Справа № 814/3717/15
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2021-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року

м. Київ

справа № 814/3717/15

касаційне провадження № К/9901/24758/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Бившевої Л.І.,

суддів: Хохуляка В.В., Ханової Р.Ф.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі у тексті -ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва, Інспекція) на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.12.2015 (суддя Гордієнко Т.О.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2016 (головуючий суддя - Бойко А.В., судді - Танасогло Т.М., Яковлєв О.В.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомагістраль» (далі у тексті - Товариство, ТОВ «Автомагістраль») до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.09.2015 № та № ,

У С Т А Н О В И В:

25.09.2015 ТОВ «Автомагістраль» звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.09.2015 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на суму 1 469 026, 00 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 734 513, 00 грн та № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 1 632 251, 00 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 816 125, 00 грн.

В обґрунтування зазначених позовних вимог Товариство послалося на те, що ним правомірно сформовано витрати та податковий кредит за господарськими операціями із ТОВ «Олдіс Компані» та ПП фірма «Бріз СПД», їх результати відображені у податковому обліку, виконані вимоги Податкового Кодексу України, зважаючи на що, відповідач неправомірно донарахував грошове зобов`язання з податку на прибуток та податок на додану вартість. Зазначає, що вказані у акті перевірки посилання контролюючого органу є необґрунтованими, оскільки усі витребувані документи на розгляд перевіряючих були Товариством надані повністю. А відтак, висновки податкового органу про неправомірність формування позивачем податкового кредиту по господарських операціях із ТОВ «Олдіс Компані» та ПП фірма «Бріз СПД» вважає необґрунтованими, а податкові повідомлення-рішення протиправними і просив їх скасувати.

У письмових запереченнях на позовну заяву відповідач вказує на те, що у ході проведеної перевірки було встановлено заниження Товариством податку на прибуток та податку на додану вартість, у зв`язку з безпідставним віднесенням до складу валових витрат та податкового кредиту сум витрат та ПДВ по операціям з контрагентами, переліченими в акті перевірки, які не мали реального характеру, а тому позивачеві правомірно донараховані грошові зобов`язання з податку на прибуток та податку на додану вартість, в зв`язку з встановленням нереальності господарських операцій з ТОВ «Олдіс Компані» та ПП фірма «Бріз СПД». Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.12.2015, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2016, адміністративний позов задоволено, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення від 10.09.2015 № та № .

Інспекція оскаржила рішення Миколаївського окружного адміністративного суду та Одеського апеляційного адміністративного суду до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 23.06.2016 відкрив касаційне провадження у справі за касаційною скаргою та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.

На обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник вказує на порушення судом апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, оскільки судами обох інстанцій не надано належної правової оцінки доводам відповідача про те, що позивачем було безпідставно завищено податковий кредит, оскільки, останнім не надано до перевірки усіх документів, які можуть вважатися первинними для цілей ведення податкового обліку та підтвердили б реальність здійснення господарських операцій Товаристав із контрагентами. Податковий орган зазначив, що ТОВ «Олдіс Компані», ПП фірма «Бріз СПД» не мають технічних та виробничих можливостей для здійснення господарської діяльності.

У запереченнях на касаційну скаргу позивач зазначає, що ним надані у повному обсязі документи, які підтверджують реальність здійснення операцій із вказаними вище контрагентам, посилання відповідача на не надання первинних документів у ході проведення перевірки є безпідставними, а тому висновки акту перевірки, на які посилався відповідач є необґрунтованими, з огляду на що суди дійшли правильних висновків щодо протиправності вказаних податкових повідомлень - рішень. Зважаючи на це, касаційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення судів є законними та обґрунтованими.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 24.05.2021 прийняв касаційну скаргу Інспекції до провадження та призначив справу до касаційного розгляду в попередньому судовому засіданні на 25.05.2021.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Бившева Л.І. (суддя-доповідач, головуючий суддя), Хохуляк В.В., Ханова Р.Ф.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та, враховуючи межі касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що Інспекцією у період з 12.08.2015 по 18.08.2015 була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Автомагістраль» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток за період 2014 рік та з податку на додану вартість по взаємовідносинам з контрагентами-постачальниками ТОВ «Олдіс Компані», ПП Фірма «Бріз СПД» за період грудень 2014 року та контрагентами-покупцями.

