Справа № 260/3513/20
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2021-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 травня 2021 року м. Ужгород№ 260/3513/20
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ващиліна Р.О.

при секретарі судового засідання Неміш Т.О.

за участю:

сторони у судове засідання не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Департаменту праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради, в якому просить: 1) визнати дії Департаменту праці і соціального захисту населення Ужгородської міської ради щодо не призначення ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік як учаснику бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком у відповідності до ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" протиправними; 2) зобов`язати Департамент праці і соціального захисту населення Ужгородської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік як учаснику бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком у відповідності до ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з врахуванням раніше здійсненої виплати.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року замінено неналежного відповідача - Департамент праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради на належного - Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач є учасником бойових дій, у зв`язку з чим в 2020 року йому було виплачено разову грошову допомогу до 05 травня у розмірі 1390,00 грн., тобто меншому аніж передбачено законодавством з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/2020. Вказані дії відповідача вважає протиправними та такими, що порушують його право на соціальний захист.

19 травня 2021 року відповідач надіслав на адресу Закарпатського окружного адміністративного суду відзив на позовну заяву №09/1461-044 від 11.05.2021, відповідно до змісту якого проти задоволення позову заперечив. Зокрема, зазначив, що виплата грошової допомоги до 5 травня у 2020 році проводилась на підставі норм постанови Кабінету Міністрів України №112 від 19 лютого 2020 року. Вважає, що така законодавча норма не суперечить Конституції України, прийнята до винесення рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/2020 та неконституційною визнана не була. Зазначає, що Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат є проміжною ланкою між Міністерством соціальної політики та місцем роботи позивача, тому не може вплинути на розмір такої допомоги.

Сторони у судове засідання 21 травня 2021 року не з`явилися.

21 травня 2021 року представник позивача подав до канцелярії суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі.

Відповідач про причини неявки свого представника в судове засідання не повідомив, про відкладення розгляду справи не клопотав, хоча був належним чином проінформований про дату та часу судового розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) являється учасником бойових дій, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 19 грудня 2017 року (арк. спр. 3).

22 квітня 2020 року ОСОБА_1 Київським міським центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (далі Центр) було виплачено щорічну разову грошову допомогу до 05 травня у розмірі 1390,00 грн.

Вважаючи, що сума щорічної разової грошової допомоги до 05 травня виплачена йому у меншому, ніж передбачено нормами Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" розмірі, ОСОБА_1 звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовий статус ветеранів війни, створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них регулює Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" №3551-XII від 22.10.1993 (далі Закон).

При цьому, до ветеранів війни, в розумінні норм Закону належать також учасники бойових дій.

Так, ст. 12 вказаного законодавчого акту передбачені пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 статтю 12 було доповнено ч. 4 такого змісту: «Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком».

В подальшому п. 20 Розділу ІІ Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік» згадану вище норму права викладено в такій редакції: "Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.".

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 визнано неконституційними зокрема положення статті 67 розділу І, пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34, підпунктів 1-6, 8-12 пункту 35, пунктів 36-100 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" та пункту 3 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, на момент нарахування і виплати у 2020 році ОСОБА_1 разової грошової допомоги, ст. 12 Закону діяла у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998, яка передбачала виплату допомоги до 5 травня учасникам бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Поряд із цим, законодавцем правовідносини щодо нарахування, виплати та розмірів разової грошової допомоги до 5 травня були з 01.01.2015 також врегульовані пунктом 26 розділу VI Бюджетного кодексу України.

Зокрема, Законом України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року №79-VIII, який набрав чинності 01 січня 2015 року, розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України" доповнено пунктом 26, яким передбачено, що окремі положення ряду законів України, в тому числі й ст. 12 Закону в частині, що стосується виплати грошової допомоги до 5 травня, застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На реалізацію приписів цієї законодавчої норми Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 19.02.2020 №112 "Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", якою передбачено, що у 2020 році районні органи соціального захисту населення, центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат перераховують через відділення зв`язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання) разову грошову допомогу до 5 травня учасникам бойових дій у сумі 1390,00 гривень.

На виконання норм вказаної вище постанови Кабінету Міністрів України відповідачем й було нараховано та виплачено ОСОБА_1 в 2020 року разову грошову допомогу у розмірі 1390,00 грн.

