Справа № 360/1158/21
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2021-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

26 травня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1158/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Пляшкова К.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Старобільської міської ради Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 10 березня 2021 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Старобільської міської ради Луганської області (далі - відповідач, Старобільська міська рада), в якому позивачем заявлено такі вимоги:

1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 26 лютого 2021 року № 7/109 про відмову в наданні дозволу позивачу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) зобов`язати відповідача надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо безоплатного відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0, 10 га, за рахунок земель житлової та громадської забудови, що розташовані в межах населеного пункту, на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується у Старобільській міській раді Луганської області, згідно з клопотанням від 26 жовтня 2020 року № Р-665.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач 26 жовтня 2020 року звернувся до відповідача у відповідності до статті 118 Земельного кодексу України з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо безоплатного відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0, 10 га, за рахунок земель житлової і громадської забудови, що розташована в межах населеного пункту, на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується у Старобільській міській раді. Відповідачем 30 жовтня 2020 року надано мотивовану відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № 3182/01-06.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року в справі № 360/4581/20 визнано протиправною бездіяльність Старобільської міської ради Луганської області щодо неналежного розгляду клопотання позивача від 26 жовтня 2020 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо безоплатного відведення земельної ділянки у власність; зобов`язано відповідача розглянути на найближчому пленарному засіданні клопотання позивача від 26 жовтня 2020 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо безоплатного відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,10 га, за рахунок земель житлової та громадської забудови, що розташовані в межах населеного пункту, на території яка за даними державного земельного кадастру враховується у Старобільський міській раді Луганської області.

Рішенням відповідача від 26 лютого 2021 року № 7/109 позивачу відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки на підставі вимог пунктів 3, 4 статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», відповідно до яких в даному випадку має бути розроблений план зонування або детальний план території.

Позивач з цим рішенням не погоджується, оскільки відповідно до статті 1 Закону України «Про землеустрій», статей 19, 20 Земельного кодексу України зміна виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель (за виключенням земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) здійснюється її власником (користувачем) самостійно. Зміна виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель не є зміною її цільового призначення, тому не потребує проходження процедур, які застосовуються при зміні цільового призначення. Єдина умова - дотримання вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, необхідність урахування містобудівної документації та документації із землеустрою.

Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, земельна ділянка з кадастровим номером :03:005:0380 належить до категорії земель житлової та громадської забудови з цільовим призначенням 03.15 Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови та знаходиться у комунальній власності.

Частиною восьмою статті 118 Земельного кодексу України визначений вичерпний перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, до якого вказані відповідачем в оскаржуваному рішенні підстави не віднесені.

З урахування зазначеного позивач просить суд, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою від 15 березня 2021 року позовну заяву залишено без руху (арк. спр. 27-28).

Ухвалою від 29 березня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі (арк. спр. 37-38).

Від Старобільської міської ради 13 та 14 квітня 2021 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав (арк. спр. 44-49, 55-66).

Позивач 26 жовтня 2020 року звернувся до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , за рахунок земель житлової та громадської забудови, що розташовані в межах населеного пункту на території, яка за даними Державного земельного кадастру враховується у Старобільській міській раді Луганської області, разом з яким надав копію паспорта та ідентифікаційного коду позивача, графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки відповідно до частини другої статті 123 Земельного кодексу України. Із змісту клопотання позивача слідує, що він має намір безоплатно одержати у власність земельну ділянку з метою подальшого будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд, тобто виступати як суб`єкт містобудування.

В ході розгляду клопотання встановлено, що земельна ділянка, вказана у викопіюванні її бажаного місця розташування, відповідно до генерального плану м. Старобільськ затвердженого рішенням Старобільської міської ради від 23 грудня 2005 року № 28/7, знаходиться на території Старобільського комбінату комунальних підприємств виробничого управління житлово-комунальних господарств (ВУЖКГ). Згідно з кодом 03.12 Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженого наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 23.07.2010 № 548 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01.11.2010 за № 1011/18306), територія ВУЖКГ, на якій позивач зацікавлений безоплатно одержати у власність земельну ділянку, належить до земель громадської забудови, які призначені для будівництва та обслуговування будівель і споруд закладів комунального обслуговування.

