Справа № 344/15239/20
Суддя: Польська М. В.
Дата ухвалення: 2021-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/344/38/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Польської М.В.

секретаря Караїм Ю.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Тиніва І.Д.

та представника відповідача 2 Карпаш Г.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до головного державного інспектора з праці Управління Держпраці в Івано-Франківській області Ткачук (Кучер) Надії Мирославівни, Управління Держпраці в Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач в листопаді 2020р. звернувся в суд з наведеним адміністративним позовом до головного державного інспектора з праці Управління Держпраці в Івано-Франківській області Ткачук (Кучер) Надії Мирославівни, посилаючись на те, що постановою інспектора з праці Управління Держпраці в Івано-Франківській області Ткачук Н.М. від 30.10.2020р. у справі №ІФ 11795/1677/АВ/П/ПТ/ПС на нього було накладено адмінстягнення у вигляді штрафу в розмірі 850грн.

Постанова мотивована тим, що ОСОБА_1 не виконав вимоги п.1 припису від 25.06.2020р., оскільки комунальний заклад «Івано-Франківська станція швидкої медичної допомоги» (надалі КЗ «ІФ СШМД») не перераховано на рахунок підприємства грошову компенсацію за невикористані працівниками дні щорічної відпустки, під час переведення працівників у КНП «ОКЦЕМД та МК ІФОР», не вжито заходів усунення порушення ст.188-6 КУпАП. Однак, у його діях відсутня суб`єктивна сторона правопорушення, винних дій він не вчиняв, так як звільнення і переведення працівників мало місце в березні 2020р., а тільки з 18.05.2020р. на нього було покладено виконання обов`язків голови комісії з припинення діяльності КЗ «ІФ СШМД» в зв`язку зі смертю попереднього голови комісії. Припис видавався 25.06.2020р. і обґрунтовану відповідь позивач на припис надав, вказавши неможливість усунення вказаного в приписі та про припинення з 01.06.2020р. повністю фінансування закладу, у зв`язку з реорганізацією шляхом приєднання до КНП «ОКЦЕМД та МК ІФОР» та наявності передавального акту щодо цього затвердженого сесією міської ради, в т.ч. припинення діяльності комісії, а на дату переведення працівників таке фінансування для виплати компенсації комунальний заклад не отримував.

27.01.2021р. від відповідача 1 надійшов відзив на позов.

В обґрунтування заперечення щодо позовних вимог зазначено, що на підставі звернення ОСОБА_2 , яке надійшло в управління 13.04.2020р., наказом від 17.06.2020р. призначено позапланову перевірку перевірки дотримання вимог трудового законодавства, направлення про перевірку було вручено позивачу 19.06.2020р. За результатами перевірки нею виявлено порушення про що складено Акт інспекційного відвідування юридичної особи від 25.06.2020р., в якому вказано про порушення ч.1 ст.83 КЗпП України, а саме переведення ОСОБА_2 25.03.2020р. без перерахування грошової компенсації за невикористану відпустку. Вручено 25.06.2020р. припис із вимогою усунення порушення до 13.07.2020р., а листом від 08.07.2020р. позивач надав відповідь про неможливість виконання припису, але без надання жодних документів. 30.10.202р. проведено захід державного контролю, складено Акт та повторно позивачу вручено припис за невиконання вимог посадової особи, складено протокол, який в присутності позивача розглянуто та винесено 30.10.2020р. постанову.

Ухвалою суду від 09.03.2021р. до участі у справі залучено співвідповідачем Управління Держпраці в Івано-Франківській області.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з мотивів, які викладені у позові, просили позовні вимоги задовольнити. Додав представник те, що не було з`ясовано відповідачем 1 ні наявність складу правопорушення, ні вину позивача, ні можливість реального виконання припису, а на час складання оскаржуваної постанови не з`ясовано, що позивач не був головою ліквідаційної комісії, яка припинила свої повноваження з часу затвердження передавального акту у липні 2020р.

Відповідач 1 в судове засідання не з`явилася, однак скористалась правом подачі відзиву.

Представник відповідача 2 просив у позові відмовити.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що між сторонами виник публічно-правовий спір щодо правомірності накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ст.188-6 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, згідно оскаржуваної постанови інспектора праці Управління Держпраці в Івано-Франківській області Ткачук Н.М. від 30.10.2020р. у справі №ІФ 11795/1677/АВ/П/ПТ/ПС, голова комісії з припинення ОСОБА_1 допустив невиконання п.1 припису від 25.06.2020р. №ІФ8717/1682/АВ/П, зокрема в порушення ст.83 КЗпП України під час переведення працівників у КНП «ОКЦЕМД та МК ІФОР» не перераховано на рахунок підприємства грошову компенсацію за не використані працівниками днів щорічної відпустки. У зв`язку з чим на нього накладено штраф за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.188-6 КУпАП у розмірі 850 грн. (а.с.3-4).

Відповідно до ст.188-6 КУпАП невиконання законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, щодо усунення порушень законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування або створення перешкод для діяльності цього органу тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У відповідності до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч.1 ст.72 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Оскаржуючи дану постанову позивач зазначив, що у його діях відсутня суб`єктивна сторона правопорушення, винних дій він не вчиняв, так як звільнення і переведення працівників мало місце ще в березні 2020р., а тільки з 18.05.2020р. на нього було покладено виконання обов`язків голови комісії з припинення діяльності КЗ «ІФ СШМД» в зв`язку зі смертю 10.05.2020р. попереднього голови комісії.

