Справа № 260/213/21
Суддя: Плеханова З.Б.
Дата ухвалення: 2021-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

24 травня 2021 рокум. Ужгород№ 260/213/21

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Плеханова З.Б.

при секретарі Грин-Лумей В.

за участю:

позивача: ОСОБА_1 - представник адвокат Романюк О.П.

відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області - представник не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд.4,м. Ужгород, Закарпатська область,88008) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області , яким просить:

1. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасувати рішення № 55 від 03.12.2020 року «Про відмову у призначенні пенсії по віку відповідно до п. 1 ст. 2б Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи.

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового стажу наступні періоди його роботи: з 14.05.1982 року по 24.11.1982 року у колгоспі «Путь Ленина», з 08.12.1982 р, по 01.04.1986 р. в Тячівському ремонтно-будівельному управлінні, з 11.07.1997 р. по 05.10.2000 р. у Тересв`янському заводі продтоварів;3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з врахуванням періодів його роботи: з 14.05.1982 року по 24.11.1982 року у колхозі «Путь Ленина», з 08.12.1982 р. по 01.04.1986 р. в Тячівському ремонтно-будівельному управлінні, з 11.07.1997 р. по 05.10.2000 р. у Тересв`янському заводі продтоварів починаючи з часу набуття ним права на пенсію.

1. Позиції сторін

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що маючи необхідний стаж роботи для призначення пенсії за віком, позивач звернувся 25.11.2020 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До заяви ним було додано всі необхідні документи. Однак, рішенням Головне Управління ПФУ в Закарпатській області № 55 від 03.12.2020 року відповідачем відмовлено в призначенні позивачу пенсії по віку згідно п. 1 ст. 2б Закону України ««Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із-за відсутності необхідного 27-ми річного стажу роботи. Згідно даного рішення відповідачем підтверджено для призначення пенсії лише страховий стаж 20 років 8 місяців 29 днів. До страхового стажу відповідачем не враховано період роботи позивача : з 14.05.1982 року по 24.11.1982 року у колгоспі «Путь Ленина», з 08.12.1982 р. по 01.04.1986 р. в Тячівському ремонтно-будівельному управлінні, з 11.07.1997 р. по 05.10.2000 р. у Тересв`янському заводі продтоварів.

За наведених обставин, відповідачем було відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком. З діями відповідача щодо не врахування в страховий стаж позивача вищевказаний періодів роботи позивач не погоджується повністю. Вважає рішення відповідача в цій частині протиправним.

12 лютого 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву. Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області не погоджується з доводами, викладеними в позовній заяві. Відповідач зазначає, що в трудовій книжці позивача не зазначено кількості відпрацьованих трудо-днів (або людино-днів) за період з 14.05.1982р. по 24.11.1982р. у колгоспі «Путь Ленина» та не вбачається, що позивач виконував, або не виконував річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві, а отже самими записами в трудовій книжці колгоспника не можливо підтвердити періоди роботи. Архівні довідки видані архівним відділом Тячівської державної адміністрації за №07-04/858 та № 07-04/859 від 11.12.2020р., та архівним відділом Хустської державної адміністрації №1791 від 16.12.2020р., з огляду на те що дані документи надійшли лише 21.12.2020р., тобто після прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії Головним управлінням №55 від 03.12.2020р. то відповідно не розглянуті управлінням. Підсумовуючи вищенаведене та враховуючи відповідність дій Головного управління нормам чинного законодавства, котрим врегульовані наявні спірні правовідносини, повідомляють про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Однак 24.05.2021 року від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності сторони.

Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали адміністративної та пенсійної справи, трудову книжку позивача, суд дійшов до наступних висновків.

Обставини встановлені судом.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Тячівським РВ УМВС України в Закарпатській області 02.02.1996 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

25 листопада 2020 року позивач звернулася до управління Пенсійного фонду в Закарпатській області із заявою про призначення їй пенсії за віком, до якої згідно розписки-повідомлення було долучено :

-паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 ;

- довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру;

-трудову книжку НОМЕР_3 від 29.05.1978р.,

- військовий квиток,

-довідку про підтвердження стажу роботи №291 від 07.07.2020р.,

-а також відомості персоніфікованого обліку.