Викопіювання бажаного місця розташування земельної ділянки, орієнтовною площею 0,10 га, яке надано позивачем у формі додатку до клопотання від 26 жовтня 2020 року, зареєстрованого за № Р-665, не має ніякого відношення до відомостей про земельну ділянку з кадастровим номером :03:005:0380, площею 0,1542 га, яка є сформованою за даними Державного земельного кадастру.

Класифікація видів цільового призначення земель (скорочено - КВЦПЗ) за юридичною природою її створення є нормативно-правовим актом, тому, відповідно до частини першої статті 3 Земельного кодексу України має бути обов`язковою до застосування для розв`язання даного спору, оскільки КВЦПЗ розроблена відповідно до наведеного Кодексу, і згідно пунктів 1.3, 1.4 Класифікації, така застосовується для використання, зокрема, органами місцевого самоврядування та визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів.

У розділі «Секція В» «03» КВЦПЗ визначено, що землями громадської забудови є землі, які використовуються для розміщення громадських будівель і споруд (готелів, офісних будівель, торговельних будівель, для публічних виступів, для музеїв та бібліотек, для навчальних та дослідних закладів, для лікарень та оздоровчих закладів), інших об`єктів загального користування.

Згідно з пунктом 3 статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється, крім випадків, встановлених даною статтею. Надання земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарський будівель і споруд (присадибна ділянка) не підпадає до визначених даною статтею випадків. Відповідно до пункту 4 статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зміна цільового призначення земельної ділянки, яка не відповідає плану зонування території та/або детальному плану території, забороняється.

Враховуючи наведені норми, для надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, в наявності повинен бути детальний план території, яка підлягає забудові, тому позивачу варто звернутись до міської ради з заявою щодо розроблення детального плану для прийняття відповідного рішення. Про необхідність вчинення зазначених дій, міська рада повідомила листом від 30 жовтня 2020 року № 3182/01-06 та зазначила в рішенні від 26 лютого 2021 року № 7/109, яке оскаржується позивачем.

Щодо тверджень позивача про відсутність визначених статтею 118 Земельного кодексу України підстав для відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, відповідач зазначає, що цією статтею визначено підставою для відмови у наданні такого дозволу - невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації. В рішенні вказано, що позивачу відмовлено в наданні дозволу на підставі статті третьої та четвертої статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

З урахуванням викладеного, відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Позивачем 19 квітня 2021 року подано відповідь на відзив, 12 травня 2021 року - пояснення (арк. спр. 78-89, 115-117).

Відповідачем 22 квітня 2021 року подано заперечення (арк. спр. 100-109).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив таке.

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 26 жовтня 2020 року звернувся до Старобільської міської ради з клопотанням від 26 жовтня 2020 року, зареєстрованим за № Р-665, про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо безоплатного відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,10 га, за рахунок земель житлової та громадської забудови, що розташована в межах населеного пункту, на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується у Старобільській міській раді, додавши до клопотання копію паспорту, копію картки фізичної особи - платника податків, графічні матеріали, на яких вказано бажане місце розташування земельної ділянки (арк. спр. 9-10, 32-34).

