Справа № 560/2815/21
Суддя: Ковальчук А.М.
Дата ухвалення: 2021-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/2815/21
РІШЕННЯ

іменем України

27 травня 2021 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Ковальчук А.М.

розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини в якому просить визнати протиправними дії Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо розгляду заяви від 07.02.2021 про притягнення до відповідальності директора Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України ОСОБА_2 за порушення вимог Закону України "Про звернення громадян" та зобов`язати Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини повторно належним чином розглянути заяву від 07.02.2021.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 11 січня 2021 року звернувся до Департаменту персоналу Міністерства внутрішніх справ України із заявою в якій просив направити на його адресу копію виготовленої довідки про розмір його грошового забезпечення та копію супровідного листа про її направлення до ГУ ПФУ в Хмельницькій області. Листом №П-1171/22 від 19.01.2021 повідомлено, що на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23.11.2021 по справі №560/6074/20 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області листом від 15.01.2021 №1464/22-21 надіслано довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії №22/6-1003 від 11.01.2021. При цьому рішенням суду не було зобов`язано МВС надати копію довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії безпосередньо позивачу. За отриманням копій довідок про розмір грошового забезпечення рекомендовано звернутися до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Вказує, що Департамент персоналу Міністерства внутрішніх справ України порушив вимоги Закону України "Про звернення громадян", а тому 07.02.2021 звернувся із заявою до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини в якій просив притягнути до адміністративної відповідальності за порушення вимог Закону України "Про звернення громадян" згідно ч.7 ст. 212-3 КУпАП України директора Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України ОСОБА_2 .

Листом №4559.4/П-2191.3/21/30.2 від 18.02.2021 Уповноважений Верховної ради України з прав людини повідомив, що заява до Департаменту не є зверненням громадянина у розумінні Закону України "Про звернення громадян", оскільки відповідно до статей 11 та 21 Закону України "Про інформацію", статті 2 Закону України "Про захист персональних даних" запитувана інформація відноситься до конфіденційної інформації про фізичну особу (персональних даних), тобто відомостей чи сукупності відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Зазначено, що статтею 8 Закону України "Про захист персональних даних" визначено права суб`єкта персональних даних, одним з яких є право на доступ до своїх персональних даних. Порядок доступу до запитуваної позивачем інформації визначений статтею 16 Закону. Відповідно до частини шостої статті 16 Закону суб`єкт персональних даних має право на одержання будь-яких відомостей про себе у будь-якого суб`єкта відносин, пов`язаних з персональними даними, за умови надання інформації про прізвище, ім`я та по батькові, місце проживання (місце перебування) і реквізити документа, що посвідчує фізичну особу, яка подає запит, крім випадків, установлених законом. Відповідно до статті 13 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" документом, що посвідчує особу, серед іншого, є паспорт. При цьому, згідно з пунктом 8 частини першої статті 7 зазначеного Закону до реквізитів виданого особі документа належать тип, назва документа, серія, номер, дата видачі та уповноважений суб`єкт, що видав документ, строк дії документа. Також зазначено, що вказані вимоги до оформлення таких запитів в першу чергу спрямовані на захист персональних даних громадян від несанкціонованого доступу інших осіб, які з тих чи інших мотивів можуть скористатися чужим прізвищем та отриманою інформацією. Разом з цим, статтею 19 Закону визначено, що доступ суб`єкта персональних даних до даних про себе здійснюється безоплатно. Вказано, що для отримання запитуваної інформації ОСОБА_1 може направити запит, оформлений з урахуванням наданих вище роз`яснень. А тому, підстав для застосування заходів реагування за заявою ОСОБА_1 не вбачається.

