Справа № 600/1206/21-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2021-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

27 травня 2021 р. м. Чернівці Справа № 600/1206/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованої індексації грошового забезпечення на час звільнення з військової служби - день виключення із списків особового складу прикордонного загону;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні - невчасну невиплату індексації грошового забезпечення, із розрахунку середньоденного грошового забезпечення визначеного згідно положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 за період із 01 серпня 2019 року до дня фактичного розрахунку 19 лютого 2021 року.

В обґрунтування позову, з урахуванням змісту позовної заяви та відповіді на відзив, зазначено, що протягом 2020-2021 років позивачу, звільненому з військової служби 01 серпня 2019 року, виплачена заборгованість з індексації грошового забезпечення в сумі 18082,06 грн за період з 2014 року по 2019 роки. Фактичний розрахунок по виплаті індексації грошового забезпечення було проведено з позивачем 19 лютого 2021 року, у зв`язку з чим він вважає, що наявні підстави для виплати йому середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні у відповідності до статей 116, 117 Кодексу законів про працю України та постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 за період з 01 серпня 2019 року (день звільнення з військової служби) по 19 лютого 2021 року (день фактичного розрахунку). При цьому позивач вказував на безпідставність визначеної відповідачем самостійно суми середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, оскільки така не відповідає вимогам законодавства, на підставі якого приймається рішення про стягнення середнього заробітку за період невчасного розрахунку при звільненні.

Ухвалою суду від 24 березня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження задоволено; вирішено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено строки для подання заяв по суті справи.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказував, що положення статей 116, 117 Кодексу законів про працю України, на які посилається позивач в обґрунтування заявленого позову, не можуть застосовуватися у спірних відносинах, оскільки вказані вище норми не поширюються на військовослужбовців та не регулюють порядок проходження ними військової служби. Військовослужбовці не мають статусу «працівник», а проходження ними військової служби визначається спеціальним законодавством, яке є пріоритетним по відношенню до трудового законодавства. Крім цього, відповідач зауважив, що позивача було повідомлено про наявність заборгованості з індексації грошового забезпечення у зв`язку з відсутністю фінансування. Після надходження коштів позивачу виплачено заборгованість з індексації грошового забезпечення у травні 2020 року та в лютому 2021 року. Стосовно спірного періоду, за який позивач просить стягнути середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, відповідач вказав, що сума такого у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 становить 289611,84 грн, що є неспівмірним між розміром виплаченої заборгованості та розміром середнього забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні і не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні. Разом з цим, зазначено, що позивачу належна виплата у сумі 4505,00 грн, яка розрахована із врахуванням періоду з часу несвоєчасного проведення розрахунку при звільненні по час фактичного розрахунку з позивачем, а також виходячи із виплаченої суми у розмірі 17190,13 грн.

Правом подати заперечення відповідач не скористався.

Дослідивши наявні у справі матеріали, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач проходив військову службу за контрактом у Державній прикордонній службі України.

На підставі наказу начальника Західного регіонального управління (І категорії) від 26 червня 2019 року №277-ОС начальником 31 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України видано наказ від 01 серпня 2019 року №243-ОС «Про особовий склад», яким позивача виключено із списків особового складу та всіх видів грошового забезпечення. Справи та посаду здав 01 серпня 2019 року. Остаточною датою закінчення військової служби вважається 01 серпня 2019 року.

Цим же наказом зобов`язано виплатити позивачу наступні виплати:

- одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 25 повних календарних років служби;

- грошову компенсацію за 14 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2019 рік;

- премію у розмірі встановлених відсотків посадового окладу з 1 серпня 2019 року.

Як вбачається з листа Чернівецького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 28 квітня 2020 року №11/Ц-51, нарахування та виплата індексації грошового забезпечення за 2014-2019 роки будуть здійснені позивачу після надходження фінансування на зазначені цілі.

Згідно з платіжним дорученням №1195 від 28 травня 2020 року позивачу виплачено заборгованість з індексації грошового забезпечення в сумі 4254,05 грн.

Відповідно до змісту довідки про нараховану та виплачену індексацію за 2015-2019 роки, направлену на адресу позивача листом Чернівецького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 20 липня 2020 року №11/Ц-140, заборгованість з виплати індексації становить 4949,78 грн.

У лютому 2021 року позивачу виплачено заборгованість з індексації грошового забезпечення в сумі 12936,08 грн, що підтверджується платіжним дорученням №336 від 18 лютого 2021 року.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт виплати позивачу індексації грошового забезпечення у сумі 17190,13 грн. При цьому, учасниками справи не заперечується того, що виплата індексації грошового забезпечення відбулась саме 19 лютого 2021 року.

Водночас позивач у позові зазначив, що індексація грошового забезпечення виплачена йому в сумі 18082,06 грн.

Вказане свідчить про наявність розбіжностей у твердженнях учасників справи щодо виплаченої позивачу суми індексації грошового забезпечення.

У зв`язку з наведеним суд зазначає наступне.

Згідно статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими доказами.

Статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно частини третьої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до змісту частини третьої статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України про витребування доказів за власною ініціативою суд постановляє ухвалу.

Частинами першою, другою, четвертою, п`ятою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Враховуючи наведені норми та зазначені вище обставини, з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи, з`ясування всіх обставин даної справи, які, на переконання суду, мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає за необхідне витребувати у відповідача довідку із зазначенням загальної суми індексації грошового забезпечення, що була остаточно виплачена позивачу 19 лютого 2021 року.

Відповідно до частини шостої та восьмої статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. У випадку неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, визначені цим Кодексом.

Керуючись статтями 72, 73, 75, 77, 80, 241, 248, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

1. Витребувати у ІНФОРМАЦІЯ_1 довідку із зазначенням загальної суми індексації грошового забезпечення, що була остаточно виплачена ОСОБА_1 19 лютого 2021 року.

2. Для подання до суду витребуваних доказів встановити Чернівецькому прикордонному загону (в/ч 2195) Державної прикордонної служби України строк протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали.

3. Роз`яснити, що неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин є підставою для застосування заходів процесуального примусу у вигляді штрафу.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Лелюк