До заяви про призначення пенсії спеціалістом ОСОБА_2 було сформовано розписку - повідомлення, в якій зазначено перелік документів, яких недостатньо для призначення пенсії:

-довідка про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000р.;

-інші документи (запити 1982р. 1986-1987рр., 1982-1986рр.).

Строк поданні документів- 24.02.2020 року.

Рішенням про відмову у призначенні пенсії за № 55 від 03.12.2020 року, ОСОБА_1 відмовлено в призначені пенсії за віком.

Вищевказане рішення мітить наступне:

-Відповідно до п.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (зі змінами, внесеними Законом України "Про заходи щодо забезпечення реформування пенсійної системи" №2148-УІІІ від 03.10.2017р, починаючи з 01.01.2018 року право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 60 років та за наявності страхового стажу: з 01 січня 2020 року по 31.12.2020 року не меньше 27 років. Згідно наданих документів загальний страховий стаж позивача становить 20 років 8 місяців 29 дні, що не дає право на призначення пенсії. До стажу не зараховані періоди: з 14.05.1982 року по 24.11.1982 року, з 08.12.1982 р. по 01.04.1986 р. , з 11.07.1997 р. по 05.10.2000 р. у звязку з тим, що записи в трудовій книжці не відповідають вимогам інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Зарахувати роботу можливо за умови надання підтверджуючих документів.

У довідці архівного відділу Тячівської Райдержадміністрації № 07- 04/858 від 11.12.2020 року зазначено, що ОСОБА_1 прийнятий на роботу з 11 липня І997 року, згідно з наказом № 37 від 11.07.1997 року та звільнений з роботи з 05 жовтня 2060 року, згідно з наказом № 49 від 05.10.2000 року.

Крім того, у даній довідці зазначено, що підтвердити стаж роботи гр. ОСОБА_1 , який працював у Тячівському ремонтно - будівельному управлінні із 1982 року по 1987 р. немає можливості, через те, що документи даного підприємства на зберігання не поступили і місцезнаходження їх не відоме.

Також, у довідці архівного відділу Тячівської Райдержадміністрації № 1791 від 16.12.2020 року підтверджено, що згідно наказу № 37-к по Хустській рембуддільниці від 01.04.1986 року ОСОБА_1 був переведений з Тячівського ремонтно-будівельного управління водієм 2-го класу з 01 квітня 1986 року, де працював до 24 квітня 1987 року.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичках осіб-підприємців та громадських формувань 23.07.1997 року Тячівське ремонтно- будівельне підприємство «Райагробуд» припинило свою діяльність.

Згідно даних трудової книжки позивача , у записах:

- 11- 12 підтверджується , що ОСОБА_1 працював з14.05.1982. року по24.11.1982 року у колгоспі "Путь Ленина" ;

- 13-14 - з08.12.1982 р. по01.04.1986 р. в Тячівському ремонтно-будівельному управлінні

- 20-21 - з 11.07.1997 Р- по05.10.2000 р. у Тересв`янському заводі продтоварів до страхового стажу.

Мотиви та норми права застосовані судом.

Як передбачено частиною третьою статті 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV) цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема пенсія за віком.

Згідно ч.2 ст.24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а. за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Ч. 4 ст. 24 Закону №1058 визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV визначено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Положеннями частин першої, другої та четвертої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ).

Відповідно до ст. 56 Закону №1788, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Згідно статті 48 КЗпП України основним документом про трудову діяльність працівника є трудова книжка. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів.

В даній справі спірним є питання зарахування роботи позивача з 14.05.1982 року по 24.11.1982 року у колхозі «Путь Ленина», з 08.12.1982 р. по 01.04.1986 р. в Тячівському ремонтно-будівельному управлінні, з 11.07.1997 р. по 05.10.2000 р. у Тересв`янському заводі продтоварів, тобто за період до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Нормами ст. 62 Закону №1788 також визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Вказане кореспондується з положеннями постанови Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 р. №310 «Про трудові книжки колгоспників» (далі - Постанова №310).

