Справа № 440/5981/20
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2021-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: А.О. Чеснокова
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 р. Справа № 440/5981/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , П`янової Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 23.11.2020, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039 по справі №440/5981/20

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 (далі по тексту- ОСОБА_1 позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області, третя особа - Державна податкова служба України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Полтавській області від 04 червня 2020 року № 37131-5533-1620, № 37132-5533-1620, № 37133-5533-1620, №37134-5533-1620, № 37135-5533-1620, № 37136-5533-1620.

23.11.2020 ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду вищевказану позовну заяву повернуто позивачеві.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, вважає ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду незаконною та необґрунтованою, а причини і підстави повернення позовної заяви надуманими та «надмірним формалізмом».

22.04.2020 від відповідача надійшов відзив, в якому він просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 по справі №440/5981/20 залишити без змін.

Зазначив, що суддею суду першої інстанції винесено законне, обґрунтоване рішення з врахуванням норм чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

05.04.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду м. Харкова відкрито апеляційне провадження по справі №440/5981/20.

05.04.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду м. Харкова закінчено підготовку та справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 308 , п. 1 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які сторони посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав

Судом апеляційної інстанції встановлено.

21.10.2020 ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області, третя особа - Державна податкова служба України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишено без руху, оскільки позивачем до двох з трьох примірників адміністративного позову на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, приєднано копії документів, які не засвідчені в порядку, встановленому чинним законодавством. Разом із тим, до позовної заяви не додано доказів адміністративної процесуальної правосуб`єктності позивача (копії паспорта). Так само до позовної заяви не приєднано доказів на підтвердження присвоєння позивачу ідентифікаційного номеру (реєстраційного номеру облікової картки платника податків). Відомостей про наявність у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких приєднані до матеріалів справи, позовна заява також не містить.

20.11.2020 на адресу Полтавського окружного адміністративного суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

23.11.2020 ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду вищевказану позовну заяву повернуто позивачеві, оскільки на усунення недоліків адміністративного позову позивачем надано документи, проте останні лише частково усувають недоліки, визначені ухвалою суду про залишення позовної заяви без руху, - належним чином завірених копій паспорта громадянина України та довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру в трьох примірниках (на необхідність подання яких вказано в ухвалі від 21 жовтня 2020 року) суду не надано.

Колегія суддів вважає помилковими висновки суду про наявність підстав для повернення адміністративного позову на адресу позивача та зазначає наступне.

Вимоги щодо даних, які повинна містити позовна заява встановлені ч.5 ст.160 КАС України. Так, в позовній заяві зазначаються:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень;

4) зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача;

10) у справах щодо оскарження нормативно-правових актів - відомості про застосування оскаржуваного нормативно-правового акта до позивача або належність позивача до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт;

11) власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до ч.1, 3-6 ст. 161 КАС України до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

До позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

У разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, участь у судовому засіданні щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, звільнення (відстрочення, розстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів, про забезпечення надання безоплатної правничої допомоги, якщо відповідний орган відмовив у її наданні, тощо.

У разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно з ч.1 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (ч.2 ст.169 КАС України).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що підставами для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху стали : приєднання позивачем до двох з трьох примірників адміністративного позову копії документів, які не засвідчені в порядку, встановленому чинним законодавством; до позову не додано доказів процесуальної правосуб`єктності позивача, доказів присвоєння ідентифікаційного номеру; не зазначення відомостей про наявність у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких приєднані до позову.

20.11.2020 позивачем, на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху були надані копії 1, 2, 12 та 13 сторінок паспорту громадянина України та копія довідки про присвоєння ідентифікаційного коду. Зазначені копії завірені позивачем.

Тобто позивачем частково були виконані вимоги ухвали суду про залишення адміністративного позову без руху.

Положеннями ст. 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України, полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту. Конституційний Суд України у своїх рішеннях послідовно підкреслює значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді (рішення від 25 листопада 1997 року №6-зп, від 25 грудня 1997 року N9-зп).

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.1 ст. 2 КАС України).

Приписами ч. 5 ст. 5 КАС України, яка гарантує право на судовий захист, передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку. Положеннями цієї статті також визначено способи судового захисту, перелік яких не є вичерпним.

Згідно з ч. 1-3 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, який застосовує з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Враховуючи часткове виконання позивачем вимог ухвали суду першої інстанції про без руху, а також те, що само по собі приєднання позивачем до двох з трьох примірників адміністративного позову копії документів, які не засвідчені в порядку, встановленому чинним законодавством та не зазначення відомостей про наявність у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких приєднані до позову само по собі не перешкоджає відкриттю провадженню по справі, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції застосував надміру формальний підхід в не врахував вимог ст. 55 Конституції України та ст.ст.2, 5, 6 КАС України.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04.12.1995 у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлені гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ до суду був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13.01.2000 у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28.10.1998 у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Bellet v. France від 4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).

Також Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», №47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», № 35787/03, п. 29).

При цьому Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний же формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Отже, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні від 5 грудня 2018 року (справа №11-989заі18) згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Таким чином, з огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що суд першої інстанції помилково повернув заяву на підставі п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, оскільки надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття заяви - є порушенням права позивача на справедливий судовий захист.

Згідно статті 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи вище зазначені обставини справи та правові норми, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, допустив порушення норм процесуального права, та як наслядок дана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст. 243, 250, 308, 310, 320, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 по справі № 440/5981/20 скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області, третя особа - Державна податкова служба України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень направити до суду 1 інстанції для продовження розгляду справи.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін Я.В. П`янова