У ході проведення перевірки податковим органом встановлено порушення ТОВ «Автомагістраль» вимог Податкового кодексу України, а саме: порушення п.44.6 ст.44, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України (далі у тексті - ПК України, у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин), внаслідок чого позивачем занижено податок на додану вартість за грудень 2014 на суму 1 632 251, 00 грн; п.134.1 ст.134, п.138.1. ст.138.2, п.138.8 ст.138, п.149.1 ст.149 ПК України, занижено податок на прибуток підприємства, що підлягає сплаті до бюджету в розмірі 1 469 026, 00 грн за 2014 рік.

За результатом перевірки податковим органом складено акт перевірки від 26.08.2015 № 338/14-03-22-05/32884416. На підставі вказаного акту перевірки відповідачем 10.09.2015 винесені податкові - повідомлення рішення № , яким Товариству збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на суму 1 469 026, 00 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 734 513, 00 грн та № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 1 632 251, 00 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 816 125, 00 грн.

У акті перевірки податковий орган посилався на те, що під час проведення перевірки взаємовідносин ТОВ «Автомагістраль» з ТОВ «Олдіс Компані» та ПП фірма «Бріз СПД» не встановлено реальності здійснення господарських операцій між вказаними суб`єктами господарювання та не доведено використання товарів у межах господарської діяльності Товариства або їх подальшої реалізації.

З огляду на викладене, податковий орган дійшов висновку, що у позивача відсутнє право на формування витрат та податкового кредиту по операціям із ТОВ «Олдіс Компані», ПП фірма «Бріз СПД», у зв`язку з чим позивачеві і були визначені податкові зобов`язання з податку на прибуток та податок на додану вартість.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, ТОВ «Автомагістраль» звернулось із адміністративним позовом до суду.

Колегія суддів Верховного Суду, погоджуючись із висновками судів щодо протиправності повідомлень-рішень від 10.09.2015 № та № , виходить з такого.

У спірних правовідносинах податковий орган висновками у акті перевірки поставив під сумнів факт реальності господарських операцій ТОВ «Автомагістраль» та його контрагентів - ТОВ «Олдіс Компані», ПП фірма «Бріз СПД».

Судами попередніх інстанцій досліджено, що ТОВ «Автомагістраль» (Субпідрядник) укладено із Приватним підприємством фірма «Бріз СПД» (Субсубпідрядник) договір субпідряду від 16.08.2012 № 03-А-01/1, за умовами якого Субпідрядник доручає, а Субсубпідрядник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором виконати роботи по поточному ремонту автомобільної дороги Київ-Харків-Довжанський на ділянці км 516+200 - км 646+200 у Харківській області, види та обсяг яких обумовлені в проектно-кошторисній документації, яка є невід`ємною частиною договору. Замовником за вказаним договором є Служба автомобільних доріг у Харківській області, Генеральним підрядником - ДП «Харківський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України».

Як вбачається із матеріалів справи, що виконання вищевказаних договорів з контрагентом позивачем підтверджено первинними бухгалтерськими документами, оформленими згідно з вимогами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV (далі у тексті - Закон № 996-XIV, у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) наданими суду, а саме: податкова накладна від 22.12.2014 № 5, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 22.12.2014 № ОУ-0000433, довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2014 року, акт приймання виконаних робіт за грудень 2014 року, звітну відомість ресурсів, журнал-ордер та відомість по рахунку 631 за грудень 2014 по контрагенту ПП фірма «Бріз СПД», акт огляду прихованих робіт - бетонне забортування бортів.

Відповідно до цих документів, ПП фірма «Бріз СПД» виконало роботи з установки бортових каменів загального обсягу 1680 м з поточного ремонту автомобільної дороги Київ-Харків-Довжанський ділянці км 516+200 - км. 646+200 у Харківській області.

Також, 01.12.2014 позивачем було укладено з ТОВ «Делмакс ЛТД» (перейменовано у ТОВ «Олдіс компані») договір поставки № 011214/1, за умовами якого Постачальник -ТОВ «Делмакс ЛТД», на умовах цього договору зобов`язувався передати у власність Покупцеві - ТОВ «Автомагістраль», матеріал та запасні частини для техніки та автомобілів, а Покупець - прийняти та оплатити товар.