Ухвалою суду від 29.03.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач проти позову заперечив, по суті спору зазначив, що позивач звернулася до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини із заявою від 07.02.2021, яка зареєстрована відповідачем за вх. №П-2191.3/21 від 08.02.2021. Позивач у своїй заяві стверджував, зокрема, про порушення права на надання інформації, запитуваної в заяві до Департаменту персоналу Міністерства внутрішніх справ України. Відповідач вказав, що, заява позивача не відповідає вимогам частини 6 статті 16 Закону № 2297-VI. У зв`язку з цим позивачу надана відповідь з роз`ясненням законодавства та порядку отримання запитуваної ним інформації. Зазначає, що твердження позивача про протиправність дій Уповноваженого при розгляді його заяви від 07.02.2021 не відповідають дійсності та є необгрунтованими, а також побудовані на помилковому розумінні вимог законів України "Про уповноваженого Верховної Ради України з прав людини", "Про захист персональних даних" та "Про звернення громадян". Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач звернувся із заявою від 11.01.2021 до Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України (далі - Департамент), у якій просив надати довідку про розмір грошового забезпечення для проведення перерахунку пенсії, яка була складена Департаментом на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду №560/6074/20 від 23.11.2020.

Листом Директора Департаменту від 19.01.2021 №П-1171/22 позивачу надано відповідь на його заяву від 11.01.2021. Із зазначеною відповіддю позивач не погоджується та вважає її такою, що надана з порушенням вимог Закону України «Про звернення громадян».

У зв`язку з цим, позивач звернувся до Уповноваженого із заявою від 07.02.2021, яку зареєстровано Секретаріатом Уповноваженого 08.02.2021 за вх. №П-2191.3/21.

За результатами розгляду заяви позивача, Уповноваженим надана відповідь листом від 18.02.2021 №4559.4/П-2191.3/21/30.2 з роз`ясненням законодавства та порядку отримання запитуваної ним інформації.

Вважаючи, що Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини не вжито належних заходів реагування на порушення конституційних прав позивача, останній звернувся з цим позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд керувався наступним.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.1 Закону України від 20.03.2020 №776/97 "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" (далі - Закон № 776/97) парламентський контроль за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина та захист прав кожного на території України і в межах її юрисдикції на постійній основі здійснює Уповноважений Верховної Ради України з прав людини (далі - Уповноважений), який у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 4 Закон № 776/97 визначено Правовий статус Уповноваженого.

Уповноважений є посадовою особою, статус якої визначається Конституцією України, цим та іншими законами України.

Уповноважений здійснює свою діяльність незалежно від інших державних органів та посадових осіб. Діяльність Уповноваженого доповнює існуючі засоби захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина, не відміняє їх і не тягне перегляду компетенції державних органів, які забезпечують захист і поновлення порушених прав і свобод.

Повноваження Уповноваженого не можуть бути припинені чи обмежені у разі закінчення строку повноважень Верховної Ради України або її розпуску (саморозпуску), введення воєнного або надзвичайного стану в Україні чи в окремих її місцевостях.

Уповноважений має печатку із зображенням малого Державного Герба України та своїм найменуванням.

Місцезнаходженням Уповноваженого є столиця України - місто Київ.

Частинами першою, другою статті десятої Закону № 776/97 встановлено, що для забезпечення діяльності Уповноваженого утворюється секретаріат, який є юридичною особою, має свій рахунок у банку та печатку встановленого зразка. Структура секретаріату, розподіл обов`язків та інші питання щодо організації його роботи регулюються Положенням про секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (далі - Положення). На працівників секретаріату поширюється дія Закону України "Про державну службу". Положення та кошторис секретаріату затверджуються Уповноваженим у межах кошторису витрат, пов`язаних із діяльністю Уповноваженого. Призначення на посаду та звільнення працівників секретаріату здійснюються Уповноваженим.

Відповідно до статті 17 Закону № 776/97 Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України "Про звернення громадян".

Звернення подаються Уповноваженому в письмовій формі протягом року після виявлення порушення прав і свобод людини і громадянина. За наявності виняткових обставин цей строк може бути подовжений Уповноваженим, але не більше ніж до двох років.

При розгляді звернення Уповноважений:

1) відкриває провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина;

2) роз`яснює заходи, що їх має вжити особа, яка подала звернення Уповноваженому;

3) направляє звернення за належністю в орган, до компетенції якого належить розгляд справи, та контролює розгляд цього звернення;

4) відмовляє в розгляді звернення.

Уповноважений не розглядає тих звернень, які розглядаються судами, зупиняє вже розпочатий розгляд, якщо заінтересована особа подала позов, заяву або скаргу до суду.