Листом від 30 жовтня 2020 року № 3182/01-06 Старобільська міська рада повідомила позивача, що земельна ділянка, зазначена у доданому до клопотання викопіюванні, відповідно до генерального плану м. Старобільськ (концепція розвитку міста), затвердженого рішенням міської ради від 23 грудня 2005 року № 28/7, знаходиться на території комунальних підприємств. Згідно з класифікацією видів цільового призначення земель дана територія належить до земель громадської забудови (для будівництва та обслуговування будівель закладів комунального обслуговування), а не до земель житлової забудови (для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)). Отже, в даному випадку необхідно розробляти проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки із зміною її цільового призначення. Також відповідач зазначив, що відповідно до пункту 3 статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється, крім окремих випадків, встановлених даною статтею зазначеного закону. Надання земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) не підпадає у встановлені випадки. Крім того, відповідач зазначив, що відповідно до пункту 4 статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зміна цільового призначення земельної ділянки, яка не відповідає плану зонування території та/або детальному плану території забороняється (арк. спр. 11-12, 47-48).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року в справі № 360/4581/20 позов ОСОБА_1 до Старобільської міської ради про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність Старобільської міської ради щодо неналежного розгляду клопотання ОСОБА_1 від 26 жовтня 2020 року, зареєстрованого за № Р-665, про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо безоплатного відведення земельної ділянки у власність; зобов`язано Старобільську міську раду розглянути на найближчому пленарному засіданні клопотання ОСОБА_1 від 26 жовтня 2020 року, зареєстроване за № Р-665, про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо безоплатного відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,10 га, за рахунок земель житлової та громадської забудови, що розташовані в межах населеного пункту, на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується у Старобільській міській раді; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено (арк. спр. 12-16).

Рішенням від 26 лютого 2021 року № 7/109 Старобільська міська рада, керуючись пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статтею 12 Земельного кодексу України, статтею 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», на виконання рішення суду в справі № 360/4581/20, повторно розглянувши клопотання ОСОБА_1 з доданим до нього викопіюванням бажаного місця розташування земельної ділянки, вирішила відмовити в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,10 га, враховуючи вимоги пунктів 3, 4 статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», відповідно до яких в даному випадку має бути розроблений план зонування або детальний план території (пункт 1); рекомендовано ОСОБА_1 звернутися до виконавчого комітету Старобільської міської ради з заявою про розроблення детального плану частини території м. Старобільськ, в межах якої розташована земельна ділянка, зазначена в пункті 1 даного рішення, у зв`язку з відсутністю розробленого плану зонування по м. Старобільськ (пункт 2) (арк. спр. 17 зворот).

Про прийняте рішення відповідач повідомив позивача листом від 04 березня 2021 року № 1440/01-06 (арк. спр. 17).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 25 Закону України від 21.05.1997 № 280/97 ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97 ВР) сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно з пунктом 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Частинами першою, другою та десятою статті 59 Закону № 280/97-ВР встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (частина перша статті 3 Земельного кодексу України).

Згідно з частиною другою статті 4 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Згідно з пунктами «а», «б» частини першої статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії:

а) землі сільськогосподарського призначення;

б) землі житлової та громадської забудови;

в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;

г) землі оздоровчого призначення;

ґ) землі рекреаційного призначення;

д) землі історико-культурного призначення;

е) землі лісогосподарського призначення;

є) землі водного фонду;

ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Частиною першою статті 20 Земельного кодексу України визначено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу (частина друга статті 20 Земельного кодексу України).

Згідно з абзацом першим частини п`ятої статті 20 Земельного кодексу України види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Статтею 38 Земельного кодексу України визначено, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.

Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм (стаття 39 Земельного кодексу України).

Статтею 40 Земельного кодексу України встановлено, що громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Згідно з пунктом «б» частини першої статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Абзацом першим частини першої та частиною другою статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Пунктом «в» частини третьої цієї статті передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у власність врегульовано статтею 118 Земельного кодексу України, зокрема:

- громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею (частина шоста);

- відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки (частина сьома);

- проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (частина восьма);

- відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом-після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (частина дев`ята);

- відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (частина десята);

- у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (частина одинадцята).

Пунктом «г» частини першої статті 121 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Відповідно до статті 1 Закону України від 16.11.1992 № 2780-XII «Про основи містобудування» містобудування (містобудівна діяльність) - це цілеспрямована діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, громадян, об`єднань громадян по створенню та підтриманню повноцінного життєвого середовища, яка включає прогнозування розвитку населених пунктів і територій, планування, забудову та інше використання територій, проектування, будівництво об`єктів містобудування, спорудження інших об`єктів, реконструкцію історичних населених пунктів при збереженні традиційного характеру середовища, реставрацію та реабілітацію об`єктів культурної спадщини, створення інженерної та транспортної інфраструктури.

