Справа № 580/576/21
Суддя: С.М. Гарань
Дата ухвалення: 2021-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року справа № 580/576/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гараня С.М., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяни Петрівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Аланд, про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , далі позивач) з позовною заявою до приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяни Петрівни (18007, м. Черкаси, вул. Смілянська, 118, офіс 308, далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Аланд (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 14, офіс 301, далі третя особа), в якій просить:

-визнати протиправною та скасувати постанову від 29.12.2020 про відкриття виконавчого провадження ВП №64010998;

-визнати протиправною та скасувати постанову від 29.12.2020 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження;

-визнати протиправною та скасувати постанову від 29.12.2020 про стягнення з боржника основної винагороди;

-визнати протиправною та скасувати постанову від 05.01.2021 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Ухвалою суду від 10.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою від 19.03.2021 зупинено провадження в адміністративній справі №580/576/21 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №711/1342/21.

Ухвалою від 25.05.2021 поновлено провадження у справі, розгляд справи призначено на 11 год. 00 хв. 25.05.2021.

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що в момент вчинення виконавчого напису №24247 від 15.07.2020 з примусового виконання якого було відкрито виконавче провадження № 64010998 нормативно-правовий акт, який допускав вчинення виконавчих написів нотаріусів на кредитних договорах, був визнаний незаконним та нечинним рішенням Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 № 826/20084/14, що набрало законної сили, а тому законних підстав для можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на договорі не існувало. Тому у відповідача не було підстав для прийняття вказаного виконавчого напису нотаріуса та відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до наданого письмового відзиву на позов, відповідач заперечує проти задоволення позову повністю зазначивши, що оскільки виконавчий документ, а саме виконавчий напис нотаріуса №24247 від 15.07.2020 відповідав вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а виконавець у свою чергу не наділений повноваженнями ставити під сумнів законність чи правомірність рішень, що підлягають примусовому виконання, тому було прийнято до виконання виконавчий напис нотаріуса від 15.07.2020 та відкрито виконавче провадження № 64010998.

Позивач, відповідач та представник третьої особи у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від позивача та відповідача надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Третя особа письмових заяв та пояснень суду не надавала.

За приписами ч. 6 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У відповідності до ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

На підставі приписів ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

15.07.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною було вчинено виконавчий напис №24247 про стягнення з ОСОБА_1 , який є боржником за Кредитним договором №003-05008-060114 від 06.01.2014 року, укладеним із ПАТ «Дельта Банк», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» коштів у розмірі 29 313,58 грн. У виконавчому написі також вказано, що стягнення заборгованості проводиться за період з 21.01.2020 по 25.05.2020, сума заборгованості складає 29013,58 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 29010,58 грн.; прострочена заборгованість за процентами - 3 грн.; прострочена заборгованість за комісією - 0 грн.

На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяною Петрівною 29.12.2020 відкрито виконавче провадження ВП № 64010998.

Крім того, приватним виконавцем в межах виконавчого провадження ВП № 64010998 винесено постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди від 29.12.2020 та постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 05.01.2021.

Також, судом встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.03.2021 (справа №711/1342/21), що набрало законної сили, визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №24247 виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною 15.07.2020 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» заборгованість в розмірі 29313,58 грн.

Позивач не погоджуючись з вказаними вище постановами звернувся з відповідним позовом до суду за їх оскарженнями.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 3 частини першої статті 3 вказаного Закону встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих написів нотаріусів.

Частиною першою статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частин першої, третьої та п`ятої статті 26 вказаного Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Отже, приватний виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України "Про виконавче провадження" заходів щодо примусового виконання рішень та здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом, до яких зокрема віднесено виконавчий напис нотаріусів. При цьому Законом України "Про виконавче провадження" та Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" та іншими положеннями чинного законодавства на приватного виконавця, як не покладено обов`язку щодо перевірки вірогідності відомостей, які зазначено у виконавчому документі, так і не надано йому повноважень щодо надання оцінки виконавчому документу, у випадку його оформлення відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Пунктом 6 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Проаналізований судом наявний в матеріалах справи виконавчий напис №24247 у вигляді засвідченої копії за формою повністю відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження", які ставляться до виконавчого документа.

Аналіз наведених норм в контексті спірних правовідносин дає змогу дійти висновку про те, що оскільки виконавчий напис повністю відповідає вимогам, які ставляться законом до виконавчого документа, у відповідача не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття на підставі п.6 ч.4 ст.4 Закону.

Тому постановою про відкриття виконавчого провадження від 29.12.2020 відкрито виконавче провадження ВП № 64010998 з примусового виконання виконавчого напису № 24747 виданого 15.07.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною, а також винесено постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди від 29.12.2020 та постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 05.01.2021.

Позивач, як на обґрунтування наявності підстав для скасування вказаних постанов посилається на те, що в момент вчинення виконавчого напису №24247 від 15.07.2020 з примусового виконання якого було відкрито виконавче провадження № 64010998 нормативно-правовий акт, який допускав вчинення виконавчих написів нотаріусів на кредитних договорах, був визнаний незаконним та нечинним рішенням Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 № 826/20084/14, що набрало законної сили, а тому законних підстав для можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на договорі не існувало.

Інших доводів крім зазначених позивач на обґрунтування позовних вимог не наводить.

Враховуючи те, що на приватного виконавця не покладено обов`язку щодо перевірки вірогідності відомостей, які зазначено у виконавчому документі та йому не надано повноважень щодо надання оцінки виконавчому документу, у випадку його оформлення відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження" у відповідача при прийняті до виконання виконавчого напису № 24247 від 15.07.2020 вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною були відсутні правові підстави для не прийняття виконавчого документу до виконання.

При цьому, позивач вбачаючи протиправність вчинення виконавчого напису № 24247 від 15.07.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною, звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Так, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.03.2021 (справа №711/1342/21), що 27.04.2021 набрало законної сили, визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №24247 виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною 15.07.2020 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» заборгованість в розмірі 29313,58 грн.

Отже оскільки надання оцінки правомірності вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною виконавчого напису № 24247 від 15.17.2020 здійснювалося в рамках розгляду справи № 711/1342/21, під час прийняття рішення від 24.03.2021, що 27.04.2021 набрало законної сили, тому у відповідача у грудні 2020 року при прийняті до виконання виконавчого напису № 24247 від 15.07.2020 були відсутні правові підстави для не прийняття виконавчого документу до виконання, відкриття виконавчого провадження №64010998, а також вчинення інших постанов, що прийняті в межах даного виконавчого провадження.

За приписами ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

До того ж, приходячи до переконання про правомірність постанови про відкриття виконавчого провадженні і, як наслідок, інших оскаржуваних постанов, суд приймає до уваги наступне.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Судом зазначається, що самі по собі оспорювані постанови на даний час не створюють будь-яких правових наслідків для боржника, оскільки виконавче провадження № 64010998 закінчене та скасовано заходи примусового виконання рішення (припинено утримання з доходу боржника), про що свідчить відповідна постанова, винесена відповідачем 24.05.2021 на виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси у справі №711/1342/21, відтак суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 6, 14, 139, 242-245, 255, 287, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його підписання.

Суддя С.М. Гарань