Повідомлення про прийняття звернення до розгляду або відмову у прийнятті звернення до розгляду надсилається в письмовій формі особі, яка його подала. Відмова у прийнятті звернення до розгляду повинна бути вмотивованою.

Наказом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 12.08.2013 року № 18/02-13 затверджений Порядок здійснення провадження Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (далі - Порядок № 18/02-13).

Згідно пункту 1.1 Порядку № 18/02-13 провадження Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини - це комплекс заходів, які здійснюються з метою парламентського контролю за додержанням конституційних прав і свобод людини, сприяння їх поновленню, запобігання виникненню умов, що створюють можливості порушення прав та свобод людини.

У пункті 2 Порядку № 18/02-13 зазначено, що підставами відкриття провадження можуть бути відомості про порушення прав і свобод людини і громадянина, які містяться у: зверненнях громадян України, іноземців, осіб без громадянства чи їх представників (повноваження яких оформлені у встановленому законодавством порядку).

У пункту 3.6 Порядку № 18/02-13 передбачено заходи, які можуть вживатись під час провадження, а саме: здійснення перевірки відомостей, викладених у зверненнях або повідомленнях, шляхом: надсилання запитів до відповідних державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності; виїзд працівника Секретаріату на місце події, відвідування органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності; запрошення посадових і службових осіб, громадян України, іноземців та осіб без громадянства для отримання від них усних або письмових пояснень щодо обставин, які перевіряються по справі; ознайомлення з документами, у тому числі тими, що містять інформацію з обмеженим доступом, та отримання їх копій в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, об`єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, органах прокуратури, включаючи справи, які знаходяться в судах; проведення нарад, консультацій з представниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, з питань, що порушені у зверненнях або повідомленнях; звернення до суду із заявою про захист прав і свобод людини і громадянина у випадках та в порядку, встановлених законодавством; участь у судовому процесі у випадках та порядку, встановлених законодавством; проведення перевірок діяльності органів державної влади, підприємств, установ, організацій з отриманням результатів експертиз і підготовкою відповідних висновків.

Відповідно до підпункту 3.10 Порядку № 18/02-13 повідомлення автора звернення про відкриття провадження та його інформування про результати провадження здійснюється тим структурним підрозділом, який визначено головним виконавцем провадження, з урахуванням інформації, наданої співвиконавцями.

Згідно пункту 6.1 Порядку № 18/02-13 провадження завершується шляхом надання остаточної відповіді авторові звернення за результатами з`ясування обставин справи після вжиття передбачених Законом України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» заходів, спрямованих на запобігання порушенням прав і свобод людини або сприяння їх поновленню.

Таким чином, основною метою відкриття провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина є відновлення порушених прав і свобод людини і громадянина.

Водночас, порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес визначено у Законі України «Про доступ до публічної інформації «№ 2939-VI (далі Закон №2939-VI).

Відповідно до статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Частиною другою статті 2 Закону № 2939-VI встановлено, що цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Згідно зі статтею 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Правові відносини, пов`язані із захистом і обробкою персональних даних, регулюються Законом України «Про захист персональних даних» № 2297-VI (далі Закон № 2297-VI).

Статтею 2 Закону № 2297-VI визначено, що персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Частиною 1 статті 5 Закону № 2297-VI персональні дані є об`єктами захисту цього Закону.

Частиною 2 статті 8 Закону № 2297-VI передбачено, що суб`єкт персональних даних має право на доступ до своїх персональних даних.

Порядок доступу до персональних даних визначено статтею 16 Закону № 2297-VI. Зокрема, суб`єкт відносин, пов`язаних з персональними даними, подає запит щодо доступу (далі - запит) до персональних даних володільцю персональних даних (частина третя статті 16 Закону № 2297-VI).

Відповідно до частини 6 статті 16 Закону № 2297-VI суб`єкт персональних даних має право на одержання будь-яких відомостей про себе у будь-якого суб`єкта відносин, пов`язаних з персональними даними, за умови надання такої інформації: прізвище, ім`я та по батькові, місце проживання (місце перебування) і реквізити документа, що посвідчує фізичну особу, яка подає запит, крім випадків, установлених законом.

