Справа № П/320/1027/20
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2021-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року

м. Київ

справа № П/320/1027/20

адміністративне провадження № К/9901/29653/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача: Блажівської Н.Є.,

суддів: Білоуса О. В., Желтобрюх І. Л.,

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області

на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 червня 2020 року (суддя Щавінський В.Р.)

та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 9 жовтня 2020 року (головуючий суддя Бабенко К.А., судді: Степанюк А.Г., Чаку Є.В.)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Метіз»

до Головного управління ДПС у Київській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішення про застосування штрафних санкцій,

ВСТАНОВИВ

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.1. Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Метіз» (надалі також - Позивач, ТОВ «Торгівельна компанія «Метіз») звернулось до суду з позовом до ГУ ДПС у Київській області з вимогами (з урахуванням збільшення позовних вимог) про визнання протиправними та скасування винесених ГУ ДПС у Київській області: податкових повідомлень-рішень від 11 січня 2020 року №, №, №, №, від 13 січня 2020 року №, №; вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13 січня 2020 року №Ю-; рішення ГУ ДПС у Київській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного соціального внеску від 13 січня 2020 року № на суму 58 568,26 грн; податкової вимоги від 29 січня 2020 року №6854-53 про сплату податкового зобов`язання на загальну суму 3462050,39 грн.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначав про реальність господарських операцій з контрагентами, їх належне оформлення первинними документами та відображення у бухгалтерському та податковому обліку. Звертав увагу на те, що за відсутності підпису посадової особи контролюючого органу акт перевірки є недопустимим доказом, а тому прийняті на його основі рішення контролюючого органу про визначення суми податкових зобов`язань підлягають скасуванню.

1.2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 9 жовтня 2020 року, позов задоволено.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що акт перевірки не є допустим доказом в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) та не може виступати носієм доказової інформації щодо податкового правопорушення та слугувати підставою для визначення платнику сум податкових зобов`язань.

За наведеного судами попередніх інстанцій зроблено висновок про недоцільність дослідження по суті викладених у цьому акті перевірки порушень податкового законодавства та змісту спірних господарських операцій Позивача.

1.3. Короткий зміст касаційної скарги та відзиву на неї

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій Відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржені рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвали нове рішення про відмову в позові.

У відзиві на касаційну скаргу Позивач стверджує про ухвалення судами першої та апеляційної інстанцій законних та обґрунтованих рішень з дотриманням норм матеріального права та відповідно до положень процесуального закону та просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

1.4. Процесуальні рішення

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 345 КАС України суд касаційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

25 травня 2021 року представник Позивача подав клопотання, у якому просить Суд розглянути справу за відсутності Позивача та/або його представника.

Представник Відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, що підтверджується належними доказами в матеріалах справи.

За таких обставин Суд постановив перейти до касаційного розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

2. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Відповідно до плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб`єктів господарювання, на підставі наказу ГУ ДПС у Київській області від 18 листопада 2019 року №650, проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Метіз» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2019 року, про що складено Акт перевірки від 23 грудня 2019 року №351/10-36-05-02-08/36445090.

Перевіркою встановлено порушення: пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (надалі також - ПК України), в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 683826 грн; пунктів 198.1, 198.3, підпункту «г» пункту 198.5 статті 198, пункту 44.1 статті 44 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 1208256 грн; пункту 201.10 статті 201 ПК України - не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно податкові накладні на загальну суму 412515 грн; статей 162, 163, 164, 167, 168, підпункту «е» пункту 176.2 статті 176 ПК України в частині неутримання податку на доходи фізичних осіб у джерела виплати доходів та заниження суми податку на доходи фізичних осіб в сумі 479194,82 грн; підпунктів 1, 2 статті 6, пункту 1 статті 7, пунктів 1, 2, 5 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року №2464-VI, в результаті чого платником не утримано та не перераховано суму єдиного соціального внеску, яка підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 585682,56 грн; підпункту 1.4 пункту 161 підрозділу 10 розділу XX, підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України, Закону України «Про військовий збір», в результаті чого не утримано та не перераховано суму військового збору, яка підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 39932,90 грн.