Згідно п. 5 Постанови № 310 в трудову книжку колгоспника вносяться, в тому числі, відомості про трудову участь, а саме, прийнятий в колгоспі річний мінімум-трудової участі в суспільному господарстві, та стан його виконання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (надалі - Інструкція №58), містить аналогічні норми, які містила Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 № 162.

Згідно пункту 2.4 Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до п.4.1 Інструкції №58, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З положень пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників вбачається, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.

Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Отже, суд зазначає, що відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року, справа № 275/615/17, провадження №К/9901/768/17.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі №677/277/17, провадження №К/9901/1298/17, постанові від 06.03.2018 у справі №127/9055/17, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

З аналізу наведених норм, можна зробити висновок, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, відбиток печатки на трудовій книжці, неточність записів про звільнення не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з страхового стажу позивача.

Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, оскільки на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відтак, відповідача відсутні правові підстави для виключення з стажу роботи-позивача періодів його роботи з 14.05.1982 року по 24.11.1982 року у колгоспі «Путь Ленина», з 08.12.1982 р. по 01.04.1986 р. в Тячівському ремонтно-будівельному управлінні, з 11.07.1997 р. по 05.10.2000 р. у Тересв`янському заводі продтоварів, за наявності трудової книжки, довідок, табуляграм, тощо, оскільки працівник не може відповідати за те чи інше оформлення довідок на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в численних постановах, зокрема в постанові від 21.02.2018 року у справі №6877975/17.

Суд зазначає, що, як вбачається з трудової книжки, записи про прийняття на роботу позивача за спірні періоди не містить будь-яких виправлень чи неточностей, в даних записах зазначено номер та дату наказу про призначення на посаду.

Відповідно до ст. 24 КЗпП України, укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Відтак, факт роботи позивача з 14.05.1982 року по 24.11.1982 року у колхозі «Путь Ленина», з 08.12.1982 р. по 01.04.1986 р. в Тячівському ремонтно-будівельному управлінні, з 11.07.1997 р. по 05.10.2000 р. у Тересв`янському заводі продтоварів підтверджується записом в трудовій книжці в повному обсязі.

В даному випадку відомості про прийняття на роботу позивача наявні в трудовій книжці, не мають будь-яких недоліків та підтверджують факт роботи позивача у спірні періоди . Відтак, факт наявності стажу роботи з 14.05.1982 року по 24.11.1982 року у колхозі «Путь Ленина», з 08.12.1982 р. по 01.04.1986 р. в Тячівському ремонтно-будівельному управлінні, з 11.07.1997 р. по 05.10.2000 р. у Тересв`янському заводі продтоварів підтверджується трудовою книжкою на підставі закону, оскільки факт прийняття на роботу та роботи можливо достовірно встановити з даних трудової книжки.

Підставою для обрахунку загального стажу є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Відповідач виносячи оскаржуване рішення не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Суд вказує на те, що записи у трудовій книжці позивача скріплені печатками підприємств, дефектів не мають та чітко містять відомості щодо роботи позивача у спірні періоди. А надавати уточнюючі довідки для підтвердження трудового стажу необхідно лише в разі коли відсутні відомості в трудовій книжці.

Додатково суд зазначає, що згідно з п.1 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 (далі Основні положення), трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів.

Пункт 2 Основних положень регламентує, що трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

Згідно абз.2 п. 2 Основних положень трудові книжки колгоспників раніше встановленого взірця обміну на нові не підлягають.

Всі записи в трудовій книжці підтверджуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі з підписом керівника колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печатки (п.6 Основних положень).

Обов`язок правильного і точного внесення даних про роботу в трудову книжку і інші документи покладена на роботодавця (п.13 Основних положень).

