Справа № 182/3297/21
Суддя: Рунчева О. В.
Дата ухвалення: 2021-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 182/3297/21
Провадження № 2-а/0182/38/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25.05.2021 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Рунчевої О.В., секретаря судового засідання Нагаєвої Н.О., за участю представника позивача Сузанського Ф.В., відповідача Тащі І.С., представника Органу опіки та піклування виконавчого комітету Нікопольської міської ради, Васіної Л.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Нікополя у порядку розгляду окремої категорії термінових адміністративних справ за правилами позовного провадження справу за адміністративним позовом Нікопольського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Нікопольської міської ради про затримання з метою забезпечення видворення та видворення за межі України громадянки Республіки Молдова ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 спільно з малолітніми дітьми - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,-

В СТ А Н О В И В:

Нікопольський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з даним позовом (а.с. 1-6), який згодом уточнював (а.с. 24-29), остаточно просив суд:

- примусово видворити за межі України громадянку Республіки Молдова ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 спільно з малолітніми дітьми - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- затримати та помістити до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, громадянку Республіки Молдова ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка незаконно перебуває в Україні, спільно з малолітніми дітьми - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- вирішити питання щодо негайного виконання рішення про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства громадянку Республіки Молдова ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 спільно з малолітніми дітьми - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в ході проведення Нікопольським РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області сумісно з працівниками управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми ГУНП в Дніпропетровській області цільових профілактичних заходів, направлених на протидію нелегальній міграції, виявлено громадянку Республіки Молдова ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає в м. Нікополі за адресою: АДРЕСА_1 .

Також було встановлено, що ОСОБА_1 знаходиться на території України нелегально, а саме - маючи паспорт серії НОМЕР_1 виданий від 04.08.2008 року і дійсний до 04.08.2018 року, 11.05.2018 року прибула на територію України, до своїх дітей, які проживають з її цивільним чоловіком ОСОБА_5 .

Після закінчення граничного терміну законного перебування на території України, ОСОБА_1 не зверталася до компетентних органів з приводу легалізації свого перебування на території України чи з клопотанням щодо продовження терміну перебування на території України, чим порушила ст.9 та ст. 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», у строк встановлений законодавством територію України не залишила, від виїзду ухилилася внаслідок чого перейшла на нелегальне становище, чим порушила ст.3, ст.4 та ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

За порушення правил перебування на території України відносно ОСОБА_1 , Нікопольським РВ ГУДМС України в Дніпропетровській області від 16.02.2021 року було складено протокол про адміністративне порушення за ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Постановою про адміністративне правопорушення на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн.

У зв`язку з наведеним Нікопольським РВ ГУДМС України прийнято рішенням № 13 від 26.10.2019 року про примусове повернення з України громадянки Молдови ОСОБА_1 , яким зобов`язано останню залишити територію України у термін до 24.11.2019 року.

У визначений термін, до 24.11.2019 року ОСОБА_1 територію України не залишила, від виїзду ухиляється, до теперішнього часу рішення про примусове повернення ОСОБА_1 не виконується без поважних причин.

У ОСОБА_1 на даний час відсутній документ, що дає право на виїзд з України, у зв`язку з чим вона самостійно покинути територію України не має можливості.

Позивач зазначає, що відсутність у відповідача дійсного паспортного документа свідчить про те, шо вона у подальшому ухилятиметься від виконання рішення про примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення, а також, існує ризик її втечі.

Враховучи викладені обставини, позивач звернувся до суду з даним позовом.

В матеріалах справи також наявна заява представника позивача про поновлення строку на звернення до суду, згідно якої просять поновити строк звернення до суду з даним позовом, визнавши причини пропуску строку поважними (а.с. 19-21).

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.05.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено слухати справу за правилами розгляду окремої категорії термінових адміністративних справ у позовному провадженні, призначено судовий розгляд справи. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Відзиву на позов від ОСОБА_1 на адресу суду не надходило.

Представник позивача, Сузанський Ф.В. у судовому засіданні вимоги позову підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Нікопольської міської ради, Васіна Л.С. у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Вирішуючи питання про поновлення строків позивачу на звернення до суду з даним позовом, суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

У відповідності до ч. 2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень

Згідно ч.1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Враховуючи викладене та з`ясувавши причини, з яких позивачем було допущено пропуск строку звернення до суду з даним позовом, суд приходить до висновку, що вказані позивачем причини такого пропуску є поважними, а тому необхідно задовольнити заяву позивача та поновити йому строк звернення до суду з цим позовом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є громадянкою Республіки Молдова, має паспорт серії НОМЕР_1 , строк дії якого до 04.08.2018 року (а.с. 10).

