Справа № 160/15949/20
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2021-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

26 травня 2021 року м. Дніпросправа № 160/15949/20

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач),
суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України Міністерства оборони України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2021 року (суддя 1-ї інстанції Кучма К.С.) у справі №160/15949/20 за позовом ОСОБА_1 до Центральна військово-лікарська комісія Збройних сил України Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Міністерство оборони України про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом до Центральна військово-лікарська комісія Збройних сил України Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Міністерство оборони України , в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у розгляді його заяви про встановлення причинного зв`язку захворювань із виконанням обов`язків військової служби, на яку було надано відповідь на звернення № 2008 від 15 жовтня 2020 року та зобов`язати відповідача прийняти та розглянути його заяву про встановлення причинного зв`язку захворювань із виконанням обов`язків військової служби, на яку було надано відповідь на звернення №2008 від 15 жовтня 2020 року, скласти протокол та прийняти відповідну постанову згідно з Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України № 402 від 14 серпня 2008 року.

В обґрунтування позовних вимог посилається, що позивач звернувся до відповідача з питанням встановлення причинного зв`язку між отриманими ним пораненнями та проходженням останнім військової служби у складі Прикордонних військ КДБ СРСР на території республіки Афганістан. Однак відповідачем надано відповідь на його звернення №2008 від 15.10.2020 року, де зазначено, що таке питання може бути вирішено виключно у судовому порядку. Таким чином, у зв`язку з протиправними діями відповідача, що полягають у відмові у встановленні причинного зв`язку між отриманими пораненнями та проходженням позивачем військової служби, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України щодо відмови у розгляді заяви ОСОБА_1 про встановлення причинного зв`язку захворювань із виконанням обов`язків військової служби, на яку було надано відповідь на звернення № 2008 від 15 жовтня 2020 року.

Зобов`язано Центральну військово-лікарську комісію Збройних сил України прийняти та розглянути заяву ОСОБА_1 про встановлення причинного зв`язку захворювань із виконанням обов`язків військової служби, на яку було надано відповідь на звернення №2008 від 15 жовтня 2020 року, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач не погодившись з рішенням суду подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що судом першої інстанції, при прийнятті рішення не враховано, що Збройні Сили України створені на базі військ Київського, Одеського, Прикарпатського військових округів, сил Чорноморського флоту, інших військових формувань, що дислокуються на території України, крім військ, які входять до складу Стратегічних Сил Стримування (пункт 1 Указу Президента України «Про Збройні Сили України» від 12.12.1991 № 4/91 та пункт 5 розділу II Постанови Верховної Ради України «Про Концепцію оборони та будівництва Збройних Сил України» від 11.10.1991 №№ 1659-ХІІ). Отже, Збройні Сили України створено з військових формувань дислокованих на території України. Збройні Сили України не являються правонаступником Збройних Сил СРСР, всіх військових формувань колишнього СРСР, а тим паче Прикордонних військ КДБ СРСР. Позивач жодного відношення до Збройних Сил України не має, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу в прикордонних військах КДБ СРСР (військова частина НОМЕР_1 м.Термез Узбекської ССР) та приймав участь в бойових діях на території республіки Афганістан у 1985 та 1986 роках. Таким чином, оскільки позивач проходив військову службу у військовій частині прикордонних військ СРСР, то повноваженнями щодо встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, травм, контузій і каліцтв у колишнього військовослужбовця прикордонних військ СРСР, яким є позивач, наділена Державна прикордонна служба України, а не відповідач.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін.

Сторони повідомлені про день та час розгляду справи.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , є учасником бойових дій, про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_2 від 22 жовтня 2020 року.

ОСОБА_1 проходив військову службу в складі ВЧ НОМЕР_1 в період бойових дій у республіці Афганістан, де отримав поранення, у зв`язку з чим перебував на лікуванні у період з 29 січня по 20 березня 1986 року, що підтверджується архівною довідкою №21/59/3-5710 від 26 грудня 2017 року.

