Справа № 520/1277/21
Суддя: Єгупенко В.В.
Дата ухвалення: 2021-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2021 р. № 520/1277/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Єгупенка В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Чайкіної Н.Е.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Голуб В.В.,

представника третьої особи - Рогачевської С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Міністерства юстиції України (м. Київ, вул. Городецького, 13), треті особи - Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (вул. Нетіченська, 14, м. Харків), Регіональна профспілкова організація Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (вул. Нетіченська, 14, м. Харків), Профспілкова організація Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (вул. Нетіченська, 14, м. Харків) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з вищевказаним позовом, в якому позивач просив визнати дії відповідача щодо відмови у погодженні надання щорічної відпустки та матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань позивачу - протиправними та зобов`язати відповідача погодити надання позивачу щорічної відпустки та матеріальної допомоги на оздоровлення і вирішення соціально-побутових питань на підставі заяв від 15.06.2020 та 06.07.2020.Визнати дії відповідача щодо відмови у виплаті надбавки за знання іноземної мови (англійської) позивачу - протиправними та стягнути з відповідача на користь позивача надбавку за знання та використання в роботі іноземної мови - англійської мови у розмірі 10 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати) з дати призначення на посаді до дня поновлення на роботі.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов.

Представник відповідача та представник третьої особи проти позову заперечували, просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи адміністративного позову, суд дійшов наступного.

Судом з копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 встановлено, що 05.04.2018 наказом Міністерства юстиції України №1346/к позивача призначено на посаду заступника начальника з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції.

15.06.2020 позивач звернулася до відповідача із заявою про надання щорічної відпустки, терміном 21 календарний день - з 06.07.2020, а також подала заяву про надання матеріальної допомоги на оздоровлення у зв`язку із щорічною відпусткою.

Вищевказані заяви були письмово погоджені начальником Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції та направлені до Міністерства юстиції на погодження.

Листом №28405/7381-32-20/14.7 від 26.06.2020 Міністерство юстиції України не погодило надання відпустки заступнику начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту ОСОБА_1 з 06.07.2020.

Наказом Міністерства юстиції України «Про внесення змін до штату Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробацій Міністерства юстиції» від 14.01.2020 №203/к внесено зміни до штату Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробацій Міністерства юстиції, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 20.12.2018 №4787/к.

Згідно вказаних змін, зокрема, посаду заступника начальника з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробацій Міністерства юстиції - скорочено.

Дорученням в.о. Державного Секретаря Міністерства юстиції України від 20.02.2020 №172/13/48-20 начальнику Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробацій Міністерства юстиції доручено ознайомити заступника начальника з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробацій Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту (позивача) з попередженням про звільнення під особистий підпис.

З метою виконання вказаного доручення та уз в`язу з перебуванням позивача у період з 20.01.2020 по 26.02.2020 у відпустці, у подальшому з 27.02.2020 по 03.04.2020 на лікарняному посадовими особами Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробацій Міністерства юстиції (далі по тексту - міжрегіональне управління) 27.02.2020 підготовлено лист про доведення інформації до позивача щодо скорочення зазначеної посади з додатками (2 примірника попередження) №22/5.1/1-146-Рм-20.

Після попередження позивача письмово про скорочення 06.07.2020, ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявами (зареєстровані в Мін`юсті 06.07.2020 за №8044-32-20 та 16.07.2020 за №8585-32-20) щодо надання невикористаної частини щорічної оплачуваної відпустки та виплати грошової допомоги для оздоровлення.

Листом №32881/8585-32-20/14.7 від 24.07.2020 Міністерство юстиції України повідомило позивача, що відповідно до статті 57 ЗУ «Про державну службу» державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати. Враховуючи, що надані позивачу відпустки з 06.07.2020 Мінюстом не погоджено, про що листом від 26.06.2020 №28405/7381-32-20/14.7 було проінформовано Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, підстав для виплати грошової допомоги немає. Водночас відповідач проінформував, що наказом Міністерства юстиції України від 13.07.2020 №2220/к позивача звільнено з посади заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту, 14.07.2020 відповідно до п.1 ч.1 ст.87 ЗУ «Про державну службу» з припиненням державної служби.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначені Законом України «Про державну службу».

