Справа № 160/909/21
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2021 року Справа № 160/909/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
20.01.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.1998р. по 31.12.2006р. та з 01.04.2007р. по 31.12.2008р.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії, призначеної за заявою від 08.06.2015р., із зарахуванням до страхового стажу ОСОБА_1 періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.1998р. по 31.12.2006р. та з 01.04.2007р. по 31.12.2008р.
В обґрунтування позовної заяви зазначається, що з 08.06.2015р. позивачеві призначено пенсію за віком, однак, при її призначенні відповідачем не враховано до страхового стажу позивача періоду здійснення ним підприємницької діяльності з 01.01.1998р. по 31.12.2006р. та з 01.04.2007р. по 31.12.2008р., у зв`язку із чим 08.09.2020р. ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з завою про здійснення перерахунку призначеної пенсії із врахуванням вищевказаних періодів до його страхового стажу, проте листом від 30.09.2020р. відповідач безпідставно відмовив у здійсненні такого перерахунку, посилаючись на те, що загальний стаж роботи зараховано позивачеві за раніше наданими документами, однак, з відповіді пенсійного органу на адвокатський запит представника позивача слідує, що вищевказані спірні періоди здійснення позивачем підприємницької діяльності до страхового стажу останнього враховано е було, хоча позивачем надано пенсійному органу всі необхідні документи, що підтверджують здійснення ним підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування (свідоцтва про сплату єдиного податку за 2003-2006р.р. та за період з 01.04.2007р. по 31.12.2007р. і за 2008 рік), та свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, що є достатньою підставою для зарахування до страхового стажу вищевказаних періодів здійснення ним підприємницької діяльності. Отже, такі дії відповідача позивач вважає протиправними та просить суд задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року вказана позовна заява залишена без руху та позивачеві надано строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду: належним чином завірених копій доданих до позовної заяви документів на підтвердження повноважень особи, що її підписала, а саме: ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ№1046838 від 08.12.2020 року та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №2414 від 19 грудня 2011 року для відповідача.
На виконання ухвали суду від 25 січня 2021р. позивачем 03.02.2021р. до канцелярії суду надано належним чином завірені копії доданих до позовної заяви документів на підтвердження повноважень особи, що її підписала, а саме: ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ№1046838 від 08.12.2020 року та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №2414 від 19 грудня 2011 року для відповідача, чим усунуті недоліки позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.03.2021р. прийнято до розгляду вищевказану позовну заяву ОСОБА_1 та відкрито провадження в адміністративній справі №160/909/21, призначено цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) з 25.03.2021 року, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
Також вказаною ухвалою суду витребувано у ГУ ПФУ в Дніпропетровській області завірену належним чином копію пенсійної справи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
20.04.2021 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач пред`явлений позов не визнав та просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, посилаючись на те, що позивачеві призначено пенсію за віком з 08.06.2015р. відповідно до Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», обчислення якої проводилось із розрахунку загального страхового стажу позивача - 18 років 11 місяців 16 днів. Розрахунок страхового стажу проведено з наданих позивачем документів. Щодо зарахування до страхового стажу позивача періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.1998р. по 31.12.2006р. та з 01.04.2007р. по 31.12.2008р., то дані періоди зараховані відповідно до відомостей з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування. Таким чином, на думку відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області діє в межах повноважень, згідно з діючим законодавством.
Також разом із відзивом на позовну заяву відповідачем надано витребувану судом копію пенсійної справи ОСОБА_1 .
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257-263 КАС України, а також з урахуванням того, що з 01.04.2021р. по 16.04.2021р., включно, суддя Турова О.М. перебувала у щорічній відпустці, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), а повне судове рішення складено 20.04.2021р.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком, призначену з 08.06.2015р. відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до розрахунку стажу ОСОБА_1 , що міститься в матеріалах його пенсійної справи, ГУ ПФУ у Дніпропетровській області при призначенні позивачеві пенсії враховано загальний страховий стаж - 18 років 11 місяць 16 днів.
Як слідує з вищевказаного розрахунку стажу, відповідачем не включено до загального страхового стажу позивача, який враховується при обчисленні пенсії, періоди здійснення позивачем підприємницької діяльності з 01.01.1998р. по 31.12.2006р. та з 01.04.2007р. по 31.12.2008р.
Не погоджуючись з розміром призначеної пенсії та з розрахованим страховим стажем, ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Дніпропетровській області із заявою від 08.09.2020р. (вх.№165544 від 08.09.2020р.), в якій просив відповідача здійснити відповідний перерахунок його пенсії.