Позивач звернувся до Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України з питанням встановлення причинного зв`язку між отриманими ним пораненнями та проходженням військової служби у складі Прикордонних військ КДБ СРСР на території республіки Афганістан (ВЧ НОМЕР_1 ).

Листом №62/171 від 17.04.2019 р. ЦВЛК ДПС України повідомило позивача про те, що останньому слід звернутися до Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України.

Позивач звернувся до Регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, на що отримав відповідь №3151 від 04 червня 2019 року, якою йому запропоновано звернутися до ЦВЛК ДПС України.

Позивач звернувся до Центральна військово-лікарська комісія Збройних сил України Міністерства оборони України із вказаним питанням, однак останнім надано відповідь на звернення №2008 від 15 жовтня 2020 року, де зазначено, що таке питання може бути вирішено виключно у судовому порядку

Не погоджуючись з протиправними дії відповідача щодо відмови у розгляді його заяви про встановлення причинного зв`язку захворювань із виконанням обов`язків військової служби, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи частково позов дійшов висновку, з урахуванням того, що позивач проходив службу у військовій частині № НОМЕР_1 , у тому числі в період з 19.04.1985 року по 15.11.1986 року проходив військову службу в складі діючої армії в період бойових дій у складі Прикордонних військ КДБ СРСР на території Демократичної Республіки Афганістан, де отримав поранення, відповідно до Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України 14.08.2008 р. № 402, обов`язок щодо встановлення причинного зв`язку поранень у даному випадку може бути покладений на Центральну військово-лікарську комісію Збройних сил України, оскільки Міністерство оборони України є правонаступником всіх військових формувань колишнього СРСР.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для відмови позивачу у розгляді Центральною військово-лікарською комісією Збройних сил України Міністерства оборони України заяви про встановлення причинного зв`язку між отриманими ним пораненнями та проходженням останнім військової служби у складі Прикордонних військ КДБ СРСР на території республіки Афганістан стало те, що оскільки позивач проходив військову службу у військовій частині прикордонних військ СРСР, то повноваженнями щодо встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, травм, контузій і каліцтв у колишнього військовослужбовця прикордонних військ СРСР, яким є позивач, наділена Державна прикордонна служба України, а не відповідач.

Відповідно до ст.12 Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ від 20.12.1991 року, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з ст.2 Закону №2011-ХІІ ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України. Відповідно до статті 70 Закону №2801-ХІІ, військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Військово-лікарська експертиза здійснюється військово-лікарськими комісіями, які створюються при військових комісаріатах і закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України, Служби безпеки України та інших військових формувань, а також Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Порядок організації та проведення військово-лікарської експертизи встановлюється Кабінетом Міністрів України. Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджено наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 р. № 402 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України від 17.11.2008 р. № 1109/15800.

В силу пункту 1.2 глави 1 Розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза - це, зокрема, установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.

Відповідно до пункту 2.1 глави 2 Розділу І Положення № 402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК) є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України (пп.2.3.1 п.2.3 глави 2 Розділу І Положення № 402).