У свою чергу, відповідно до статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються на:

1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: а) паспорт громадянина України; б) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; в) дипломатичний паспорт України; г) службовий паспорт України; ґ) посвідчення особи моряка; д) посвідчення члена екіпажу; е) посвідчення особи на повернення в Україну; є) тимчасове посвідчення громадянина України;

2) документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус: а) посвідчення водія; б) посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон; в) посвідка на постійне проживання; г) посвідка на тимчасове проживання; ґ) картка мігранта; д) посвідчення біженця; е) проїзний документ біженця; є) посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 7 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» до реквізитів документу, виданого особі засобами Реєстру, а також документів, на підставі яких видані такі документи належить тип, назва документа, серія, номер, дата видачі та уповноважений суб`єкт, що видав документ, строк дії документа.

З урахуванням того, що запитувана позивачем інформація стосується його особисто, вона повинна надаватись з урахуванням вимог Закону України "Про захист персональних даних", який встановлює спеціальний порядок звернення та отримання самим суб`єктом персональних даних інформації, що містить його персональні дані.

Законом № 2297-VI також встановлено інші, ніж в Законі № 2939-VI, вимоги до оформлення запиту, строки розгляду запиту тощо.

При цьому відповідно до загальних принципів права у випадку конкуренції загального та спеціальної норми законодавства пріоритет в застосуванні має надаватися спеціальній нормі. Так, Закон № 2297-VI в частині доступу особи до інформації про себе є спеціальною нормою по відношенню до Закону № 2939-VI.

У свою чергу, частиною 1 статті 24 Закону № 2297-VI передбачено, що володільці, розпорядники персональних даних та треті особи зобов`язані забезпечити захист цих даних від випадкових втрати або знищення, від незаконної обробки, у тому числі незаконного знищення чи доступу до персональних даних.

Частиною 3 статті 10 Закону № 2297-VI визначено, що використання персональних даних працівниками суб`єктів відносин, пов`язаних з персональними даними, повинно здійснюватися лише відповідно до їхніх професійних чи службових або трудових обов`язків. Ці працівники зобов`язані не допускати розголошення у будь-який спосіб персональних даних, які їм було довірено або які стали відомі у зв`язку з виконанням професійних чи службових або трудових обов`язків, крім випадків, передбачених законом.

Таким чином, на володільця персональних даних Закон № 2297-VI покладає обов`язок забезпечити захист персональних даних від незаконного доступу, у тому числі й з метою недопущення їх витоку.

В свою чергу, частиною 2 статті 14 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» передбачено, що Уповноважений зобов`язаний зберігати конфіденційну інформацію.

З урахуванням наведеного, а також зважаючи на те, що запитувана інформація стосується позивача особисто та не відповідає вимогам статті 16 Закону № 2297-VI, відповідач позбавлений можливості вживати заходів спрямованих на спонукання Департаменту персоналу Міністерства внутрішніх справ України на надання інформації, позаяк нормами статей 10, 24 Закону № 2297-VI на них як володільців персональних даних покладено обов`язок забезпечити захист персональних даних від незаконного доступу, а виконання ними зазначених обов`язків фактично зводиться до того, що вони можуть надавати інформацію про особу на її запити лише за умови відповідності такого запиту вимогам статті 16 Закону № 2297-VI, у протилежному ж випадку це призведе до порушення вимог статей 10, 24 Закону № 2297-VI.

Враховуючи викладене, відповідачем правомірно листом від 18.02.2021 №4559.4/П-2191.3/21/30.2 надано позивачу відповідні роз`яснення щодо порядку розгляду запитів на надання інформації про особу та вимог до таких запитів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач в спірних правовідносинах не допустив порушень вимог чинного законодавства, а доводи позову та позовні вимоги не є обґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Закріплений у ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.2 ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на викладене, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

З врахуванням положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, звільнення позивача від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Уповноважений Верховної ради України з прав людини (вул. Інститутська, 21/8,Київ 8,01008

Головуючий суддя А.М. Ковальчук