Однак рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України, окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За юридичною позицією Конституційного Суду України у вказаному вище рішенні „встановлення пільг ветеранам війни, особам, на яких поширюється чинність Закону, є одним із засобів реалізації державою конституційного обов`язку щодо забезпечення соціального захисту осіб, які захищали Батьківщину, її суверенітет і територіальну цілісність, та членів їхніх сімей. Держава не може в односторонньому порядку відмовитися від зобов`язання щодо соціального захисту осіб, які вже виконали свій обов`язок перед державою щодо захисту її суверенітету і територіальної цілісності. Невиконання державою соціальних зобов`язань щодо ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону, підриває довіру до держави… Соціальний захист ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону, спрямований на забезпечення їм достатнього життєвого рівня. Обмеження або скасування пільг для ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону, без рівноцінної їх заміни чи компенсації є порушенням зобов`язань держави щодо соціального захисту осіб, які захищали Вітчизну, та членів їхніх сімей. У разі зміни правового регулювання набуті вказаними особами пільги чи інші гарантії соціального захисту повинні бути збережені із забезпеченням можливості їх реалізації. Обмеження або скасування таких пільг, інших гарантій соціального захисту можливе лише у разі запровадження рівноцінних або більш сприятливих умов соціального захисту.

При цьому Конституційний Суд України врахував також Рішення від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, в якому вже було наголошено на тому, що «законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони».

Таким чином, виходячи з того, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями п. 1 ч. 2 ст. 92 Основного Закону України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що Бюджетним кодексом України не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України.

Конституційний Суд України вважає, що встановлення п. 26 розділу VI „Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України іншого, ніж у статтях 12, 13, 14, 15 та 16 Закону, законодавчого регулювання відносин у сфері надання пільг ветеранам війни спричиняє юридичну невизначеність при застосуванні зазначених норм Бюджетного кодексу України та Закону, що суперечить принципу верховенства права, встановленому статтею 8 Конституції України.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що з 27.02.2020 позивач набув право на соціальне забезпечення у сумі, встановленій в ст. 12 Закону в редакції від 25.12.1998 №367-ХІV, яка передбачала виплату допомоги до 5 травня для учасників бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у рішенні від 29 вересня 2020 року в зразковій справі №Пз/9901/14/20.

Нормами ст. 19 Конституції України передбачений обов`язок органів державної влади, до яких також відноситься і відповідач, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Разом з тим, Центр, проводячи виплату ОСОБА_1 разової грошової допомоги до 5 травня діяв всупереч норм ст. 12 Закону, оскільки виплатив таку у розмірі 1390,00 грн., що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 №112, чим порушив право позивача на належне соціальне забезпечення.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("Von Maltzan and Others v. Germany" № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

Суд вважає, що разова грошова допомога учасникам бойових дій є доходом та власністю в розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому підпадає під захист, гарантований цією статтею.

При цьому суд відхиляє твердження Центру про те, що у 2020 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня проводиться у розмірі, визначеному саме постановою Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 №112 з огляду на ієрархію нормативно-правових актів в системі національного законодавства.

Юридична сила закону як основного джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України. Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади. П. 3 ч. 1 ст. 85 Конституції України закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України.

Вища юридична сила закону полягає у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України. Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. Тобто, набуте право не може бути скасоване чи звужене (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22.09.2005 №5-рп/2005, від 29.06.2010 № 17-рп/2010, від 22.12.2010 №23-рп/2010, від 11.10.2011 №10-рп/2011). Зокрема, у рішенні від 09.07.2007 № 6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Тому, враховуючи рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/2020, суд вважає, що Центр повинен був виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

З огляду на встановлені протиправні дії відповідача, що проявилися у виплаті зазначеної допомоги у меншому, ніж передбачено законодавством розмірі, позовна вимога про зобов`язання Центр провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком з урахуванням раніше виплачених сум підлягає задоволенню.

Отже, провівши правовий аналіз обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просить суд стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати на оплату правничої допомоги адвоката у розмірі 6500,00 грн.

У поданому до суду відзиві відповідач проти стягнення вказаних витрат заперечив, оскільки вважає, що розмір такої є неспівмірним зі складністю справи.

Стосовно зазначеної вимоги суд зазначає наступне.

Згідно вимог ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в розумінні ч. 3 зазначеної статті належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Ч. 4 зазначеної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України", заява №19336/04, п. 269).

Так, на підтвердження понесених витрат на оплату послуг адвоката позивач долучив копію договору про надання правової допомоги від 28 жовтня 2020 року; квитанцію до прибуткового касового ордера №11/20 від 28 листопада 2020 року та акт приймання виконаних робіт до Договору про надання правової допомоги від 20.05.2021.