Статтею 1 Закону України від 17.02.2011 № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон № 3038-VI) визначено, що у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

будівництво - нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт об`єкта будівництва (пункт 1);

генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту (пункт 2);

детальний план території - містобудівна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території (пункт 3);

містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій (пункт 7);

план зонування території (зонінг) - містобудівна документація, що визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон (пункт 9).

Відповідно до частини другої статті 5 Закону № 3038-VI вимоги містобудівної документації є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами містобудування.

Частиною першою статті 16 Закону № 3038-VI визначено, що планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Абзацами першим та четвертим статті 17 Закону № 3038-VI визначено, що генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 3038-VI план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

План зонування території розробляється з метою створення сприятливих умов для життєдіяльності людини, забезпечення захисту територій від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, запобігання надмірній концентрації населення і об`єктів виробництва, зниження рівня забруднення навколишнього природного середовища, охорони та використання територій з особливим статусом, у тому числі ландшафтів, об`єктів історико-культурної спадщини, а також земель сільськогосподарського призначення і лісів та підлягає стратегічній екологічній оцінці.

Частиною першою статті 19 Закону № 3038-VI визначено, що детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території.

Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції, та підлягає стратегічній екологічній оцінці.

Абзацом 2 частини другої статті 24 Закону № 3038-VI визначено, що забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Згідно з частиною третьою статті 24 Закону № 3038-VI у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється, крім випадків:

1) розташування на земельній ділянці будівлі (споруди), що перебуває у власності фізичної або юридичної особи;

2) приватизації громадянином земельної ділянки, наданої йому в користування відповідно до закону;

3) надання земельної ділянки, розташованої на території зони відчуження чи зони безумовного (обов`язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

4) надання земельної ділянки для розміщення лінійних об`єктів транспортної та енергетичної інфраструктури (доріг, мостів, естакад, ліній електропередачі, зв`язку);

5) буріння, влаштування та підключення нафтових і газових свердловин за межами населених пунктів;

6) будівництва, експлуатації військових та інших оборонних об`єктів.

Передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у випадках, визначених цією частиною, за відсутності плану зонування або детального плану території не допускається, якщо земельна ділянка:

розташована в межах зелених зон населених пунктів, внутрішньоквартальних територій (територій міжрайонного озеленення, елементів благоустрою, спортивних майданчиків, майданчиків відпочинку та соціального обслуговування населення);

віднесена до категорії земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного призначення, рекреаційного призначення (крім земель для дачного будівництва), лісогосподарського призначення.

Частиною четвертою статті 24 Закону № 3038-VI визначено, що зміна цільового призначення земельної ділянки, яка не відповідає плану зонування території та/або детальному плану території забороняється.

Режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, встановлюється у генеральних планах населених пунктів, планах зонування та детальних планах територій (частина перша статті 25 Закон № 3038-VI).

Відповідно до статті 1 Закону України від 22.05.2003 № 858-IV «Про землеустрій» (далі - Закон № 858-IV) у цьому Законі наведені нижче основні терміни вживаються в такому значенні:

документація із землеустрою (землевпорядна документація) - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо;

проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом;

цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Згідно з частинами першою та другою статті 50 Закону № 858-IV проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 № 548, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.11.2010 за № 1011/18306, затверджено Класифікацію видів цільового призначення земель (далі - КВЦПЗ), пунктами 1.2, 1.3 та 1.4 якого визначено, що код та цільове призначення земель застосовуються для забезпечення обліку земельних ділянок за видами цільового призначення у державному земельному кадастрі.

КВЦПЗ застосовується для використання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, організаціями, підприємствами, установами для ведення обліку земель та формування звітності із земельних ресурсів.

КВЦПЗ визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів.