Дійсно, згідно рішення Івано-Франківської обласної ради від 29.05.2020р. №1482-35/2020 було затверджено передавальний акт КЗ «ІФ СШМД» та встановлено, що КНП «ОКЦЕМД та МК ІФОР» є правонаступником майна, прав та обов`язків КЗ «ІФ СШМД» (а.с.87-88). Попередньо, рішення про припинення (реорганізацію) КЗ шляхом приєднання до КНП було прийняте обласною радою ще 13.12.2019р.

Згідно даних трудової книжки (а.с.81-86) 21.01.2020р. ОСОБА_1 був на посаді заст.гол.лікаря з медичної частини КЗ «ІФ СШМД» і 01.07.2020р. в зв`язку з реорганізацією шляхом приєднання юр.особи зарахований в штат КНП «ОКЦЕМД та МК ІФОР» на посаду в.о. завідувача Івано-Франківської станції екстреної швидкої медичної допомоги.

Станом на 23.07.2020р. всі реєстраційні рахунки КЗ «ІФ СШМД» були закриті (а.с.89), про що повідомив позивач відповідача 1 також попередньо усно.

Рішенням Івано-Франківської обласної ради від 31.07.2020р. №1525-36/2020 було внесено зміни до попереднього рішення від 29.05.2020р. та затверджено передавальний акт КЗ «ІФ СШМД» в новій редакції (складений 18.05.2020р.), де головою ліквідаційної комісії було призначено вже ОСОБА_1 , в зв`язку зі смертю попереднього голови комісії (а.с.90-100).

Суд звертає увагу, що припис відповідача видавався 25.06.2020р. і обґрунтовану відповідь позивач на припис надав, вказавши неможливість усунення вказаного в приписі та про припинення з 01.06.2020р. повністю фінансування закладу, у зв`язку з реорганізацією шляхом приєднання до КНП «ОКЦЕМД та МК ІФОР» та наявності передавального акту щодо цього затвердженого сесією міської ради, в т.ч. припинення діяльності комісії, а на дату переведення працівників таке фінансування для виплати компенсації комунальний заклад не отримував.

Дане підтверджується зібраними доказами в матеріалах справи.

Дійсно за ст.83 КЗпП України, у разі переведення працівника на роботу на інше підприємство, в установу, організацію грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток за його бажанням повинна бути перерахована на рахунок підприємства, установи, організації, куди перейшов працівник. За бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні.

У оскаржуваній постанові зазначається, що лікар з медицини невідкладних станів КЗ «ІФ СШМД» ОСОБА_2 просив переведення у КНП «ОКЦЕМД та МК ІФОР» з 31.03.2020р. із збереженням по місцю нової роботи права на відпрацьовані та не використані основну і додаткову відпустки (наказ Департаменту охорони здоров`я Івано-Франківської облдержадміністрації про звільнення в зв`язку з переведенням даного працівника від 23.03.2020р. №99), однак не було перерахування КЗ, що приєднюється до новоствореного КНП, такої компенсації. Таке ж порушення встановлено і щодо інших працівників при переведенні.

На підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення відповідачем надано факт звернення працівника (а.с.34-35), однак заявник не ставив питання щодо порушення його прав на використання відпустки за новим місцем роботи. При цьому, судом не встановлено, що інспектор з`ясовував у нової юридичної особи, до якої приєднано іншу особу, чи збережене право на отримання відпустки скаржником.

Суд звертає увагу на те, що, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суб`єкт владних повноважень відповідач повинен системно застосовувати положення законодавства та конкретних обставин кожної справи.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, в даній адміністративній справі не виконано обов`язку щодо доведення правомірності прийнятого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, як і не надано належних доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, та зокрема, доказів вчинення позивачем відповідного адміністративного правопорушення, а справа про адмінправопорушення підлягає закриттю за вимогами п.3 ч.3 ст.286 КАС України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що постанова у справі про адміністративне правопорушення є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, окрім цього, згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Однак, доведення при оскарженні протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, з врахуванням ч.2 ст.77 КАС України покладається на відповідача.

Враховуючи, що відповідач не виконав покладений на нього, згідно вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, обов`язок доказування правомірності свого рішення, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення.

Що стосується вимоги про розподіл судових витрат, суд дійшов наступного висновку.

Так, ч. ч. 1, 3 ст.132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, які не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем під час звернення до суду сплачено судовий збір у розмірі 420 грн 40 коп.

З урахуванням зазначених процесуальних норм сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з суб`єкта владних повноважень за рахунок бюджетних асигнувань з Управління Держпраці в Івано-Франківській області.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 221, 251, 252 КУпАП, керуючись ст. ст. 9, 77, 241-246, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову інспектора з праці Управління Держпраці в Івано-Франківській області Ткачук Н.М. від 30.10.2020р. у справі №ІФ 11795/1677/АВ/П/ПТ/ПС якою накладено на ОСОБА_1 адмінстягнення у вигляді штрафу в розмірі 850грн., та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління Держпраці в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , що проживає в АДРЕСА_1 судовий збір в розмірі 420.40грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський міський.

Суддя Польська М.В.