На підставі Акту перевірки ГУ ДПС у Київській області винесено: податкове повідомлення-рішення від 11 січня 2020 року № з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 854783,00 грн; податкове повідомлення-рішення від 11 січня 2020 року № з податку на додану вартість на загальну суму 1462408,00 грн; податкове повідомлення-рішення від 11 січня 2020 року № на додану вартість на загальну суму 206258,00 грн; податкове повідомлення-рішення від 11 січня 2020 року №, яким зменшено розмір суми від`ємного значення суми податку на додану вартість на загальну суму 3632,00 грн; податкове повідомлення-рішення від 13 січня 2020 року №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені на загальну суму 758728,75 грн; податкове повідомлення-рішення від 13 січня 2020 року №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені на загальну суму 63227,39 грн; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 13 січня 2020 року № на загальну суму 58568,26 грн; вимогу про сплату боргу (недоїмки з єдиного внеску) від 13 січня 2020 року №Ю- на загальну суму 585682,56 грн.

3. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

3.1. Доводи Відповідача (особи, яка подала касаційну скаргу)

У касаційній скарзі Відповідач не погоджується з наданою судами першої та апеляційної інстанцій оцінкою спірних правовідносин акцентуючи на невідповідності висновків судів попередніх інстанцій правовій позиції Верховного Суду у постанові від 19 червня 2020 року у справі №140/388/19.

Скаржник наголошує, що у вказаному рішенні Верховним Судом зроблено висновок щодо обґрунтованості покладення в основу рішень про визначення податкових донарахувань акта перевірки, який не містить підпису однієї з посадових осіб контролюючого органу, залученої до перевірки.

Постановлення судових рішень у цій справі без дослідження фактів порушень податкового законодавства з боку Позивача свідчить про формальність висновків судів попередніх інстанцій та порушення норм процесуального права.

3.2. Доводи Позивача (особи, яка подала відзив на касаційну скаргу)

У відзиві на касаційну скаргу Позивач зазначає, що суди попередніх інстанцій обґрунтовано керувалися процесуальними нормами статей 74, 77 КАС України та, встановивши, що акт перевірки підписаний не усіма ревізорами, обґрунтовано визнали такий акт неналежним доказом в розумінні КАС України.

Зазначає, що судами попередніх інстанцій було враховано висновки Верховного суду України у постанові від 27 лютого 2018 року у справі №813/2451/13, які в подальшому підтримані Верховним Судом у постанові від 3 грудня 2019 року №1440/1965/18, згідно з якими акт перевірки за відсутності підпису посадової особи контролюючого органу, яка проводила перевірку, є недопустимим доказом, а тому прийняті на його підставі податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Вважає недоречним посилання скаржника на висновки Верховного Суду у постанові від 19 червня 2020 року, оскільки такі зроблені після ухвалення рішення судом першої інстанції у цій справі.

Надаючи пояснення по суті спірних операцій наполягає на їх реальності, що підтверджується належними первинними документами, які фіксували господарські операції, в результаті яких відбувались зміни в структурі активів та зобов`язань Позивача та його контрагентів.

4. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

4.1. Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з пунктом 86.1 статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Оформлення посадовими особами контролюючих органів результатів документальних перевірок платників податків-юридичних осіб, їх відокремлених підрозділів, постійних представництв та представництв нерезидентів щодо дотримання законодавства з питань державної митної справи, про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, регулюється Порядком оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 20 серпня 2015 року №727 (далі - Порядок від 20 серпня 2015 року №727), а також Методичними рекомендаціями щодо оформлення матеріалів документальних перевірок, затвердженими наказом Державної фіскальної служби України від 1 червня 2017 року № 396 (далі - Методичні рекомендації від 1 червня 2017 року № 396).

Згідно з Порядком від 20 серпня 2015 року №727 та Методичними рекомендаціями від 1 червня 2017 року №396 акт документальної перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. У акті перевірки зазначається детальна інформація щодо виявлених перевіркою порушень податкового, валютного та іншого законодавства.

Отже, акт податкової перевірки є службовим документом, в якому зафіксовані виявлені при проведенні тієї або іншої податкової перевірки факти та оціночні судження осіб, що її проводили, він є носієм доказової інформації про виявлені порушення податкового законодавства.

За змістом оскаржених судових рішень у цій справі суди першої та апеляційної інстанцій не визнали доказове значення акта перевірки від 23 грудня 2019 року №351/10-36-05-02-08/36445090 з тих підстав, що він не підписаний головним державним ревізором-інспектором Колесником О.П., який входив до складу групи посадових осіб ГУ ДПС, визначеної для проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Торгівельна компанія «Метіз» згідно з наказом ГУ ДПС у Київській області від 18 листопада 2019 року №650, що слугувало підставою для задоволення позову.