Матеріали справи містять підтвердження виконання вищевказаного договору з контрагентом позивачем наданими позивачем первинними бухгалтерськими документами: податковими накладними № 174 від 31.12.2014 року, № 173 від 31.12.2014 року, № 172 від 31.12.2014 року; № 171 від 31.12.2014 року; № 163 від 15.12.2014 року, № 161 від 15.12.2014 року, № 131 від 08.12.2014 року, № 111 від 08.12.2014 року, № 151 від 08.12.2014 року, № 133 від 08.12.2014 року, № 184 від 31.12.2014 року, № 183 від 31.12.2014 року, № 182 від 31.12.2014 року, № 181 від 31.12.2014 року, № 180 від 31.12.2014 року, № 179 від 31.12.2014 року, № 178 від 31.12.2014 року, № 177 від 31.12.2014 року, № 176 від 31.12.2014 року, № 175 від 31.12.2014 року, № 170 від 31.12.2014 року та видатковими накладними № РН-ДМ01558 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ01535 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ01534 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ00716 від 15.12.2014 року, № РН-ДМ00717 від 15.12.2014 року, № РН-ДМ00361 від 08.12.2014 року, № РН-ДМ00360 від 08.12.2014 року, № РН-ДМ00359 від 08.12.2014 року, № РН-ДМ00358 від 08.12.2014 року, № РН-ДМ01544 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ01543 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ01542 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ01541 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ01540 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ01539 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ01538 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ01537 від 31.12.2014 року,№ РН-ДМ01536 від 31.12.2014 року,№ РН-ДМ01557 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ01556 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ01555 від 31.12.2014 року.

Також, 01.12.2014 позивачем було укладено з ТОВ «Делмакс ЛТД» (перейменовано у ТОВ «Олдіс компані») аналогічний договір поставки № 011214/2, за умовами якого Постачальник ТОВ «Делмакс ЛТД» на умовах цього договору зобов`язувався передати у власність Покупцеві (ТОВ «Автомагістраль») матеріал та запасні частини для техніки та автомобілів, а Покупець - прийняти та оплатити товар.

Підтверджуючи виконання умов вказаного договору позивачем надані наступні первинні документи: податкові накладні № 303 від 31.12.2014 року, № 302 від 31.12.2014 року, № 301 від 31.12.2014 року; № 300 від 31.12.2014 року; № 299 від 31.12.2014 року, № 298 від 31.12.2014 року, № 193 від 31.12.2014 року, № 192 від 31.12.2014 року, № 191 від 31.12.2014 року, № 190 від 31.12.2014 року, № 189 від 31.12.2014 року, № 188 від 31.12.2014 року, № 187 від 31.12.2014 року, № 186 від 31.12.2014 року, № 185 та видаткові накладні № РН-ДМ01564 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ01563 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ01562 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ01561 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ01560 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ01559 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ01545 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ01553 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ01552 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ01551 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ01550 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ01549 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ01548 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ01547 від 31.12.2014 року, № РН-ДМ01546 від 31.12.2014.

Також, судами встановлено, що на виконання вказаних договорів позивач придбав у ТОВ «Олдіс компані» бітум, дизпаливо, оливу гідравлічну та моторну.

Крім того, транспортування товару позивачем підтверджено товарно-транспортними накладними, згідно з даних яких замовником значиться - ТОВ «Автомагістраль», вантажовідправниками - ТОВ «Делмакс ЛТД», вантажоодержувачем - ТОВ «Автомагістраль» та які підтверджують перевезення паливно-мастильних матеріалів.

Судами першої та апеляційної інстанцій вірно встановлено, що надані видаткові накладні містять найменування товару, його вартість, кількість, дані про осіб, які передавали та отримували товар тощо, а акти виконаних будівельних робіт містять інформацію щодо виду робіт, який виконувався, одиниці виміру, ціну та інше, що свідчить про те, що долучені позивачем та досліджені судами первинні документи містять достатню інформацію відносно змісту та вартості господарських операцій, які здійснювались між позивачем та його контрагентами, а також відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV.

Були досліджені судами також наданий позивачем договір відповідального зберігання від 02.12.2014 № 0212-14, що був укладений ТОВ «Автомагістраль» (Поклажодавець) із ТОВ «Автомагістраль-Південь» (Зберігач), за умовами якого Поклажодавець передає, а Зберігач приймає на відповідальне зберігання майно за наступними адресами: Львівська область, Стрийський район, село Ходовичі, Чернівецька область, місто Новодністровськ та Одеська область, селище міського типу Авангард.

Згідно з наявних у матеріалах справи актів приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей на відповідальне зберігання від 09.12.2014, від 16.12.2014, від 03.01.2015, від 02.01.2015, від 04.01.2015, від 06.01.2015 ТОВ «Автомагістраль» було передано ТОВ «Автомагістраль-Південь» на відповідальне зберігання такі товарно-матеріальні цінності: бітум, дизпаливо, олія моторна, олія гідр. МНМ (В)-46.

Також, позивачем надані сертифікати відповідності на бітум нафтовий дорожній в`язкий та порошок мінеральний І марки з вапняків Скала-Подільського родовища для асфальтобетонних сумішей.

Крім того, судами досліджено докази надані позивачем щодо підтвердження наявності у його контрагента - ПП «Фірма «Бріз СПД», технічної можливості для здійснення будівельних робіт, а саме: довідка із зазначенням наявної у підприємства техніки та основних фондів, зі змісту якої вбачається, що у контрагента позивача наявні каток, компресор, навантажувачі, бульдозер, кран, автогрейдер, гідро молот, бітумоварки, асфальтоукладачі, КАМАЗ, МАЗ, КРАЗ та інша техніка.

Зважаючи на що, суди дійшли правильного висновку, що зазначене підтверджує наявність у контрагента позивача технічних можливостей, необхідних для здійснення господарської діяльності, зокрема, для здійснення будівельних (ремонтних) робіт.

Водночас, підтверджено подальше використання придбаного у ТОВ «Олдіс компані» (до перейменування ТОВ «Делмакс ЛТД») товару у власній господарській діяльності позивачем наданими суду належним чином завіреними копіями видаткових накладних, згідно з якими постачальником товару є ТОВ «Автомагістраль», договору, укладеного з ТОВ «Автомагістраль-Південь», у якому ТОВ «Автомагістраль» виступає продавцем.

За таких обставин, усі надані позивачем первинні документи у своїй сукупності свідчать про те, що здійснювані між позивачем та ТОВ «Олдіс компані» й ПП «Фірма «Бріз СПД» господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту і діловій меті та підтверджуються необхідними документами, які містять усі обов`язкові реквізити та розкривають зміст та обсяг господарських операцій, а отримані блага використані позивачем у власній господарській діяльності.

З огляду на зазначене суди дійшли висновку, що позивачем було доведено суду наявність всіх необхідних умов на віднесення витрат до складу валових та віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товару, до податкового кредиту, зокрема, щодо фактичності придбання товару, наявності податкових накладних на підтвердження придбання такого товару, товарно-транспортних накладних, які підтверджують транспортування вказаного товару та інших первинних документів, сплати відповідної суми ПДВ.

У свою чергу, висновки акта перевірки ґрунтуються на припущеннях, фактичне порушення позивачем вимог податкового законодавства відповідачем встановлено не було, відсутність реальності вчинення господарської діяльності пов`язується податковим органом лише з обставинами діяльності контрагентів позивача та інших суб`єктів господарювання по ланцюгу постачання.

Посилання податкового органу, як обґрунтування нереальності здійснюваних між позивачем та вказаними контрагентами господарських операцій, на інформаційно-аналітичний лист від 29.05.2015, отриманий від Ірпінської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області по ТОВ «Делмакс ЛТД» за період з 01.12.2014 по 30.04.2015, а також, інформаційно-аналітичний лист від 07.04.2015 Індустріальної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області щодо діяльності ПП «Фірма «Бріз-СПД» є необґрунтованими та безпідставними.

Задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій виходили з того, що первинні документи на підтвердження реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами - ТОВ «Олдіс Компані» та ПП фірма «Бріз СПД», у повній мірі відображають зміст господарських операцій, їх вартісні та кількісні показники.

Судами обох інстанцій, із висновками яких погоджується колегія суддів Верховного Суду, були враховані наявні у справі докази та обґрунтування позивачем позовних вимог щодо взаємовідносин із контрагентами, оскільки, вони оформлені по факту здійснення господарських операцій позивача з ними та повністю відображають зміст і обсяг зафіксованих ними господарських операцій. Визначальною ознакою в даному випадку є те, що господарські операції із вищевказаними контрагентами позивача спричинили реальні зміни у його майновому стані. Відповідачем не спростовано факту використання позивачем у власній господарській діяльності переданого йому товару та руху активів у процесі здійснення згаданих господарських операцій, про що свідчать зазначені вище докази. Усі господарські операції щодо предмету спору по даній справі відображені у бухгалтерському та податковому обліку.

Жоден нормативний акт не містить вказівок на залежність права платника податку на включення до свого податкового кредиту сум податку на додану вартість, фактично сплачених в ціні придбання товару на підставі податкової накладної, від дотримання контрагентом правил господарської діяльності.