За приписами пп.2.3.4 п.2.3 глави 2 Розділу І Положення № 402 ЦВЛК має право: оглядати військовослужбовців та інших осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу І цього Положення; перевіряти роботу підпорядкованих ВЛК з питань військово-лікарської експертизи; перевіряти організацію медичного огляду військовослужбовців та інших осіб у військових, цивільних лікувальних закладах, військових частинах; перевіряти організацію та стан лікувально-діагностичної роботи у військових, цивільних лікувальних закладах, медичних підрозділах військових частин та ВВНЗ у цілях військово-лікарської експертизи; витребовувати документи в частині, що характеризують обставини отримання захворювання, поранення, травми, каліцтва, необхідні для прийняття постанови про їх причинний зв`язок, а саме: виписки (витяги) з матеріалів адміністративного розслідування, матеріалів дізнання або судового розгляду, а також витяги з наказів, актів; особові та пенсійні справи, медичні документи (у разі витребування оригіналів зазначених документів вони повертаються за належністю після складання протоколу); архівні довідки, характеристики та інші документи, необхідні для прийняття постанови (у разі надання копій зазначених вище документів копії підшиваються до складеного протоколу та передаються до архіву зі строком зберігання 50 років); залучати головних медичних фахівців Міністерства оборони України, лікарів-спеціалістів Головного військово-медичного клінічного центру та інших військових лікувальних закладів, спеціалістів інших спеціальностей, начальників медичної служби та представників командування (керівництва) військових частин, де проходить службу військовослужбовець, що оглядається, для вирішення питань військово- лікарської, лікарсько-льотної експертизи; перевіряти у військових комісаріатах і закладах охорони здоров`я України організацію, стан та результати лікувально-оздоровчої роботи серед допризовників та призовників, медичного огляду призовників, кандидатів на навчання у ВВНЗ, осіб, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних, резервістів; направляти у військові лікувальні заклади на контрольне обстеження та медичний огляд військовослужбовців, членів їх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби), військовозобов`язаних, резервістів, працівників; запитувати від військових, цивільних лікувальних закладів, військових частин, військових комісаріатів і ВВНЗ додаткові дані для аналізу, узагальнення та оцінки результатів військово-лікарської експертизи; надавати до Генерального штабу Збройних Сил України, командуванням видів, Сил підтримки Збройних Сил України, керівникам органів місцевої адміністрації результати лікувально-оздоровчої роботи, проведеної серед допризовників та призовників, медичного огляду військовослужбовців, членів їх сімей, кандидатів на навчання у ВВНЗ, громадян, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних, резервістів та іншого контингенту; розглядати, переглядати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії (далі - ЛЛК)) Збройних Сил України; надавати роз`яснення щодо формулювання постанов ВЛК (ЛЛК).

Пунктом 2.4 глави 2 Розділу І Положення № 402 визначені обов`язки та права ВЛК регіону.

Відповідно до пп.2.4.5 п.2.4 глави 2 Розділу І Положення № 402 ВЛК регіону має право, зокрема, приймати постанови, а за необхідності переглядати свої постанови про причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та смерті у осіб, звільнених з військової служби, з військовою службою (крім постанов ЦВЛК).

Згідно з пп.2.4.10 п.2.4 глави 2 Розділу І Положення № 402 постанова ВЛК регіонів може бути оскаржена у ЦВЛК або у судовому порядку.

Разом з тим, Положенням № 402 (глава 21 Розділу II) врегульовано порядок встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) у військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на збори, та колишніх військовослужбовців зі службою у Збройних Силах України.

Відповідно до п.п.21.1, 21.3 глави 21 Розділу II Положення № 402 у разі коли під час медичного огляду військовослужбовців встановлено діагноз, ВЛК встановлює причинний зв`язок захворювання, травми, контузії, каліцтва, поранення.

Причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців визначають штатні ВЛК; у колишніх військовослужбовців інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та військових формувань колишнього СРСР, правонаступниками яких вони стали, - штатні ВЛК цих військових формувань та оформлюють протоколом.

Пунктом 21.5 глави 21 Розділу II Положення № 402 визначено в яких формулюваннях приймаються постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв. Цей перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. Відповідно до положень Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, яке затверджено постановою КМ України № 393 від 17.07.1992 р., для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються, зокрема, дійсна військова служба у Радянській армії та служби, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Таким чином, законодавець прирівнює соціальний захист військовослужбовців Радянської армії до військовослужбовців Збройних Сил України. З огляду на те, що позивач проходив службу у військовій частині № НОМЕР_1 , та в період з 19.04.1985 року по 15.11.1986 року проходив військову службу в складі діючої армії в період бойових дій у складі Прикордонних військ КДБ СРСР на території Демократичної Республіки Афганістан, де отримав поранення, то відповідно до Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України 14.08.2008 р. № 402, обов`язок щодо встановлення причинного зв`язку поранень у даному випадку може бути покладений на Центральну військово-лікарську комісію Збройних сил України, оскільки Міністерство оборони України є правонаступником всіх військових формувань колишнього СРСР.

