСВ, так як право на заняття адвокатською діяльністю припинено з 13.02.2019, на підставі заяви адвоката. До зазначеної заяви позивачем були додані податкові декларації про майновий стан і доходи за 2018 і 2019 роки та форми № Д5.

06.11.2020 Головним управлінням Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-7842-51, якою зобов`язано ОСОБА_1 сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 11136 грн. 18 коп., який обліковувався станом на 31.10.2020. Відомості інтегрованої картки позивача з ЄВ свідчать про те, що за позивачем обліковується станом на 31.10.2020 сума недоїмки 11136 грн. 18 коп.

Згідно викладених у відзиві на позову заяву відомостей, за 2017 рік нараховано мінімальний внесок 8448 грн. (виходячи із суми ЄВ щомісячно 704 грн.), за 2018 рік нараховано 9828 грн. 72 коп. (виходячи з місячної суми ЄВ 819 грн. 06 коп.), за 2019 рік нараховано 11016 грн. 72 коп. (виходячи з мінімального розміру ЄВ за місяць 918 грн. 06 коп.), у 2020 році розмір мінімального ЄВ становив 1039 грн. 06 коп. щомісячно.

Як стверджує відповідач при нарахуванні суми недоїмки було враховано період зупинення адвокатської діяльності (6 місяців) за 2017 рік та факт припинення адвокатської діяльності в лютому 2019 року.

Позивач, вважаючи вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-7842-51 від 06.11.2020 протиправною, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Згідно з пунктом 65.2 статі 65 Податкового кодексу України, облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, які передбачені Порядком обліку платників податків, зборів.

Для взяття на облік фізичної особи, яка має намір провадити незалежну професійну діяльність, така особа повинна подати заяву та документи особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) або через уповноважену особу до контролюючого органу за місцем постійного проживання (пункт 65.3 статті 65 Податкового кодексу України).

Пунктом 178.1 статті 178 Податкового кодексу України визначено, що особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік, згідно із статтею 65 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 178.2 статті 178 Податкового кодексу України, доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

При цьому, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Відповідно до статті 1 вищевказаного Закону, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

При цьому, недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", платниками єдиного внеску є, зокрема, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Порядок обчислення і сплати єдиного внеску встановлено положеннями Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", згідно з частинами 2 та 3 статті 9 якого, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до частини 8 вказаної статті періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць, навіть якщо платником не отримано дохід у звітному періоді. Така норма набрала чинності з 01.01.2017. Крім того, якщо раніше такі платники ЄСВ мали право самостійно визначити базу нарахування ЄСВ у разі відсутності доходу і сплатити суму єдиного внеску з урахуванням встановленої максимальної величини бази нарахування ЄСВ та розміру мінімального страхового внеску, то з 1 січня 2017 року таке самостійне визначення бази для нарахування ЄСВ стало їх обов`язком.

Отже, доводи позивача про те, що підставою для звільнення його від сплати ЄСВ є неотримання доходу, є необґрунтованими та судом не приймаються до уваги.

Сума мінімального страхового внеску у 2017 році розраховувалась як 22 % від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на місяць, за який сплачується ЄСВ. Враховуючи, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" розмір мінімальної заробітної плати на весь 2017 рік становить 3 200 гривень - розмір мінімального страхового внеску дорівнює 704 гривням. Тобто, за 2017 рік мінімальний внесок ЄСВ становить 8448 грн.

За 2018 рік мінімальний внесок складає 9828 грн. 72 коп. (виходячи з місячної суми ЄВ 819 грн. 06 коп.), за 2019 рік - 11016 грн. 72 коп. (виходячи з мінімального розміру ЄВ за місяць 918 грн. 06 коп.).

На вимогу суду надати конкретизацію суми недоїмки 11136 грн. 18 коп. з вказівкою за який конкретний період (місяць, рік) вона виникла та обліковується станом на 31.10.2020, відповідач надав копію інтегрованої картки та розрахунок, з якого вбачається, що за період 2017 рік - 2020 рік нараховано позивачу 35588 грн. 74 коп. ЄСВ, списано 24452 грн. 56 коп., з них 11236 грн. 72 коп. за 2017-2018 роки, 13215 грн. 84 коп. за 2019-2020 роки.