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відповідно до частин другої, третьої статті 5 Закону № 889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону № 889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби (частина друга статті 1 Закону № 889-VIII).

Відповідно до п.5 ч.1 ст.7 ЗУ «Про державну службу» державний службовець має право на відпустки, соціальне та пенсійне забезпечення відповідно до закону.

Згідно статті 2 КЗпП України працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об`єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби або реабілітації, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством.

Статтею 74 КЗпП України встановлено, що громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати (ст.57 ЗУ «Про державну службу»).

Згідно статті 10 ЗУ «Про відпустки» щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЗУ «Про відпустки» за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки.

Якщо працівник, в тому числі і державний службовець, звільняється, зокрема, у зв`язку з реорганізацією та скороченням штату, роботодавець, за бажанням такого працівника, зобов`язаний надати йому невикористану відпустку без будь-яких обмежень чи умов.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.03.2020 (справа №480/1114/19).

Як убачається з матеріалів справи, наказом Міністерства юстиції України від 13.07.2020 №2220/к позивача звільнено з посади заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту, 14.07.2020 відповідно до п.1 ч.1 ст.87 ЗУ «Про державну службу» з припиненням державної служби.

Разом з тим, 06.07.2020 позивач звернулася до відповідача із заявами щодо надання невикористаної частини щорічної оплачуваної відпустки та виплати грошової допомоги для оздоровлення.

Оскільки позивач підлягала звільненню і при цьому заявою від 06.07.2020 року просила керівника відповідача надати щорічну оплачувану відпустку, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин застосовуються приписи частини першої статті 3 Закону України «Про відпустки», відповідно до якої відповідач зобов`язаний надати позивачу невикористану відпустку з наступним звільненням, визначивши датою звільнення останній день відпустки.

Проте, відповідачем зазначені положення норм права дотримані не були, у зв`язку з чим дії відповідача щодо відмови у погодженні наданні щорічної відпустки не можуть бути визнані правомірними, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого адміністративного позову в цій частині.

Статтею 50 Закону №889-VIII визначено, що держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.

Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є державний бюджет.

Відповідно до частини другої статті 54 Законом № 889-VIII державним службовцям може надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань. Порядок надання та розмір такої допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Умови надання державним службовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та її розмір визначено Порядком надання державним службовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 2016 року №500 (далі - Порядок № 500).

Згідно із пунктом 2 Порядку №500, державним службовцям матеріальна допомога може надаватися один раз на рік у розмірі середньомісячної заробітної плати на підставі особистої заяви.

Нормами пункту 3 Порядку № 500 визначено, що рішення про надання матеріальної допомоги державним службовцям приймається керівником державної служби у державному органі в межах затвердженого фонду оплати праці.

З аналізу вищезазначених норм убачається, що виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є правом, а не обов`язком керівника. Рішення про надання такої матеріальної допомоги приймається керівником відповідного органу, виходячи з обставин, викладених у заяві працівника, за наявності коштів на цю мету. Наявність чи відсутність обставин для надання такої допомоги є оціночним поняттям, а тому подання заяви не є безумовною підставою для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань може надаватися тому державному службовцю, який дійсно має обґрунтовану підставу для її отримання та не може власноруч подолати обставини, що виникли не з його вини. Державні службовці мають право отримувати матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, при цьому вказуючи будь-яку підставу, яку вони на власний розсуд віднесли до соціально-побутової.

На підставі вказаного, суд зазначає, що матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань не належить до обов`язкових виплат, а її виплата здійснюється на підставі обґрунтованої заяви працівника за рішенням керівника відповідного органу у межах встановленого фонду оплати праці.

Однак, матеріали справи свідчать, що відповідач не прийняв відповідного вмотивованого рішення про здійснення виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, а після звільнення позивача дане питання вже не розглядалося, оскільки після 13.07.2020 позивач вже не перебувала у трудових відносинах з позивачем.

