Справа № 420/12792/20
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2021-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/12792/20
Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в м. Одесі, по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2020 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просила визнати рішення, дії чи бездіяльність відповідача щодо невиплати недоотриманої пенсії позивачки за період з 07.10.2009 по 03.11.2017 протиправними та дискримінаційними;

- зобов`язати відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області виплатити недоотриману пенсію ОСОБА_1 за період з 07.10.2009 по 03.11.2017 відповідно до норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач звернулась до Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області з особистою заявою про поновлення виплати її пенсії, засвідченою нотаріально в Державі Ізраїль та легалізованою печаткою апостиль у відповідності до Гаазької Конвенції. Проте Ізмаїльське об`єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області в своєму рішенні № 8094/02 від 17.10.2017 протиправно відмовив у поновленні виплати пенсії. Позивачка звернулася до суду з позовною заявою в якій стверджувала, що Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, своїм рішенням про відмову у поновленні виплати пенсії, грубо порушує її права та законні інтереси та просила шановний суд захистити її права шляхом визнання протиправним та скасування рішення про відмову у поновленні виплати пенсії, визнання бездіяльності Відповідача щодо не поновлення її пенсії протиправною та зобов`язання його вчинити певні дії поновити виплату пенсії Позивачці з 07.10.2009. Одеський окружний адміністративний суд у своїй Ухвалі від 06.07.2018 року у справі № 815/2145/18, на підставі застосування 6-ти місячного строку звернення з відповідним позовом до суду, встановленого ст. 122, 123 (ст.99, 100 у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) КАС України, ухвалив адміністративний позов Позивачки в частині позовних вимог за період з 07.10.2009 року по 03.11.2017 включно залишити без розгляду. Стосовно періоду після 03.11.2017 року, позовні вимоги були розглянуті та задоволені судом. Одеський окружний адміністративний суд у Рішенні від 06.07.2018 року у справі № 815/2145/18, що було залишено без змін П`ятим апеляційним адміністративним судом в Постанові від 22.11.2018 року визнав протиправною бездіяльність Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області щодо не проведення поновлення та виплати пенсії за віком ОСОБА_1 за заявою позивача; зобов`язав Відповідача поновити нарахування та виплату раніше призначеної пенсії за віком ОСОБА_1 в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 03.11.2017. 20.05.2020 року у справі №815/1226/18 Велика Палата ВС дійшла висновку, що статті 122, 123 (ст. 99, 100 у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) КАС України не підлягають застосуванню до спорів, які виникли у зв`язку поновленням виплати раніше призначених (нарахованих) пенсій громадянам України, які проживають за її межами, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009. Зважаючи на те, що непроведення виплати пенсії таким особам відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, та що на підставі ст. 46 Закону про пенсії поновлення виплати пенсії має проводитися без обмеження будь-яким строком, Велика Палата ВС зобов`язала відповідача провести поновлення та виплату пенсії за віком з 07.10.2009 в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в пенсійний справи, з компенсацією втрати частини доходів. Враховуючи усунення підстав з яких позовна заява позивачки про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльність Відповідача та зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог за період з 07.10.2009 по 03.11.2017 включно була залишена без розгляду, та що адміністративно-правовий спір між сторонами стосовно права Позивачки на отримання її пенсії протягом вказаного періоду залишився не вирішеним Позивачка звернулося до суду з даним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 пенсії за період з 07.10.2009 по 03.11.2017.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотриману пенсію за період з 07.10.2009 по 03.11.2017 відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок грн 80 коп.).

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у повному обсязі у задоволенні позовної заяви. Доводами апеляційної скарги зазначено, що при прийнятті оскаржуваного рішення суду, судом не було враховано, що виїжджаючи за межі України на постійне місце проживання до іншої країни та звертаючись до відповідного органу Пенсійного фонду з заявою про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання до країни Ізраїль ОСОБА_1 була ознайомлена зі своїми правами та про припинення виплати пенсії після одноразово її отримання за шість місяців наперед. У 2000 році заяв від позивача щодо незгоди з діючими на той час нормами пенсійного законодавства на адресу Головного управління не надходило, тобто 17 років з моменту припинення виплати пенсії особа мала змогу потурбуватися про своє ніби-то порушене право на поновлення виплати пенсії.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що обмеження права пенсіонера на отримання належної йому пенсії певними строками є неприпустими. Відновлення виплати пенсії має проводитись з дати ухвалення рішення Конституційним Судом України від 07 жовтня 2009 року у справі № 25-рп/2009 без обмеження її виплати жодними строками. З огляду на зазначене, позивач просить задовольнити вимоги позивачки, викладені в позовній заяві у повному обсязі.

Відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорії незначної складності.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 .

З 14 лютого 1992 року по досягненню пенсійного віку та наявності необхідного страхового стажу, позивачу була призначена пенсія за віком, що підтверджується відміткою Ізмаїльського совбезу Одеської області від 14.02.1992 року у трудовій книжці позивача.

07.03.2000 року ОСОБА_1 виїхала за кордон на постійне місце проживання до Ізраїлю, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль, пенсія позивачу була виплачена за шість місяців наперед.

З моменту виїзду за кордон виплату пенсії позивачу припинено на підставі ст. ст. 49, 51 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Представником позивача за довіреністю 31.08.2017 року подано до Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області заяву про поновлення та виплату раніше призначеної пенсії.

Однак, з листа Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області № 8094/02 від 17.10.2017 року вбачається, що відповідачем відмовлено в задоволенні заяви позивача з підстав не подання заяви особисто пенсіонером та без пред`явлення паспорту громадянина України.

Позивач не погодився з такою відмовою у відновленні пенсійних виплат та звернувся до суду з позовом, за результатами розгляду якого рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06.07.2018 по справі № 815/2145/18, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2018, позовну заяву ОСОБА_1 до Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про визнання неправомірним рішення Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про відмову у призначенні пенсії та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області щодо не проведення поновлення та виплати пенсії за віком ОСОБА_1 за заявою позивача; зобов`язано Ізмаїльське об`єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області поновити нарахування та виплату раніше призначеної пенсії за віком ОСОБА_1 в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 03 листопада 2017 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішуючи спір по справі № 815/2145/18, суди виходили із того, що позивач має право на пенсію, призначену відповідно до національного законодавства, незалежно від місця свого проживання.

За таких обставин, оскільки під час звернення із заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії позивач діяв обґрунтовано, а відмова Управління в задоволенні вказаної заяви не відповідає чинному законодавству та свідчить про протиправну бездіяльність органу пенсійного фонду, суд вбачав підстави для задоволення позову шляхом зобов`язання органу пенсійного фонду поновити нарахування та вплатити позивачу пенсію.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є доведеним та обґрунтованими в частині визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 пенсії за період з 07.10.2009 по 03.11.2017 р., зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотриману пенсію за період з 07.10.2009 по 03.11.2017 відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд.

Водночас, згідно із ч. 2 ст. 49 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Згідно з ст. 51 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним).

В своєму Рішенні №25-рп/2009 Конституційний Суд України вказав, що оспорюваними нормами Закону №1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору.

Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Висновки Конституційний Суд України кореспондуються із висновками рішення Європейського суду з прав людини у справі Пічкур проти України, яке набрало статусу остаточного 07.02.2014.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення у справі №25-рп/2009, позивач має право на виплату пенсії незалежно від його місця проживання.

Відповідно до п. 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою Правління пенсійного Фонду України від 25.11.2005 року №22-1, заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України.

Правилами п. 2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою Правління пенсійного Фонду України від 25.11.2005 №22-1, поновлення виплати пенсії здійснюється за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Враховуючи, що наведеними правовими нормами визначено можливість звернення за поновленням виплати пенсії як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, всі необхідні документи щодо обчислення пенсійних виплат містяться в матеріалах пенсійної справи позивача, тобто є у розпорядженні органу пенсійного фонду, суди дійшли висновку, що відповідач відмовив позивачу у задоволенні відповідної заяви фактично з формальних підстав, необґрунтовано і в порушення чинного законодавства.

Разом з цим, Законом України Про індексацію грошових доходів населення від 03.07.1991 №1282-XII визначаються правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Згідно із ст. 1 вказаного Закону індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Абзацом 2 ч. 2 ст. 46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV визначено, що компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Так, згідно вимог ст. 1 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати від 19.10.2000 №2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до ст. 2 вказаного Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Таким чином, обов`язок здійснити компенсацію втрати частини доходів настає лише у випадку порушення встановлених строків їх виплати.

У спірних правовідносинах відповідачем взагалі не було вирішено питання про поновлення виплати позивачу пенсії, не здійснено нарахування пенсії, а так само відповідач не відмовляв позивачу у компенсації втрати частини доходу, проведення індексації.