Законодавство не містить певних критеріїв добросовісності платника податків. Водночас, слід визнати обґрунтованим застосування на практиці цього підходу, оскільки подібне розмежування платників податків дозволяє індивідуалізувати юридичну відповідальність особи та забезпечити дотримання правопорядку у галузі оподаткування навіть за наявності певних прогалин у законодавстві. У разі, якщо дії платника податку свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції не викликають сумніву у їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, для підтвердження права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування достатньо наявності належним чином оформлених документів, зокрема, податкових накладних. Прикладом подібного підходу є постанова Верховного Суду України від 09 вересня 2008 року.

Відтак, судами першої та апеляційної інстанції вірно встановлено під час судового розгляду справи, що наведені Інспекцією у акті перевірки висновки про неможливість реального здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «ГРІН СІСТЕМС» ТОВ «КОНСТАНТЕР ГРУП» та ТОВ «ПРОЕКТ АКТИВ» свого підтвердження в матеріалах справи не знайшли.

Колегія суддів Верховного Суду також наголошує, що судами під час дослідження факту здійснення господарської операції мають оцінюватись відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Визнання недійсними (у тому числі, і нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку не може бути обов`язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов`язань.

Оскільки, позивачем було виконано усі передбачені законом умови, необхідні для формування податкового кредиту та наявні усі документальні підтвердження його розміру, тому він не може нести відповідальність за порушення податкового законодавства, вчинені його контрагентами.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Так, згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України (тут і далі у тексті в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає витрати як суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

За змістом пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України встановлює, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно ж з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (підпункт а).

Пункт 198.3 статті 198 ПК України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У відповідності до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За визначенням статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі у тексті - Закон №996-XIV) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Як визначено підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Також, у відповідності до статті 1 Закону №996-XIV господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Зміст наведених положень у їх системному зв`язку свідчить про те, що наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод (витрат та податкового кредиту) виникають за таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності та належним чином складеної податкової накладної; ділової мети, розумних економічних причин для здійснення операції й подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) у межах господарської діяльності платника.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкових вигод.

За таких обставин, подані до суду позивачем первинні документи відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», спростовують висновки податкового органу викладені в актах перевірки, з огляду на вказане, Суд вважає вірними висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову оскільки, оспорюване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

З огляду на положення ч.1 ст.77 КАС України, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що беззаперечних доказів, які б спростували доводи позивача щодо реальності здійснення ним господарських операцій із контрагентами, момент розгляду справи, як у суді першої інстанції, так і апеляційної, відповідачем не надано, як і доказів щодо недобросовісності або будь-яких офіційних відомостей щодо самого позивача та/або його контраґентів, про обмеження дієздатності цих юридичних осіб, їх посадових осіб та обмежень щодо представництва від імені юридичної особи.

Також, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновками судів попередніх щодо того, що під час розгляду справи повністю спростовано доводи відповідача про відсутність у позивача первинних документів стосовно взаємовідносин з ТОВ «Олдіс Компані» та ПП фірма «Бріз СПД», оскільки, встановлено, що вони надані позивачем та наявні в матеріалах даної адміністративної справи.

Враховуючи викладене та виходячи з аналізу документів наявних у матеріалах справи, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком судів попередніх інстанцій щодо підтвердження фактичного здійснення господарських операції з отримання позивачем від його контрагентів товару та послуг/робіт, а також про добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті.

Відповідно до частин першої-третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам оскаржувані судові рішення у цій справі відповідають, а доводи касаційної скарги не містять інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені у відзиві на адміністративний позов і у апеляційній скарзі та, з урахуванням яких, суди першої та апеляційної інстанцій вже надали оцінку встановленим обставинам справи. У ході розгляду справи судами було надано належну оцінку доказам, наданих позивачем та зібраних судами на підставі статті 9 КАС України.

Відтак, оцінивши повноту, характер, об`єктивність та юридичне значення установлених конкретних фактичних обставин справи, суди попередніх інстанцій визнали їх такими, що свідчать про помилковість тверджень відповідача щодо нереального характеру правовідносин позивача із згаданими контрагентами.

Доводи касаційної скарги обґрунтовані тільки посиланням на обставини, викладені в акті перевірки, просить суд про переоцінку доказів стосовно встановлених судами фактичних обставин у справі, проте це знаходиться за межами касаційного перегляду, встановленими частиною першою статті 341 КАС України.

У відповідності до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

В обсязі встановлених в цій справі фактичних обставин колегія суддів вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, які відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 55, 343, 349, 350, 355, 356, 359, підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.12.2015 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2016 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддіЛ.І. Бившева В.В. Хохуляк Р.Ф. Ханова