При цьому, конкретних підстав не зарахування періоду здійснення позивачем підприємницької діяльності з 01.01.1998р. по 31.12.2006р. та з 01.04.2007р. по 31.12.2008р. до його загального страхового стажу відповідач у вищевказаному листі взагалі не зазначив.
Незгода позивача з діями відповідача щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів здійснення ним підприємницької діяльності з 01.01.1998р. по 31.12.2006р. та з 01.04.2007р. по 31.12.2008р. та не проведення відповідного перерахунку пенсії зумовила звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
За приписами ст.11 Закону №1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, зокрема, фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент).
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
До 01.01.2004р. порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII).
Частиною 1 статті 62 Закону 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Відповідно до пункту 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі - Порядок №637), час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 1 травня 1993 року, а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків. Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.
Відповідно до п.2.7 Порядку №22-1до заяви про перерахунок пенсії у зв`язку з урахуванням страхового стажу (заробітної плати) після призначення пенсії, у зв`язку зі зміною кількості членів сім`ї, а також в інших випадках, які спричиняють збільшення чи зменшення розміру пенсії, надаються документи, передбачені підпунктами 2-4 пункту 2.1, пунктом 2.6 цього розділу.
Згідно з абз.3 п.п.2 п.2.1 Порядку №22-1 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.
Підпунктом 3 пункту 2.1 Порядку №22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 3, 4 до Положення).
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ, який набрав чинності з 11.10.2017р., внесено зміни до розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, а саме доповнено пунктом 31.
Так, з 11.10.2017 року відповідно до підпункту 1 пункту 31 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:
- з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;
- з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Отже, належним доказом, яким підприємець, що здійснював підприємницьку діяльність із застосуванням спрощеної системи оподаткування, може підтвердити свій стаж з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року може бути довідка про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності або спеціальний торговий патент, або свідоцтво про сплату єдиного податку, або патент про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідка про сплату страхових внесків, а з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року - документ, що підтверджує сплату ним страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів, а саме: довідка із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
Водночас, належними доказами, якими підприємець, що здійснював підприємницьку діяльність на загальній системі оподаткування, може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
Статтею 1 Закону №1058-IV визначено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку.
Згідно з частиною першою статті 21 Закону № 1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування. Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять від: державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; роботодавців; застрахованих осіб; фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчих органів сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад та уповноважених суб`єктів для обліку даних Єдиного державного демографічного реєстру; органів доходів і зборів, територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або в порядку міжвідомчого обміну інформацією; державної служби зайнятості; інших підприємств, установ, організацій та військових частин; компаній з управління активами; зберігачів; інших джерел, передбачених законодавством.
В позовній заяві ОСОБА_1 стверджує, що в періоди з 01.01.1998р. по 31.12.2006р. та з 01.04.2007р. по 31.12.2008р. позивач як фізична особа - підприємець здійснював підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування (був платником єдиного податку).
Водночас, позивачем надано лише свідоцтва про сплату ним єдиного податку за період з 2003-2006р.р. та за період з 01.04.2007р. по 31.12.2007р. і за 2008 рік.
Жодних доказів того, що в період з 01.01.1998р. по 31.12.2002р. ОСОБА_1 як фізична особа - підприємець здійснював підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування (був платником єдиного податку) (свідоцтва про сплату єдиного податку за цей період або довідки, виданої податковою інспекцією про перебування на обліку як суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням системи оподаткування та інформації про сплату податку тощо) позивачем не надано, у зв`язку із чим, стверджувати, що належним доказом підтвердження стажу позивача за період з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2002 року може бути довідка про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності (свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В01 №553876 від 24.04.1992 року), відсутні, позаяк довідка про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності може підтверджувати стаж за вказаний період лише підприємця, що здійснював підприємницьку діяльність із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а позивачем докази здійснення підприємницької діяльності саме на спрощеній системі оподаткування у період з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2002 року ані до відповідача із заявою про здійснення перерахунку пенсії від 08.09.2020р., ані до суду подано не було.
Також позивачем не надано ні до пенсійного органу, ні до суду жодних доказів сплати ним страхових внесків протягом періоду з 01 січня 1998 року по 31 грудня 2002 року. Відомості про сплату страхових внесків за вказані періоди також відсутні у відповідача та не встановлено судом під час судового розгляду справи.
Таким чином, суд вважає, що відповідач дійшов обґрунтованого висновку про те, що період здійснення позивачем підприємницької діяльності з 01 січня 1998 року по 31 грудня 2002 року не може бути зарахований до страхового стажу позивача, а тому підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.
Також суд зауважує, що факт здійснення підприємницької діяльності, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію не є належним доказом підтвердження сплати страхових внесків, облік яких ведеться пенсійним органом.