Згідно повідомлення заступника начальника Управління у справах іноземців та осіб без громадянства начальник відділу організації запобігання нелегальної міграції, реадмісії та видворення ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, М. Герасименко, за результатами проведеної перевірки встановлено, що ОСОБА_1 в`їхала до України через пункт пропуску «Серпневе» 11.05.2018 року (а.с. 13).

26.10.2019 року Нікопольським РВ ГУДМС України в Дніпропетровській області відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 складений протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН № 000207 за ч. 1 ст. 203 КУпАП (а.с. 8).

Постановою про накладення адміністративного стягнення Нікопольського РВ ГУДМС України в Дніпропетровській області від 26.10.2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. Копія вказаної постанови отримана ОСОБА_1 26.10.2019 року (а.с. 9).

Рішенням Нікопольським РВ ГУДМС України у Дніпропетровській області від 26.10.2019 року за № 13 про про примусове повернення з України громадянки Молдови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вирішено примусово повернути за межі України громадянку Молдови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язано її залишити територію України у термін до 24.11.2019 року (а.с. 11).

В матеріалах справи наявне повідомлення Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 13.10.2020 року про те, що при проведенні перевірки встановлено, що ОСОБА_1 за адресою - АДРЕСА_1 . не мешкає, та її сусіди не знають взагалі. Встановити її теперішнє місцезнаходження не виявилось за можливе (а.с. 14).

В матеріалах справи також наявні письмові пояснення ОСОБА_1 про те, що вона приїхала до України через те, що тут перебувають її діти. З вказаних пояснень вбачається, що відповідач проживає у АДРЕСА_3 (а.с. 15).

Статтею 26 Конституції України гарантовано, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України,- за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Зазначений принцип стосовно законності перебування коли відбувається гарантування свободи пересування, вільного вибору місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, також закріплений в ст. 33 Конституції України, де також встановлена конституційна гарантія таким особам, які на законних підставах перебувають на території України.

З огляду на зміст зазначених положень конституційних норм вбачається, що відповідна особа є користувачем на рівні з іншими особами правами і свободами, за наявності, якщо така особа перебуває в Україні саме на законних підставах. Якщо відсутня ознака законності перебування, то це створює для особи певні обмеження та відповідні юридичні наслідки.

Відповідно до статей 9, 29 Загальної декларації прав людини (1948 року) та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (1966 року) ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

У статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04 листопада 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 11 вересня 1997 року, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, коли здійснюється законний арешт або затримання з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України від 22 вересня 2011 року № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон № 3773-VI).

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу примусового повернення чи примусового видворення іноземців або осіб без громадянства за межі території України передбачені ст. 288 КАС України.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Згідно ч.1 ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в`їзд в Україну та виїзд з України іноземців та осіб без громадянства здійснюється - за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

Положеннями ч.ч. 5, 6 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення. Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв.

Частиною 11 статті 289 КАС України, встановлено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більше як на вісімнадцять місяців.

Згідно із ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

З наведених норм вбачається, що примусове видворення з України іноземця на підставі винесеної постанови адміністративного суду застосовується, якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання такого рішення.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Як роз`яснено в п. 26 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України з підстав та в порядку, що визначені ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»,ст. 13 Закону України «Про імміграцію».

Примусове видворення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що у ОСОБА_1 законні підстави для знаходження на території України відсутні, проте позивачем ставиться питання про примусове видворення за межі України, а також затримання та направлення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні відповідача ОСОБА_1 спільно з її малолітніми дітьми, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які були народжені в Україні (а.с. 31-33) і щодо яких відповідач несе відповідні права та батьківські обов`язки.

Так, судом встановлено, що в провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа № 182/7400/20, провадження № 2/0182/687/2021, за позовом Виконавчого комітету Нікопольської міської ради в інтересах малолітніх дітей - ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_7 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в рамках якої відкрито провадження ухвалою суду від 25.02.2021 року.

На час розгляду даної адміністративної справи, розгляд цивільної справи № 182/7400/20 триває, справу призначено до слухання по суті на 07.09.2021 року о 12-00 год.

Усі вищевикладені обставини на думку суду свідчать проте, що в житті відповідача є достатньо факторів обмежуючих її, а отже ризик того, що вона почне переховуватися та може втекти є мінімальним.

До того ж суд звертає увагу, що позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилався, що відносно відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 КупАП України від 16.02.2021 року, проте матеріали даної справи не містять такого протоколу, у судове засідання з боку позивача його також надано не було.

Обгрунтованості вимог в частині примусового видворення за межі України, затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства відносно малолітніх дітей відповідача адміністративний позов та матеріали даної справи взагалі не містять.