Так, згідно з умовами вказаного Договору замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надати замовнику правову допомогу (адвокатські послуги) на умовах, передбачених цим правочином у представленні в Закарпатському окружному адміністративному суді, Восьмому апеляційному адміністративному суді, Верховному Суді та органах місцевого самоврядування з питань призначення та виплати замовнику щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік як учаснику бойових дій, а саме: подавати адвокатські запити, заяви, адміністративні позови, готувати правові документи, здійснювати представництво і захист прав та інтересів замовника в судах, за що замовник зобов`язується сплачувати гонорар у розмірі, що обумовлений цим договором.

Вартість гонорару виконавця складає 6500,00 грн. (п. 3.1 Договору).

З проведеного аналізу змісту укладеного з адвокатом договору вбачається, що вартість гонорару адвоката за таким визначена в фіксованому розмірі за весь обсяг наданих послуг, що стосуються надання правової допомоги з питань призначення та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, включаючи представництво інтересів замовника в органах місцевого самоврядування та в судових органах усіх інстанцій.

Як вбачається з акту приймання виконаних робіт до Договору про надання правової допомоги від 20.05.2021 (тобто станом на день розгляду даної адміністративної справи в суді першої інстанції) до вартості наданих послуг включено:

- зустріч з клієнтом, надання консультації, узгодження правової позиції з питань призначення та виплати замовнику щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік як учаснику бойових дій (30 хв.) 750,00 грн.;

- складання адміністративного позову (вивчення наданих замовником документів, пошук та аналіз судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах, складання стратегії представництва інтересів клієнта в судовому засіданні, формування (в т.ч. копіювання документів) пакету документів для подачі в суд), інших процесуальних документів; складання та подання клопотання про заміну відповідача (3 год.) 4500,00 грн.;

- участь в судовому засіданні 22 квітня 2021 року (15 хв.) 375,00 грн.

Таким чином, загальна вартість наданих послуг становить 5625,00 грн., а з врахуванням гонорару успіху 6500,00 грн.

За таких обставин, судом встановлено, що вартість пред`явлених до стягнення з відповідача витрат на правову допомогу за результатами розгляду даної адміністративної справи в суді першої інстанції становить повний розмір ціни договору від 28 жовтня 2020 року. Однак за умовами такого договору його вартість враховувала представництво інтересів замовника не тільки в суді першої інстанції, але й в судах апеляційної та касаційної інстрації, тобто фактично до набрання ухваленим рішенням законної сили. З огляду на що суд вважає, що судові витрати у заявленому позивачем розмірі не можуть бути стягнуті за рахунок бюджетних асигнувань відповідача за результатами розгляду справи лише судом першої інстанції.

Окрім того, дослідивши подане обґрунтування витрат на правничу допомогу адвоката, враховуючи заперечення відповідача щодо вартості заявлених до відшкодування витрат, суд дійшов висновку, що такі не відповідають критерію розумності їх розміру у співвідношенні до складності справи, а тому не можуть бути визнані судом обґрунтованими у розмірі, зазначеному позивачем.

При визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу суд враховує критерії визначення співрозмірності таких, наведені в ч. 5 ст. 134 КАС України, та вважає, що оскільки дана адміністративна справа є типовою зі сталою судовою практикою вирішення спірних правовідносин, така не потребує значних зусиль та затрат часу для узгодження правової позиції та підготовки процесуальних документів для подання до суду. Окрім того, в акти приймання виконаних робіт зазначено здійснення адвокатом пошуку і вивчення судової практики. Однак жодної судової практики до позову долучено не було, як і відсутні посилання на таку в тексті позовної заяви.

Суд також звертає увагу представника позивача, що підставою заміни відповідача в даній справі стало заявлення позивачем даного позову до неналежного відповідача, тобто до органу, що не здійснював нарахування та виплату ОСОБА_1 в 2020 ріці щорічної разової грошової допомоги до 5 травня. Тому суд вважає, що відповідач не може нести негативні наслідки за помилки позивача та його представника.

З огляду на зазначене, враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, суд вважає, що на стадії розгляду справи судом першої інстанції, стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає вартість витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн.

Витрати зі сплати судового збору з відповідача не стягуються, оскільки позивач звільнений від сплати такого.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (місцезнаходження: вул. Космонавта Комарова, буд. 7, м. Київ, 03165, код ЄДРПОУ - 22886300) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо невиплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік як учаснику бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, відповідно до ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

3. Зобов`язати Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік як учаснику бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, відповідності до ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", з врахуванням раніше здійсненої виплати.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (місцезнаходження: вул. Космонавта Комарова, буд. 7, м. Київ, 03165, код ЄДРПОУ - 22886300) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України).

Повний текст рішення виготовлено 26 травня 2021 року.

Суддя Р.О. Ващилін