Дослідженням КВЦПЗ встановлено, що до секції В «Землі житлової та громадської забудови» включено розділ «02» «Землі житлової забудови (землі, які використовуються для розміщення житлової забудови (житлові будинки, гуртожитки, господарські будівлі та інше); землі, які використовуються для розміщення гаражного будівництва)» та розділ «03» «Землі громадської забудови (землі, які використовуються для розміщення громадських будівель і споруд (готелів, офісних будівель, торговельних будівель, для публічних виступів, для музеїв та бібліотек, для навчальних та дослідних закладів, для лікарень та оздоровчих закладів), інших об`єктів загального користування)».

З системного аналізу вищевикладених положень законодавства слідує, що порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянам передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання у місячний строк дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

4) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується у відповідності до приписів статті 186-1 Земельного кодексу України;

5) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

6) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що такий орган у двотижневий строк зобов`язаний прийняти відповідне рішення.

Всі дії відповідних суб`єктів земельно-правової процедури є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання земельної ділянки у власність.

Визначена законом процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого «земельного» питання. У світлі вимог частини другої статті 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим.

Земельний кодекс України визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, при цьому зобов`язує уповноважений у випадках прийняття рішення про відмову в наданні такого дозволу належним чином мотивувати причини відмови.

В оспорюваному рішенні Старобільської міської ради вказано, що ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,10 га, враховуючи вимоги пунктів 3, 4 статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», відповідно до яких в даному випадку має бути розроблений план зонування або детальний план території. Тобто з підстав невідповідності місця розташування об`єкта вимогам законів.

Оскільки позивач планує здійснити забудову земельної ділянки, яку бажає безоплатно отримати у власність, суд погоджується з твердженнями відповідача, що ОСОБА_1 є суб`єктом містобудування, на якого поширюються положення Закону № 3038-VI.

За змістом положень статті 24 Закону № 3038-VI вибір земельної ділянки для забудови здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства, та на підставі затвердженої містобудівної документації, яка включає розроблення плану зонування території та детального плану території. При цьому, у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється. Зміна цільового призначення земельної ділянки, яка не відповідає плану зонування території та/або детальному плану території забороняється.

З клопотання від 26 жовтня 2020 року слідує, що позивач звернувся до відповідача за безоплатним отриманням земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що згідно з КВЦПЗ відповідає коду 02.01 «Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)». До клопотання додані графічні матеріали з бажаним місцем розташування земельної ділянки (викопіювання)

З наданого позивачем витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :03:005:0380, з місцем розташування: АДРЕСА_1 , площею 0,1542 га, встановлено, що цільове призначення цієї земельної ділянки: 03.15 Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, категорія земель: землі житлової та громадської забудови, вид використання земельної ділянки: обслуговування виробничо-складських приміщень, форма власності: комунальна (арк. спр. 18).

Відповідачем шляхом співставлення схеми генерального плану з бажаним місцем розташування земельної ділянки у викопіюванні, наданому позивачем разом з клопотанням від 26 жовтня 2020 року, визначено, що зазначене бажане місце розміщується в межах території під № 88, яка є територію комунальних підприємств. Відповідно до коду 03.12 КВЦПЗ земельна ділянка за категорією належить до земель громадської забудови з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування будівель і споруд закладів комунального обслуговування. Вказані обставини підтверджені викопіюванням із генерального плану м. Старобільськ (концепція розвитку), затвердженого рішенням Старобільської міської ради від 23 грудня 2005 року № 28/7 (арк. спр. 67).

З огляду на вищевикладені обставини, суд погоджується з твердженням відповідача, що позивач звернувся за отриманням земельної ділянки у власність із зміною її цільового призначення - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою, з земель громадської забудови на землі житлової забудови.

Відповідно, суд погоджується з твердженнями відповідача, що в такому випадку відсутність плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, згідно з частиною третьою статті 24 Закону № 3038-VI унеможливлює передачу (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність позивачу. При цьому, випадок позивача не підпадає під перелік виключень, визначених частиною третьою статті 24 Закону № 3038-VI.