Суд критично оцінює посилання відповідача на те, що спірний період роботи позивача у колгоспі не можна врахувати до трудового стажу у звязку з відсутністю запису у його трудовій книжці по трудову участь , оскільки вказані відповідачем записи повинні були бути внесені у спеціально видану "трудову книжку колгоспника" за формою та порядком її видачі встановленими додатком до Основних положень у вигляді "взірця трудової книжки колгоспника"., а оскільки у відповідності до п. 13 Основних положень відповідальність за зберігання, організацію робіт по веденню та видачі трудових книжок колгоспника покладалося на голову колгоспу, то її відсутність у позивача та внесення записів про роботу у колгоспі відбулися не вини позивача.

Враховуючи вищезазначені норми та зміст наданих позивачем письмових доказів, суд вважає, що вказані документи в свої сукупності підтверджують період роботи позивача з 14.05.1982 року по 24.11.1982 року у колхозі «Путь Ленина», з 08.12.1982 р. по 01.04.1986 р. в Тячівському ремонтно-будівельному управлінні, з 11.07.1997 р. по 05.10.2000 р. у Тересв`янському заводі продтоварів . Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано, а відтак, їх безпідставно не взято до уваги відповідачем.

Крім того , відповідачем при розгляді заяви позивача про призначення пенсії не дотримано вимоги Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1( Далі- Порядок 22-1), зокрема п.4.2. , яким встановлено , що :

- При прийманні документів працівник сервісного центру:

повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документіів.

В нашому випадку, відповідач, вказавши у розписці-повідомленні кінцевий термін подання додаткових документів- 24.02.21 року, не дочекавшись необхідних документів - виносить рішення про відмову у призначенні пенсії 03.12.2020 року. Крім того, відповідач у розписці-повідомленні зазначив необхідність подання документів , яких не вистачає для підтвердження у відповідні періоди трудової діяльності заявника, однак у оскаржуваному рішенні як підставу для неврахування вказав ще інші періоди, про які не було вказано заявнику при поданні заяви про призначення пенсії.

Згідно статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Враховуючи викладене, суд вважає, що Пенсійний орган повинен використовувати всі передбачені законом повноваження за для повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.

В даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права на призначення йому пенсії за віком, у зв`язку з неможливістю пенсійного органу встановити відповідний стаж за наявності оригіналів трудової книжки яка є основним документом необхідним для його підтвердження.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для зарахування до страхового стажу, що враховується для призначення пенсії віком, спірних періодів.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід врахувати положень статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) ССПЛ, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу КЗПЛ сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ССПЛ і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ( № 44277/98).

На підставі вищевикладеного, розглянувши справу в межах позовних вимог на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Водночас питання призначення пенсії в даному випадку з врахуванням документів, які повинні були враховані відповідачем, однак не прийняті всупереч встановленим обставинам та з порушенням зазначеного законодавства, вказаних судом, не входить до повноважень суду, а відноситься до компетенції пенсійного органу, у звязку з чим суд вимоги позовні підлягають задоволенню частково із зобовязанням відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії із врахуванням включення до трудового стажу спірних періодів .

У звязку із частковим задоволенням позовних вимог судові витрати підлягають стягненню з відповідача в порядку ч.3 ст.139 КАСУ в розмірі 908 грн.

Керуючись статтями 242-246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4,м. Ужгород, Закарпатська область,88008, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України № 072350055 від 03.12.2020 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області () м. Ужгород, пл. Народна,4 зарахувати до загального трудового стажу ОСОБА_1 (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) АДРЕСА_2 періоди роботи :

- з 14.05.1982 р. по 24.11.1982 р. у колгоспі «Путь Ленина»,

- з 08.12.1982 р. по 01.04.1986 р. в Тячівському ремонтно-будівельному управлінні,

- з 11.07.1997 р. по 05.10.2000 р. у Тересв`янському заводі продтоварів

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області ) м. Ужгород, пл. Народна,4 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.11.2020 року про призначення пенсії.

В решті позовних вимог-відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області ) м. Ужгород, пл. Народна,4 на користь ОСОБА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) 908 ( девятсот вісім ) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

СуддяЗ.Б.Плеханова

Повний текст рішення виготовлено та підписано 27 травня 2021 року.

овний текст рішення виготлено та іпдспиП