Водночас, позивачем надано докази того, що в період з 01.01.2003р. по 31.12.2003р. він як фізична особа - підприємець дійсно здійснював підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування (був платником єдиного податку), що підтверджується свідоцтвом про сплату єдиного податку Серії А №170322 від 01.10.2002р., згідно з яким ФОП ОСОБА_1 був платником єдиного податку у І-ІV кварталах 2003 року.
При цьому, свідоцтво про реєстрацію позивача як суб`єкта підприємницької діяльності та вищевказане свідоцтво про сплату єдиного податку Серії А №170322 від 01.10.2002р., згідно з яким ФОП ОСОБА_1 був платником єдиного податку у І-ІV кварталах 2003 року, надані позивачем разом із заявою про перерахунок пенсії та міститься в матеріалах пенсійної справи, проте відповідач безпідставно не прийняв ці документи як підтвердження стажу роботи позивача за період з 01.01.2003р. по 31.12.2003р., в той час, як з урахуванням приписів абз.3 п.п.2 п.2.1 Порядку №22-1 такі документи є належними доказами підтвердження стажу підприємця, що здійснював підприємницьку діяльність із застосуванням спрощеної системи оподаткування.
З метою поновлення вищевказаного порушеного права позивача суд доходить висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди здійснення ним підприємницької діяльності з 01.01.2003р. по 31.12.2003р. та здійснити відповідний перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі його заяви від 08.09.2020р., та виплату, з урахуванням раніше виплачених сум.
При цьому, вищевказаний перерахунок пенсії позивача має бути проведений саме з 01.09.2020р., з огляду на таке.
Частиною 4 статті 45 Закону № 1058-IV визначено, що перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки:
- у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа;
- у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.
Зважаючи на те, що заяву про перерахунок пенсії у зв`язку із виникненням права на її підвищення з усіма необхідними документами позивачем подано 08.09.2020р., тобто до 15 числа цього місяця включно, то, з урахуванням приписів ч.4 ст.45 Закону № 1058-IV, відповідний перерахунок пенсії ОСОБА_1 має бути здійснений саме з 01.09.2020р. (з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, позаяк відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно).
Водночас, суд не знаходить підстав для задоволення частини позовних вимог ОСОБА_1 щодо зарахування відповідачем до страхового стажу позивача періодів здійснення ним підприємницької діяльності з 01.01.2004р. по 31.12.2006р. та з 01.04.2007р. по 31.12.2008р., оскільки, як зазначалося вище, належним доказом, яким підприємець, що здійснював підприємницьку діяльність із застосуванням спрощеної системи оподаткування, може підтвердити свій стаж з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року є документ, що підтверджує сплату ним страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів, а саме: довідка із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
Положенням про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, затвердженого постановою КМУ № 794 від 04.06.1998 року, визначений порядок внесення відомостей про сплату внесків на соціальне пенсійне страхування.
Період здійснення фізичною особою - підприємцем підприємницької діяльності з 01.07.2000 року підтверджується даними персоніфікованого обліку.
Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування був утворений у 2011 році згідно Закону України « Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Постановою Правління ПФУ від 18.06.2014 року №10-1 затверджено Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відомості про сплату внесків на соціальне пенсійне забезпечення позивачем за період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2004р. по 31.12.2006р. та з 01.04.2007р. по 31.12.2008р. ОСОБА_1 не надано ні до суду, ні до пенсійного органу.
Згідно з Індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 , що містяться в матеріалах пенсійної справи позивача, наявна інформація щодо сплати останнім страхових внесків з 2009 року, і цей період, а також подальший врахований відповідачем при розрахунку загального страхового стажу позивача.
Надані позивачем свідоцтва про сплату єдиного податку за період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2004р. по 31.12.2006р. та з 01.04.2007р. по 31.12.2008р. свідчать лише про те, що він мав статус платника єдиного податку в ці періоди, проте, не підтверджують сам факт сплати позивачем єдиного податку та, відповідно, страхових внесків у його складі.
Наведені вище обставини свідчать про обґрунтованість не зарахування відповідачем до страхового стажу позивача спірного періоду здійснення ним підприємницької діяльності з 01.01.2004р. по 31.12.2006р. та з 01.04.2007р. по 31.12.2008р., а тому відмова відповідача в цій частині є правомірною, а позовні вимоги в цій частині такими, що задоволенню не підлягають.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За наведених обставин, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При цьому, відповідно до частини 3 статті 139 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
З огляду на положення вказаної статті та зважаючи на часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 908,00 грн. підлягають відшкодуванню на користь останнього пропорційно до розміру задоволених позовних вимог шляхом стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області коштів у сумі 165,10грн.
Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 260-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 20.04.2021 року.

Суддя: О.М. Турова