Дії відповідача не суперечать інтересам забезпечення безпеки України чи охорони громадського порядку, здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України, про що свідчить відсутність доказів на підтвердження будь-якої протиправної чи аморальної поведінки відповідача протягом її перебування на території України, притягнення до кримінальної або адміністративної відповідальності, окрім притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Також, при вирішенні даного спору, судом враховані вимоги ст. 151 ч.1 Сімейного кодексу України, якою визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Згідно ст. 150 Сімейного кодексу України до обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини належить: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Частиною 2 ст. 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків утримувати своїх дітей до повноліття.

Стаття 18 Конвенції про права дитини ООН, 1989 р. передбачає, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно приписів Декларації прав дитини ООН, 1959 р. дитина повинна, коли це можливо, зростати на піклуванні і під відповідальністю свої батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ст. 291 Цивільного кодексу України визначено право на сім'ю: Фізична особа незалежно від віку та стану здоров`я має право на сім`ю. Вона не може бути проти власної волі розлучена з сім`єю, крім випадків, встановлених законом. Вона має право на підтримання зв`язків з членами своєї сім`ї та родичами незалежно від того, де вона перебуває. Ніхто не має права втручатися у сімейне життя фізичної особи, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам (ст. 3 Сімейного кодексу України).

Особа, яка досягла шлюбного віку, має право на створення сім`ї. Кожна особа має право на проживання в сім`ї. Особа може бути примусово ізольована від сім`ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя. Держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини (ст. 4. «Право особи на сім`ю» Сімейного кодексу України).

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. передбачає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Згідно з п. 2 ст. 8 Конвенції органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У контексті практики Європейського суду за статтею 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод розділення сім`ї відповідача може становити порушення цієї статті оскільки видворення особи з країни, де проживають її близькі члени родини, становить порушення його права на повагу до сімейного життя, яке гарантується положеннями зазначеної вище статті Конвенції, і в кожному випадку повинно розглядатися пропорційно переслідуваній меті відповідно до вимог Конвенції.

Право на сім`ю потребує гарантій від усіх випадків втручання незалежно від того, ким воно ініційоване - органами державної влади, фізичними чи юридичними особами.

Вищий адміністративний суд України у рішенні від 17 травня 2016 р. -ухвала № К/800/7556/15 та у рішенні від 06 лютого 2014 р. - ухвала К/800/63060/13 звертає увагу на те, що рішення територіального органу міграційної служби не повинно ґрунтуватися лише на порушенні іноземцем або особою громадянства законного (легального) терміну перебування на Україні.

При розв`язанні спірних правовідносин суд враховує й правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні від 18.12.1991 року в справі «Мустакім проти Бельгії» (Moustaquim v Belgium) № 12313/86. Суд підкреслив, що у випадках, коли відповідні рішення (а саме про департацію) представляли собою втручання в права, захищені ст. 8-1 ЄКПЛ, слід обґрунтувати суттєву суспільну необхідність». Крім того, рішення повинні бути «співрозмірні цілям, що переслідуються законом».

Аналогічна позиція у справі «Беррехаб проти Нідерландів» від 21.07.1998 р., де Суд, виходячи із конкретних обставин, вважав, «що не було дотримано належного балансу між інтересами сторін і з цієї причини була відсутня пропорційність між заходами, що застосовувалися владою, та правовими цілями, що переслідувалися».

Європейський суд з прав людини визнав принципово важливим, що у справі «Мухаджієва та інші проти Бельгії» діти не були відокремлені від матері, оскільки в раніше винесених рішеннях була сформульована позиція про те, що особлива вразливість дітей повинна враховуватися понад усе, це важливіше, ніж незаконність перебування іноземця на території держави

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про те, що захист прав малолітніх дітей, які народжені в Україні, є важливішим, ніж незаконність перебування іноземця на території України.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши усі обставини справи та докази у сукупності, суд прийшов до висновку, що затримання відповідача ОСОБА_1 спільно з її малолітніми дітьми строком на шість місяців з метою забезпечення їх подальшого видворення за межі території України, а також примусове видворення ОСОБА_1 спільно з її малолітніми дітьми є надмірною мірою, може суттєво порушити права як самого відповідача, так і її малолітніх дітей, які народилися на території України, та навряд чи прискорить саму процедуру видворення, а тому у задоволені позову має бути відмовлено.

Керуючись ст. ст. 6, 12, 19, 46, 70, 77, 78, 90, 243, 245, 251,252, 257, 268, 271, 280, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Поновити Нікопольському районному відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області строк звернення до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Нікопольської міської ради про затримання з метою забезпечення видворення та видворення за межі України громадянки Республіки Молдова ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 спільно з малолітніми дітьми - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У задоволенні адміністративного позову Нікопольського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету нікопольської міської ради про затримання з метою забезпечення видворення та видворення за межі України громадянки Республіки Молдова ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 спільно з малолітніми дітьми - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його складення.

Повний текст судового рішення складений 28.05.2021 року.

Суддя: О. В. Рунчева