Отже, заява позивача залишається фактично нерозглянутою, керівником Міністерства юстиції України (якому надано право вирішувати відповідні питання щодо виплати допомоги) відповідне рішення про надання (відмову у наданні) допомоги на вирішення соціально-побутових питань ОСОБА_1 , як це передбачено Порядком надання державним службовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.08.2016, № 500, фактично не приймалося.

За таких обставин, суд відповідно до положень ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України з метою повного захисту порушеного права позивача вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та з метою ефективного захисту порушеного права позивача суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.07.2020 про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та прийняти відповідне рішення за результатами її розгляду.

Щодо позовних вимог в частині визнання дії відповідача щодо відмови у виплаті надбавки за знання іноземної мови (англійської) позивачу - протиправними та стягнення з відповідача на користь позивача надбавки за знання та використання в роботі іноземної мови - англійської мови у розмірі 10 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати) з дати призначення на посаді до дня поновлення на роботі, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.50 ЗУ «Про державну службу» держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.

Заробітна плата державного службовця складається з: 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за ранг державного службовця; 6) премії (у разі встановлення) (ч.2 ст.50 ЗУ «Про державну службу»).

Таким чином, положеннями Закону України «Про державну службу» не передбачено встановлення надбавки за знання та використання в роботі іноземної мови.

Згідно Положення про міжрегіональне управління, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 01.04.2020 №1304/5 та Порядку погодження надання грошової допомоги та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, встановлення стимулюючих виплат і преміювання керівників територіальних органів Міністерства юстиції та їх заступників, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 16.02.2017 №437/5 не передбачено встановлення надбавки за знання та використання в роботі іноземної мови.

Крім того, доказів на підтвердження встановлення такої надбавки позивачу безпосередньо наказом керівника державного службовця до матеріалів справи не надано.

Щодо посилання позивача на лист Міністерства соціальної політики від 26.10.2010 №477/13/84-10, суд зазначає, що даний лист не є нормативно-правовим актом, який надає підстави для встановлення надбавки за знання та використання в роботі іноземної мови.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення адміністративного позову в частині визнання дій відповідача щодо відмови у виплаті надбавки за знання іноземної мови (англійської) протиправними та стягнення з відповідача на користь позивача надбавки за знання та використання в роботі іноземної мови - англійської мови у розмірі 10 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати) з дати призначення на посаді до дня поновлення на роботі.

Щодо строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Отже, враховуючи предмет даного адміністративного позову, до спірних правовідносин застосовується строк звернення до суду, передбачений ст.233 КЗпП України.

Окрім того, як убачається з матеріалів справи, позивач скористалася порядком досудового вирішення спору.

Що стосується вимоги про зобов`язання відповідача як суб`єкта владних повноважень, подати звіт про виконання судового рішення суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах є саме диспозитивним правом суду, яке може використовуватись в залежності від наявності об`єктивних обставин, що підтверджені належними та допустимими доказами. Це виключно як певна (можливо, виняткова) міра впливу на той чи інший орган влади. Застосування наведеної норми - це прерогатива суду.

В своєму ж позові про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення позивач не навів аргументованих доводів, та не надав доказів того, що прийняте рішення суду буде відповідачем тривалий час не виконуватись. Тому дана вимога позивача не підлягає задоволенню.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є такими, що задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст. 8, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257 КАС України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Міністерства юстиції України (м. Київ, вул. Городецького, 13), треті особи - Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (вул. Нетіченська, 14, м. Харків), Регіональна профспілкова організація Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (вул. Нетіченська, 14, м. Харків), Профспілкова організація Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (вул. Нетіченська, 14, м. Харків) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Міністерства юстиції України щодо відмови ОСОБА_1 у погодженні надання щорічної відпустки та матеріальної допомоги на оздоровлення.

Зобов`язати Міністерство юстиції України погодити надання ОСОБА_1 щорічної відпустки та грошової допомоги для оздоровлення на підставі заяв, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 06.07.2020 №8044-32-20 та від 16.07.2020 №8585-32-20.

Зобов`язати Міністерство юстиції України розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.07.2020 про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та прийняти відповідне рішення за результатами її розгляду.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26.05.2021.

Суддя В.В. Єгупенко