Суть виявлених з боку Позивача порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на Відповідача, не була предметом судового розгляду.

У постанові від 19 червня 2020 року, ухваленою Верховним Судом у складі колегії суддів палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в адміністративній справі №140/388/19, висловлено правову позицію щодо правового (доказового) значення акта перевірки, не підписаного одним із перевіряючих, та правомірності прийнятих на його підставі податкових повідомлень-рішень.

Відповідності до правової позиції, викладеній у цій постанові, відсутність в акті перевірки підпису посадової особи контролюючого органу з числа осіб, уповноважених провести перевірку, стосується оформлення результатів перевірки та не може бути самостійною підставою для визнання недійсними рішень контролюючого органу, прийнятих на підставі такого акта, при відсутності порушень правил проведення перевірки.

Верховний Суд зазначив, що, ухвалюючи рішення та визнаючи протиправними і скасовуючи акти індивідуальної дії, посилаючись на невідповідність оформлення акта перевірки нормам законодавства, суди попередніх інстанцій залишили поза увагою, що лише цей факт не може бути підставою для визнання недійсними оскаржуваних рішень. Головним призначенням колегіальної перевірки є забезпечення фаховості перевірки дотримання правил податкового обліку та сплати податків, а не фактичної присутності однієї з осіб контролюючого органу на момент закінчення оформлення та підписання акта перевірки. Суд не позбавлений можливості з`ясувати причини, з яких акт перевірки не був підписаний особою, що проводила перевірку, та отримати підтвердження такої особи щодо участі у перевірці, а також щодо обставин, викладених в акті.

Так, у постанові від 19 червня 2020 року у справі №140/388/19 судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду зробила відступ від правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема в постанові від 3 грудня 2019 року у справі №1440/1965/18.

Суд апеляційної інстанції наведеного не врахував, застосувавши до спірних правовідносин висновки Верховного Суду, які викладені у постанові від 3 грудня 2019 року у справі №1440/1965/18, всупереч останній правовій позиції Верховного Суду у постанові від 19 червня 2020 року у справі №140/388/19 та відступу від висновку у постанові від 3 грудня 2019 року у справі №1440/1965/18.

Частина п`ята статті 242 КАС України зобов`язує суди при виборі і застосуванні норми до спірних правовідносин враховати висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Не застосувавши правовий висновок Верховного Суду у постанові від 19 червня 2020 року у справі №140/388/19, суд апеляційної інстанції не навів жодних мотивів та підстав не урахування правової позиції Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеної у справі №140/388/19.

Висновок щодо невідповідності акта перевірки критерію належного засобу доказування зумовив ухвалення оскаржених судових рішень без дослідження фактів виявлених та зафіксованих у акті перевірки податкових порушень, а обставини спірних господарських операцій Позивача залишені судами попередніх інстанцій поза межами судового дослідження та юридичної оцінки.

Таким чином, висновок про те, що спірні акти індивідуальної дії, з приводу правомірності яких виник спір, прийнятті контролюючим органом безпідставно, не ґрунтується на обставинах у справі, які встановлені неповно.

За наведених вище процесуальних порушень суд касаційної інстанції позбавлений можливості перевірити правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права у цій справі в цілому.

Виходячи із меж перегляду справи судом касаційної інстанції, встановлених частинами першою, другою статті 341 КАС, Верховний Суд не наділений повноваженнями на встановлення обставин у справі, без яких правильне вирішення спору неможливе.

4.2. Висновки по суті вимог касаційної скарги

Згідно з пунктом першим частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

У частині четвертій статті 353 КАС України встановлено, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Зважаючи на викладене у цій постанові та враховуючи допущення процесуальної помилки саме судом апеляційної інстанції ухваленням оскарженого рішення без урахування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 19 червня 2020 року у справі №140/388/19, виходячи з положень статті 353 КАС України касаційну скаргу слід задовольнити частково та скасувати оскаржуване судове рішення апеляційного суду із направленням справи на новий судовий розгляд до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356 КАС України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області задовольнити частково.

Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 9 жовтня 2020 року скасувати, а справу №П/320/1027/20 направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.Є. Блажівська

Судді О.В. Білоус

І.Л. Желтобрюх