Як пояснив представник відповідача в судовому засіданні, в періоді, протягом якого була зупинена професійна діяльність позивача ( (21.04.2017 - 21.10.2017) , ЄСВ не нараховувалось. Також було прийнято до уваги припинення адвокатської діяльності з 13.02.2019.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 31 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності. Протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати (частина 5 статті 31 Закону). Відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України (частина 6 статті 31 Закону).

Підстави, за наявності яких припиняється право на заняття адвокатською діяльністю, шляхом анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю визначені в статті 32 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Таким чином, правовим наслідком зупинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість заняття адвокатською діяльністю на певний строк, у той час як наслідком припинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість її подальшого здійснення взагалі, у зв`язку з чим анулюється свідоцтво на заняття адвокатською діяльністю.Як наслідок, Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" розрізняє зупинення та припинення права на заняття адвокатською діяльністю.

Як встановив суд, право позивача на заняття адвокатською діяльністю було зупинено на підставі пункту 3 частини 1 статті 31 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", з 21.04.2017 по 21.10.2017, у згаданий період позивач не здійснював адвокатської діяльності та не отримував доходу від такої діяльності, оскільки не мав усіх визначених Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" підстав для здійснення адвокатської діяльності, що свідчить про відсутність обов`язку сплати єдиного внеску у нього як самозайнятої особи. Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, зазначеній в постанові від 05.11.2018 за результатом розгляду справи №820/1538/17.

Також, Верховний Суд у вказаній постанові від 05.11.2018 висловив свою позицію щодо неврегульованості Податковим кодексом України та Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", особливостей сплати грошових зобов`язань самозайнятою особою у разі зупинення останньою такої діяльності, згідно якої зазначив, що з практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи "Серков проти України" (заява № 39766/05), "Щокін проти України" (заяви № 23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права.

Разом з тим, як вбачається з витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, право позивача на заняття адвокатською діяльністю було як зупинено з 21.04.2017 по 21.10.2017, так і припинено з 13.02.2019.

Припинення здійснення адвокатської діяльності адвокатом не звільняє такого адвоката від обов`язку сплачувати ЄСВ. Для того, аби не сплачувати єдиний соціальний внесок, такому адвокату необхідно знятись з обліку у контролюючих органах та виключити дані з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування як самозайнятої особи. Статтею 5 Закону № 2464 зазначено, що зняття з обліку осіб, які здійснюють незалежну професійну діяльність, відбувається за заявами таких осіб після проведення передбачених законодавством перевірок платників, звірення розрахунків та проведення остаточного розрахунку. У разі зняття з обліку, адвокату необхідно буде подати ліквідаційну звітність з ЄСВ і сплатити належні суми єдиного соціального внеску до моменту подання звітності з ЄСВ включно. Позивач надав суду тільки копію своєї заяви до ГУ ДФС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі про зняття з обліку, разом з тим доказів такого зняття з обліку суду сторонами не надано.

За таких обставин, суд вважає, що позивач, який у 2017-2019 роках не провадив незалежної професійної адвокатської діяльності та не отримував доходу від такої діяльності, все одно був зобов`язаний сплачувати єдиний внесок у періодах з 01.01.2017-20.04.2017 та 22.10.2017-31.10.2020, нарахований за календарний рік, у розмірі не меншому за розмір мінімального страхового внеску.

Представник відповідача надав суду витяг з інтегрованої картки платника, відповідно до якої 06.02.2021 проведено зменшення нарахованої суми ЄСВ на 3178 грн. 12.коп., розрахунку цієї суми (місяць, рік) не надано.

Суд вважає, що податковий орган правомірно сформувава вимогу про сплату боргу (недоїмки), проте розмір недоїмки, яка вказана у вимозі, нічим не обгрунтований. Суд не має відповідної компетенції замість податкового органу визначати правильну суму ЄСВ, яку має сплатити ОСОБА_1 , це є повноваженнями саме контролюючого органу.

Таким чином, оскільки конкретний розрахунок суми недоїмки , яка вказана у вимозі, суду не надано, вимога від 06.11.2020 за № Ф-7842-51 скасовується в повному обсязі. Суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача, що податковий орган не позбавлений права в межах своїх повноважень щодо винесення нової вимоги, з урахуванням висновків суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати стягуються на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись статтями 139, 243-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі () від 06.11.2020 за № Ф-7842-51 до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску у сумі 11136 грн. 18 коп.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі () сплачений судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому апеляційні скарги на рішення суду подаються через Херсонський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення підписаний 28.05.2021.

Суддя В.В. Хом`якова

кат. 111060000