Більш того, судом встановлено, що в даному випадку місце розташування бажаної для отримання позивачем земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, не відповідає генеральному плану м. Старобільськ, згідно з яким заплановано земельну ділянку використати під громадську забудову для будівництва та обслуговування будівель і споруд закладів комунального обслуговування.

Як вже вище вказано, згідно з частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, зокрема є невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, а також генеральному плану населеного пункту та іншій містобудівній документації, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином суд дійшов висновку, що відповідач, встановивши шляхом співставлення графічних матеріалів, наданих позивачем, з генеральним планом забудови м. Старобільськ, що позивач має намір отримати земельну ділянку із зміною її цільового призначення, а також відсутність плану зонування території та детального плану території за місцем розташування бажаної земельної ділянки, мав законні підстави для прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки у власність з підстав невідповідності вимогам законів - статті 24 Закону № 3038-VI.

За таких обставин, враховуючи положення статей 20, 39, 118 Земельного кодексу України та статей 17, 18, 24 Закону № 3038-VI, суд дійшов до висновку, що Старобільська міська рада, ухвалюючи спірне рішення про відмову у наданні згоди позивачу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, діяла у межах наданих їй повноважень та з урахуванням діючого законодавства.

Що стосується тверджень позивача про відсутність в оскаржуваному рішенні конкретної визначеної частиною першою статті 118 Земельного кодексу України підстави для відмови в наданні дозволу, суд вважає, що вони не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки, як вже вище вказано в оспорюваному рішенні вказано про невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам частини третьої та четвертої статті 24 Закону № 3038-VI.

В свою чергу, відсутність в оскаржуваному рішенні відповідача безпосереднього посилання на статтю 118 Земельного кодексу України, на думку суду, сама по собі не може бути підставою для скасування цього рішення, оскільки за загальним правилом, формальні процедурні порушення, допущені суб`єктом владних повноважень при прийнятті оспорюваного рішення, самі по собі не свідчать про протиправність такого рішення, тому не можуть бути підставою для скасування правильного за змістом рішення суб`єкта владних повноважень. З цих підстав суд також відхиляє твердження позивача про відсутність розгорнутого обґрунтування прийнятого відповідачем рішення.

Посилання позивача на правову позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 21 листопада 2019 року в справі № 1840/3059/18, що відсутність розробленого та затвердженого детального плану території, за наявності чинного генерального плану, не є підставою для відмови у видачі містобудівних умов чи їх скасування, судом не враховуються при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, оскільки правовідносини, що склалися між сторонами в даній справі не є подібними до розглянутих Верховним Судом у справі № 1840/3059/18.

Всім іншим наведеним позивачем у заявах по суті справи правовим висновкам Верховного Суду в подібних правовідносинах висновок суду в даній справі не суперечить.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу, що наведений позивачем приклад неоднакового підходу Старобільської міської ради до вирішення клопотань про надання дозволів на розробку проектів землеустрою в даному випадку є недоречним, оскільки цей наведений позивачем випадок як раз входить до переліку виключень, визначених частиною третьою статті 24 Закону № 3038-VI, а саме випадок, визначений пунктом 1, - розташування на земельній ділянці будівлі (споруди), що перебуває у власності фізичної або юридичної особи.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Що стосується інших обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд вважає за необхідне зауважити, що у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» зазначено, що суд зобов`язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника. Виходячи з позиції цього суду, що висловлена в пункті 42 рішення «Бендерський проти України», судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

Вказані вимоги зобов`язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку вживати передбачені законом заходи з метою з`ясування всіх обставин у справі, що мають значення для вирішення спору, встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин з метою з`ясування об`єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту, та в достатній мірі висвітлити мотиви прийняття конкретних рішень.

З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вищевикладені факти та обставини безумовно свідчать про прийняття відповідачем правомірного рішення, а інші доводи не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, керуючись положеннями статті 139 КАС України, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору не підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Старобільської міської ради Луганської області (місцезнаходження: 92703, Луганська область, Старобільський район, місто Старобільськ, вулиця Центральна, будинок 36, код за ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Пляшкова