За таких обставин, враховуючи, що відповідачем не вирішено питання про поновлення виплати пенсії позивачу, не здійснено нарахування пенсії позивачу, не визначено її розмір, а так само спірні правовідносини не виникли у зв`язку із відмовою у компенсації втрати частини доходу, проведення індексації пенсії та відповідач не приймав будь-яких рішень з цих питань, суди вважали наявними підстави для часткового задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо непоновлення виплати пенсії позивача та зобов`язання відповідача поновити виплату пенсії позивачу з 03.11.2017 року та здійснити нарахування пенсії.

На виконання вищезазначеного судового рішення ГУ ПФУ в Одеській області 10.12.2018 розпорядженням № 60329 поновлено нарахування та виплату позивачці пенсії за віком з 03.11.2017 в розмірі, не меншому за прожитковий розмір для осіб, які втратили працездатність. Доплата пенсії за період з 03.11.2017 по 28.02.2019 перерахована позивачу в березні 2019 р. на поточний рахунок банківської установи.

Разом із тим, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20.05.2020 № 815/126/18, згідно якого спеціальне законодавство у сфері соціального захисту, а саме стаття 46 Закону № 1058-IV, визначає, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, тобто фактично усунення підстав, з яких позовна заява позивачки про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльність органу ПФУ та зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог у справі № 815/2145/18 за період з 07.10.2009 по 03.11.2017 включно була залишена без розгляду, та що адміністративно-правовий спір між сторонами стосовно права позивачки на отримання її пенсії протягом вказаного періоду залишився невирішеним, позивачка звернулося до суду з даним позовом.

Відповідно до статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Положеннями статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 статті 46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Згідно з частиною 2 статті 49 названого Закону поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Відповідно до п. 2.8. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Згідно з п. 4.1 Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. (пункт 4.3 Порядку).

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що в Україні не існувало та не існує на сьогодні жодного строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала з вини держави в особі її компетентних органів.

Якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах.

При первинному встановленні розміру пенсії орган Пенсійного фонду діє на підставі звернення громадянина із заявою про призначення йому пенсії. У випадках поновлення раніше призначеної пенсії органи Пенсійного фонду діють на підставі цієї ж заяви пенсіонера у строки, встановлені статтею 49 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

При цьому законодавцем чітко встановлено, що поновлення виплати пенсії проводиться протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Відмова органів Пенсійного фонду України у поновленні виплати пенсії свідчить про невиконання державою покладених на неї обов`язків щодо соціального забезпечення та захисту громадян, породжує масові звернення до суду з позовами про визнання неправомірними дій органів пенсійного фонду, що, серед іншого, підриває довіру громадян до належного виконання всіма суб`єктами владних повноважень своїх функції та до можливості отримати в старості з боку держави в обмін на свою трудову діяльність справедливий соціальний захист.

Обмеження права пенсіонера на отримання належної йому пенсії певними строками є неприпустимим. Відновлення виплати пенсії має проводитися з дати ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 07 жовтня 2009 року у справі № 25-рп/2009 без обмеження її виплати жодними строками, оскільки з 07 жовтня 2009 року виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Із цього часу орган Пенсійного фонду має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 815/1226/18.

Крім того, Великою Палатою Верховного Суду зауважено, що непроведення виплати пенсії таким особам відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, поновлення виплати пенсії має проводитися без обмеження будь-яким строком.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області виплатити недоотриману пенсію ОСОБА_1 за період 07.10.2009 по 03.11.2017 відповідно до норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Щодо вимог про поновлення виплати пенсії за віком з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів, колегія суддів зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 815/1226/18 суд зазначив, що питання визначення базового місяця, наявності факту перевищення індексом споживчих цін порогу індексації, встановленого в розмірі 101%, у взаємозв`язку з розміром пенсії, що має виплачуватися позивачеві, належить до компетенції пенсійного органу при поновленні пенсії, нарахуванні та виплаті відповідних сум. При цьому в разі незгоди з діями відповідача щодо наявності чи відсутності підстав для нарахування індексації та її розмірів позивач не позбавлений права звернутися за захистом своїх прав до суду.

В той же час, основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушенням встановлених строків виплати саме нарахованих доходів. В цьому випадку відповідні суми, які підлягають виплаті позивачці не тільки не виплачені, але і не нараховані. У суду відсутні підстави вважати, що відповідачем не буде здійснено виплату відповідної компенсації за затримку при нарахуванні та виплаті пенсії, а тому вказані позовні вимоги є передчасними та безпідставним.

Враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги щодо проведення індексації пенсії та компенсації втрати частини доходів є передчасними та задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021року залишити без змін.

Відповідно до ст. 325-328 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик