Справа № 640/24412/20
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2021-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2021 року м. Київ № 640/24412/20

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Шевченко Н. М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, про зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві) у якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в м. Києві щодо не сформування та не подачі до ГУ ДКСУ в м. Києві подання про повернення ОСОБА_1 збору за загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна;

- зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві сформувати та подати до ГУ ДКСУ в м. Києві подання про повернення ОСОБА_1 збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна за Договором купівлі-продажу квартири у розмірі 6 836, 50 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що нерухоме майно ним придбано вперше, що є підставою для звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування. У той же час, неподання відповідачем про повернення помилково сплаченого збору до ГУ ДКСУ у м. Києві вважає протиправним.

У відзиві на адміністративний позов відповідач повідомив, що Пенсійний Фонд України не володіє інформацією стосовно права власності громадян на нерухоме майно та позбавлений можливості встановити придбання житла конкретною особою вперше. Вказав на те, що надані позивачем документи не можуть вважатися достатніми для обґрунтування його вимог, оскільки не підтверджують факт придбання житла в минулому, чи придбання житла вперше.

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд зазначає наступне.

Між ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Даліз-Фінанс» з однієї сторони та ОСОБА_1 з іншої сторони, укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 . Згаданий договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Приходько Л.М. зареєстрований в реєстрі за № 962.

За даним договором позивачем сплачено збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в розмірі 1% від суми договору - 6 836,50 гривень, що підтверджується квитанцією № ПН 882 від 07.07.2020.

Листом ГУ ПФУ в м. Києві № 2600-0502-8/136516 від 28.09.2020, у відповідь на заяву позивача про повернення суми збору на обов`язкове державне пенсійне страхування від 02.09.2020 повідомлено, що ГУ ПФУ в м. Києві не може встановити правові підстави для повернення згаданої суми сплаченого збору, рекомендовано звернутись до суду.

Не погоджуючись із діями відповідача, ОСОБА_1 звернувся із позовною заявою до суду. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Порядок справляння та використання збору на обов`язкове державне пенсійне страхування визначає Закон України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до абз. 1 п. 9 ст. 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Питання сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» врегульовані Порядком сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 № 1740 (Порядок).

Згідно з п. 151 Порядку збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

Пункт 153 Порядку передбачає, що нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Таким чином, загальне правило про обов`язковість сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування містить виняток для громадян, які придбавають нерухоме майно вперше.

На підтвердження факту придбання нерухомого майна вперше, позивачем надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за № 215342314 від 07.07.2020 та інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за № 222385141 від 02.09.2020, які містять інформацію про об`єкт нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 . Інших відомостей стосовно об`єктів нерухомості придбаних у власність ОСОБА_1 витяг та інформаційна довідка не містять.

У свою чергу, відповідачем не надано жодних доказів та пояснень на спростування факту придбання нерухомого майна вперше або інших відомостей, що свідчили б про відсутність у позивача права на звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

За висновком суду, посилання відповідача на неможливість перевірки інформації щодо придбання нерухомого майна конкретною особою вперше, як на підставу для відмови позивачу в поверненні помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна є необґрунтованими.

Верховний Суд у постанові від 03.07.2018 у справі № 819/33/17 дійшов висновку, що за відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб`єкта владних повноважень зобов`язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов`язана сплачувати збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше. Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановити факт придбання квартир конкретною особою вперше не може ставитись в провину особі, оскільки не визначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення чи обмеження прав громадян, які наділені такими правами.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що придбання ОСОБА_1 нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 здійснено ним вперше. Встановлення зазначеного юридичного факту підтверджує право позивача на повернення суми збору на державне пенсійне страхування, як помилково сплаченої.

Відповідно до ч. 2 ст. 45 Бюджетного кодексу України казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій покупцям (споживачам) за рахунок сплачених до державного бюджету сум штрафних (фінансових) санкцій, застосованих такими органами за наслідками проведеної перевірки за зверненням або скаргою покупця (споживача) про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій.

Механізм повернення коштів, помилково зарахованих до державного бюджету визначений у Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного або місцевого бюджетів, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787 (Порядок № 787).

Відповідно до п. 5 Порядку № 787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України (далі - органи ДФС) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Відповідно до п. 7.2 Порядку ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходження сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та інших платежів, затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 27.09.2010 № 21-2, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.10.2010 за № 988/18283, яким установлено механізм здійснення органами Пенсійного фонду України обліку надходження сум збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, суми помилково сплачених платежів зараховуються в рахунок майбутніх платежів або повертаються платникам на підставі заяви.

Із наведеного убачається, що процедура повернення помилково сплачених коштів у даному випадку передбачає подання відповідного органу, що контролює справляння надходжень бюджету, з метою внесення його платником до органу Державної казначейської служби України.

Оскільки ГУ ПФУ в м. Києві листом № 2600-0502-8/136516 від 28.09.2020 запропоновано позивачу для встановлення правових підстав щодо повернення коштів збору з купівлі-продажу нерухомого майна звернутися до суду, суд дійшов до висновку про невиконання відповідачем свого обов`язку по зверненню до ГУ ДКСУ у м. Києві з поданням (за умови встановлення факту придбання об`єкта нерухомого майна вперше) про повернення позивачу помилково сплаченого при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що свідчить про допущену бездіяльність у виконанні покладеного обов`язку.

Більш того, суд звертає увагу, що зобов`язання сформувати та подати до відповідного органу Державної казначейської служби відповідне подання є єдиним способом відновлення прав позивача, ефективним механізмом захисту таких прав, який відповідатиме принципу верховенства права.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про невиконання відповідачем свого обов`язку, що є протиправною бездіяльністю, яка виражається у не поданні до ГУ ДКСУ в м. Києві подання про повернення помилково сплачених коштів. Зважаючи на встановлення судом фактів, що свідчать про наявність права позивача на повернення помилково сплачених коштів, зобов`язання ГУ ПФУ в м. Києві надати до ГУ ДКСУ в м. Києві подання про повернення таких коштів є гарантією того, що порушене право позивача буде поновлене, а спір між сторонами остаточно вирішеним, з огляду на що, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на матеріали справи, представником позивача подано заяву про розподіл судових витрат, в якій просить суд стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500, 00 грн та поштові витрати 220 грн.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Слід звернути увагу на те, що поштові витрати не мають прямого зв`язку із розглядом справи, а є лише обраним способом доставки документів до суду, кількість та доцільність долучення яких суб`єктивно визначена позивачем або його представником.

Маючи опосередкований зв`язок із розглядом справи, поштові витрати, як і комісія банку на переказ коштів та інші похідні витрати неможливо віднести до жодної з категорій переліку ч. 3 ст. 132 КАС України, натомість підстави для їх розподілу відсутні.

Відповідно до ч. ч. 3-5 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги входить до предмету доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін..), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Зазначенні витрати мають бути документально підтвердженні та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження складу та розміру судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано Договір №2020/25 від 01.09.2020 про надання правничої (правової) допомоги, Акт звіт від 13.11.2020 до договору про надання правничої (правової) допомоги №2020/25 від 01.09.2020, квитанцію № ПН 1544772 від 02.09.2020 на суму 2 500,00 (дві тисячі п`ятсот) гривень за базовий комплект послуг за договором №2020/25 від 01.09.2020 про надання правничої (правової) допомоги. Також представником позивача надано копії квитанцій про оплату поштових витрат на надсилання кореспонденції на адресу суду та учасників справи, та квитанцію про витрати на отримання відомостей з Державного реєстру речових прав.

З огляду на вищенаведене, позивачем доведено реальність понесення судових витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу.

До матеріалів справи представником позивача подано заяву про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі, шляхом подачі звіту про виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Оскільки судовий контроль за виконанням судового рішення регулюється Розділом IV КАС України, безпосередньо пов`язаний з набранням рішенням законної сили та застосовується у разі не виконання такого рішення добровільно, зобов`язання відповідача подати звіт є передчасним.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 241- 247, 255, 293, 295- 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В :

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у поверненні ОСОБА_1 помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві подання про повернення ОСОБА_1 помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 6 836,50 (шість тисяч вісімсот тридцять шість) гривень 50 копійок за квитанцією № ПН 882 від 07.07.2020.

4. Стягнути судові витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн.

6. Підстави для розподілу решти заявлених витрат відсутні.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, будинок 16, ).

Третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві (01601, м. Київ, вул. Терещенківська, 11-А, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України та може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295- 297 КАС України.

Суддя Н.М. Шевченко