Справа № 300/861/21
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2021-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без розгляду
"26" травня 2021 р. справа № 300/861/21
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Кафарського В.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) про визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання нарахувати та виплати позивачу середній заробіток з 16.11.2018 по 06.01.2021 відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за №100.
Позовні вимоги мотивовані тим, що остаточний розрахунок при звільненні був проведений з ним лише 06.01.2021, що є підставою для відповідальності відповідача, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.03.2021 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження в порядку, визначеному статтею 262 КАС України.
12.04.2021 від представника відповідача на адресу суду надійшло клопотання про залишення позову без розгляду через пропуск строку звернення до суду з цим позовом. Відповідач зазначив про те, що позивачу виплачено індексацію грошового забезпечення 06.01.2021, на підтвердження чого ОСОБА_1 отримав 11.01.2021 у банку виписку про надходження коштів на його картковий рахунок, тоді як позивач звернувся до суду лише 18.02.2021.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.04.2021 позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій залишено без руху у зв`язку із невідповідністю адміністративного позову вимогам, встановлених частиною 6 статті 161, частиною 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України та надано позивачу п`ятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліків шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.
Вказану ухвалу суду від 16.04.2021 позивач отримав 27.04.2021, що підтверджується наявною у матеріалах справи інформацією про відстеження пересилання поштових відправлень, яка міститься на офіційному веб-сайті ПАТ «Укрпошта» (а.с. 53).
Однак, у встановлений судом строк, вимоги ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.04.2021 позивачем не виконані.
Як уже встановлено судом в ухвалі від 16.04.2021, позивач просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплати позивачу ОСОБА_1 середній заробіток з 16.11.2018 по 06.01.2021 за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплату індексації грошового забезпечення). Отже, основним предметом цього адміністративного спору є стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.
При цьому, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (зокрема, і за час затримки виплати допомоги/компенсації/індексації) не належать до структури заробітної плати, тобто не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є іншою заохочувальною чи компенсаційною винагородою, що входить до такої структури.
Відповідне відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, хоч і розраховується, виходячи із середнього заробітку працівника, однак не є заробітною платою.
Аналогічні чи близькі за змістом висновки висловлені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №910/4518/16 (пункт 34); від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц (пункт 60) і від 18.03.2020 у справі №711/4010/13-ц (пункт 53).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).
Суд акцентував також увагу в ухвалі від 16.04.2021, що спірні відносини пов`язані зі звільненням з публічної служби, тому під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення КАС України, як норм спеціального процесуального закону.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04.12.2019 у справі №815/2681/17.
Так, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина 5 статті 122 цього Кодексу).
В даному випадку позивач подав позов 01.03.2021, про що свідчить відтиск штампу на конверті, яким ОСОБА_1 направив позов до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.
При цьому, як стверджує позивач, остаточний розрахунок при звільненні був проведений з ним лише 06.01.2021, на підтвердження чого ОСОБА_1 отримав 11.01.2021 у банку виписку про надходження коштів на його картковий рахунок.
Отже, позивач звернувся до адміністративного суду з пропуском установленого процесуальним законом місячного строку.
Згідно зі статтею 17 Закону України від 23.02.2006 за №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21.12.2010 у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).
В пунктах 37 та 38 рішення від 18.11.2010 у справі «Мушта проти України» Європейський суд з прав людини нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.
Отже, за практикою Європейського суду з прав людини, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.
Таким чином, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
В даному випадку, позивачем не надано суду жодних обґрунтувань і доказів щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду з даними позовними вимогами, тобто ОСОБА_1 не обґрунтував дотримання строків звернення до суду
Відповідно до пункту 8 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Згідно з частиною 3 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Зважаючи на те, що ОСОБА_1 не заявив про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та не вказав жодних поважних причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, суд дійшов висновку, що позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій слід залишити без розгляду.
Керуючись статями 122, частиною 3 статті 123, пунктом 8 частини 1 статті 240, статтями 248, 256, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У Х В А Л И В:
позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій залишити без розгляду.
Ухвала суду про залишення позову без розгляду може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її складання в повному обсязі, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвала набирає законної сили негайно після її підписання суддею, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Суддя Кафарський В.В.