Разом з цим, з урахуванням прав та обов`язків Центральної військової-лікарської комісії Збройних сил України, які визначені Положенням № 402, зокрема щодо організації військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, перевірки роботи підпорядкованих ВЛК з питань військово-лікарської експертизи, перевірки організації медичного огляду військовослужбовців та інших осіб у військових, цивільних лікувальних закладах, військових частинах, витребовування документів в частині, що характеризують обставини отримання захворювання, поранення, травми, каліцтва, необхідні для прийняття постанови про їх причинний зв`язок тощо, дії Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України щодо відмови у розгляді заяви позивача про встановлення причинного зв`язку захворювань із виконанням обов`язків військової служби є протиправними.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов`язання Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України прийняти та розглянути заяву позивача про встановлення причинного зв`язку захворювань із виконанням обов`язків військової служби.

Стосовно правонаступництва колишніх органів державної влади СРСР.

Позивач у 1985 - 1986 роках проходив строкову військову службу у складі військової частини, що входила до складу Прикордонних військ КДБ СРСР та був звільнений на підставі наказу Міністра оборони колишнього СРСР. Прикордонні війська КДБ СРСР структурно входили до складу Комітету державної безпеки СРСР (КДБ СРСР, до 1978 року - КДБ при Міністерстві СРСР).

Так, жодним нормативно-правовим актом України не визначено, що Державна прикордонна служба України є правонаступником Прикордонних військ КДБ СРСР.

Прикордонні війська КДБ СРСР відповідно до статті 4 «Закона Союза Советских Социалистических Республик «О всеобщей воинской обязаности» від 12.10.1967 року, вважалися складовою частиною Збройних Сил СРСР в період з 1 вересня 1939 року по 21 березня 1989 року. Після розпаду СРСР прикордонні загони і частини Середньоазіатського прикордонного округу на території Узбекистану і Туркменії відійшли під їх юрисдикцію відповідно в березні і в серпні 1992 року.

У листопаді 2004 року всі прикордонні загони колишнього Середньоазіатського округу були передані до складу Збройних сил Республіки Таджикистан.

Водночас, згідно з пунктом 1 Указу Президії Верховної Ради України від 30 серпня 1991 року № 1464-ХІІ всі дислоковані на території республіки (УРСР) військові частини прикордонних військ СРСР та їх органи управління з озброєнням і матеріально-технічною базою переведені у відання України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 2 січня 1992 р. №3 «Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону України» установлено, що Державний комітет у справах охорони державного кордону України є правонаступником лише колишнього Управління військ Західного прикордонного округу КДБ СРСР - при цьому до складу самого прикордонного округу входили також і частини прикордонних військ КДБ СРСР, розташовані на території Білоруської СРСР та Молдавської СРСР. Проте вказані військові частини відійшли до відання Білорусі та Молдови і жодного відношення до Державної прикордонної служби не мають.

З огляду на викладене, Держприкордонслужба не є правонаступником всіх Прикордонних військ КДБ СРСР, а отже, правовий зв`язку між Державною прикордонною службою України та позивачем - відсутній.

На підставі вище зазначеного Державна прикордонна служба України жодного відношення до Середньоазіатського Прикордонного округу КДБ СРСР ніколи не мала, й відповідно військово-лікарська комісія Державної прикордонної служби України не вповноважена надати позивачу вказаний висновок.

Враховуючи, що, позивач проходив службу саме у прикордонних військах КДБ СРСР, що були складовою Збройних Сил СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому забезпеченні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міністерство оборони України, обов`язок розгляду питання для прийняття рішення про встановлення причинного зв`язку захворювань (поранення) із виконанням позивачем обов`язків військової служби під час перебування на території Демократичної Республіки Афганістан у складі Прикордонних військ КДБ СРСР у період з 19.04.1985 по 15.11.1986, покладений саме на Центральну військово-лікарську комісію при Міністерстві оборони України. Враховуючи викладене, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 310, 315, ст. 316, ст.ст. 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2021 року у справі №160/15949/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак