Справа № 380/3341/21
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/3341/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Братичак У.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) звернувся з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул.Митрополита Андрея, 10, м.Львів, 79000, ), в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, що полягає у не зарахуванні до пенсії заробітної плати за період роботи з 01.11.2010 по 21.08.2017 роки у ТзОВ ВІС Автоматизація (Російська Федерація), із врахуванням основної заробітної плати зазначено та сум за оренду житла та харчування, згідно довідки про заробітну плату № 149/ВА/20 від 28.11.2017р.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до пенсії заробітну плату за період роботи з 01.11.2010 по 21.08.2017 року на посаді інженера-технолога у ТзОВ ВІС Автоматизація (Російська Федерація), із врахуванням довідки про заробітну плату № 149/ВА/20 від 28.11.2017р. та зазначених у ній сум основної заробітної плати та сум за оренду житла та харчування;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з дати виникнення права на пенсію 23.11.2018р. на підставі довідки ТзОВ ВІС Автоматизація про заробітну плату № 149/ВА/20 від 28.11.2017р. та зазначених у ній сум (основної заробітної плати та сум за оренду житла та харчування), з урахуванням виплачених сум.

Ухвалою судді від 31.03.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивача зазначив, що, відповідно до записів у трудовій книжці, з 01.11.2010 по 21.08.2017 року він працював на посаді інженера у ТзОВ «ВІС Автоматизація» (Російська Федерація) та прийнятий на цю посаду згідно до наказу № ВА 13 від 01.11.2010 року. Позивач неодноразово звертався до відповідача із заявами про включення для перерахунку пенсії розміру зарплати, яка нарахована на підставі довідки Головного управління Пенсійного фонду Російської Федерації №204/14-04-23/3002 від 14.06.2019 року щодо нарахування заробітної плати за період роботи в ТзОВ «ВІС Автоматизація», в якій, окрім основної заробітної плати, зазначено суми компенсації за оренду житла та за компенсації за харчування, що включені в довідку про розмір заробітної плати. На свою останню заяву до відповідача від 25.11.2020 року позивач отримав лист-відповідь від 22.12.2020 року №8816-8860/M-52/3-1300/20, в якому зазначено, що при обчисленні пенсії враховано 40 років 07 місяців 06 днів страхового стажу, в тому числі період роботи з 01.11.2010 по 21.08.2017 року у ТзОВ «ВІС Автоматизація». Для перевірки відповідності довідки про заробітну плату за період роботи з 01.11.2010 по 21.08.2017 первинним документам, відповідачем направлено запит в Управління Пенсійного фонду Російської Федерації в м. Новий Уренгой. Листом від 14.06.2019 № 204/14-04-23/3002 Головне Управління Пенсійного фонду Російської Федерації направило копії первинних документів по нарахуванню заробітної плати ТзОВ «ВІС Автоматизація», де крім основної заробітної плати зазначено суми за оренду житла та за харчування, які включені в довідку про заробітну плату. На думку відповідача, врахування вищезазначених виплат до складу заробітної плати чинним законодавством не передбачено, а тому відповідачем знову направлено запит, але вже для видачі нової довідки про заробітну плату для обчислення пенсії (лист від 17.12.2020 № 1300-5215-10/108480) без урахування суми за оренду житла та за харчування. Позивач вважає, що така поведінка відповідача порушує його право на отримання пенсії за віком у належному розмірі, оскільки із сум нарахованої заробітної плати за період роботи з 01.11.2010 по 21.08.2017 ним сплачувались внески на соціальне страхування. З наведеного позивач робить висновок про наявність правових підстав для ухвалення судового рішення про задоволення позовних вимог.

11.05.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнаються з таких підстав. Для перевірки відповідності довідки про заробітну плату за період роботи позивача з 01.11.2010 по 21.08.2017 первинним документам, пенсійним органом направлено запит в Управління Пенсійного фонду Російської Федерації в м. Новий Уренгой. У відповідь, листом від 14.06.2019 № 204/14-04-23/3002 Головне управління Пенсійного фонду Російської Федерації, направило копії первинних документів по нарахуванню заробітної плати ТзОВ «ВІС Автоматизація», де крім основної заробітної плати, зазначено суми за оренду житла та за харчування, які включені в довідку про заробітну плату. На думку відповідача, чинним законодавством такі виплати не передбачені, а тому не можуть бути взяті до уваги при обчисленні пенсії. Згідно статті 66 Закону 1788-ХІІ, у заробіток для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці, па які, за діючими правилами нараховуються страхові внески, крім виплат одноразового характеру, не обумовлених діючою системою оплати праці (компенсації за невикористану відпустку, вихідна допомога та інші), перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України. Також включається за відповідні періоди допомога по тимчасовій непрацездатності чи середній заробіток, що зберігається за працівником. Пунктом 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються, зокрема, компенсаційні виплати на відрядження і переведення (добові, оплата за проїзд, витрати на наймання житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових), дотації на обіди, проїзд, вартість оплачених підприємством путівок до санаторіїв і будинків відпочинку. З огляду на викладене, оскільки чинним законодавством не передбачено зарахування до заробітної плати для обчислення пенсії, сум за оренду житла та за харчування, Головним управлінням ПФУ у Львівській області 17.12.2020 до роботодавця позивача направлено запит № 1300-5215-10/103480 щодо видачі нової довідки про заробітну плату для обчислення пенсії позивача без включення сум за оренду житла та за харчування, яка на момент розгляду справи на адресу відповідача не надходила. Все це, на думку відповідача, є підставами для відмови в задоволенні позовних вимог.

19.05.2021 року позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій, серед іншого, зазначає, що всі нараховані суми роботодавцем включалися в базу для нарахування страхових внесків. Відповідача у відзиві посилається на норми Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, які не мають жодного відношення до обчислення та перерахунку пенсій. З нарахованих сум сплачено внески до Пенсійного фонду Російської Федерації, а тому просить не враховувати позицію відповідача та задовольнити позовні вимоги.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.

Згідно записів №1 - №12 в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 01.11.2010 року позивач працював на посаді інженера у ТзОВ «ВІС Автоматизація» (Російська Федерація).

Позивач неодноразово звертався до відповідача із заявами про перерахунок пенсії за період його роботи в ТзОВ «ВІС Автоматизація» (Російська Федерація).

Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області з 23.11.2018 року та отримує пенсію за віком, відповідно до ст.ст. 26-28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Страховий стаж позивача становить 40 років 7 місяців 6 днів.

При зверненні за призначенням пенсії, позивач надав, зокрема довідку про заробітну плату № 149/ВА/20 від 28.11.2017р за період роботи з 01.11.2010 по 21.08.2017 у ТзОВ «ВТС Автоматизація». (Російська Федерація).

Для перевірки відповідності довідки про заробітну плату за період роботи позивача з 01.11.2010 по 21.08.2017 первинним документам, відповідач направив запит в Управління Пенсійного фонду Російської Федерації в м. Новий Уренгой.

Листом від 14.06.2019 № 204/14-04-23/3002 Головне управління Пенсійного фонду Російської Федерації, направило копії первинних документів по нарахуванню заробітної плати ТзОВ «ВІС Автоматизація», де крім основної заробітної плати, зазначено суми за оренду житла та за харчування, які включені в довідку про заробітну плату.

Проте, на думку ГУ ПФУ у Львівській області, чинним законодавством такі виплати не передбачені, а тому не можуть бути взяті до уваги при обчисленні пенсії.

Головним управлінням ПФУ у Львівській області 17.12.2020 було скеровано на адресу ТзОВ «ВІС Автоматизація» запит № 1300-5215-10/103480 щодо видачі нової довідки про заробітну плату для обчислення пенсії позивача без включення сум за оренду житла та за харчування.

Оновлена довідка, на момент розгляду справи в суді, на адресу відповідача не надходила.

Питання сплати страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації із виплачених сум заробітної плати сторонами не ставиться під сумнів та підтверджується наявними в справі матеріалами.

Позивач не погодився з такою позицією відповідача та звернувся до суду з даним позовом.

При вирішенні справи по суті суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Гарантії конституційного права людини на соціальний захист викладено в положеннях Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон України № 1058-IV) та Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон України № 1788-XII).

Згідно зі статтею 41 Закону України № 1058-ІV (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються:

1) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно із цим Законом були фактично обчислені та сплачені страхові внески до Пенсійного фонду в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески;

2) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум;

3) суми заробітної плати (доходу), визначені виходячи із здійсненої застрахованою особою доплати, передбаченої частиною третьою статті 24 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 66 Закону України № 1788-XII, до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Частиною третьою статті 2 Закону України "Про оплату праці" визначено, що до структури оплати праці відносить "інші заохочувальні та компенсаційні виплати". До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

За змісту вищевказаної статті Закону, додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Згідно з пп.2.3.4 п.2.3 розділу 2 «Фонд оплати праці» Інструкції зі статистики заробітної плати (затверджена наказом Держкомстату №5 від 13.01.2004 року, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за N 114/8713) до виплат соціального характеру у грошовій і натуральній формі, які входять до компенсаційних виплат належать:

витрати в розмірі страхових внесків підприємств (крім випадків, зазначених у п.3.5) на користь працівників, пов`язаних з добровільним страхуванням (особистим, страхуванням майна). Указані суми включаються до фонду оплати праці в тому місяці, коли провадяться перерахунки страховій компанії;

оплата або дотації на харчування працівників, у тому числі в їдальнях, буфетах, профілакторіях;

оплата за утримання дітей працівників у дошкільних закладах;

вартість путівок працівникам та членам їхніх сімей на лікування та відпочинок, екскурсії або суми компенсацій, видані замість путівок за рахунок коштів підприємства (крім випадків, указаних у п.3.2);

вартість проїзних квитків, які персонально розподіляються між працівниками, та відшкодування працівникам вартості проїзду транспортом загального користування;

інші виплати, що мають індивідуальний характер (оплата квартири та найманого житла, гуртожитків, товарів, продуктових замовлень, абонементів у групи здоров`я, передплати на газети та журнали протезування, суми компенсації вартості виданого працівникам палива у випадках, не передбачених чинним законодавством).

Дослідивши довідку про розмір заробітної плати №149/ВА/2017 від 28.11.2017 року та додані до неї документи, суд встановив, що в період до 01.01.2012 року позивачу в складі заробітної плати не враховувалось ніяких платежів окрім складових заробітної плати без оплати оренди житла та без оплати харчування. Таким чином, у відповідача у будь-якому разі були відсутні правові підстави для неврахування показників заробітної плати позивача за період з 01.11.2010 року по 01.01.2012 року для перерахунку пенсії.

Стосовно таких складових заробітної плати, як оплата оренди житла та оплата харчування, то вони входять до складу компенсаційних виплат, про які йдеться в ч.3 ст.2 Закону України «Про оплату праці», а тому позиція пенсійного органу щодо не можливості врахування компенсаційних виплат, які входять до структури оплати праці, при перерахунку пенсії позивача є помилковою та не приймається судом.

Таким чином, аналіз норм чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства дозволяє стверджувати, що зазначеними вище нормами передбачено право врахування до заробітку, з якого обчислюється пенсія сум компенсаційних виплат за оренду житла та харчування.

Посилання пенсійного органу на приписи п.4 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 є помилковою, оскільки в Порядку обчислення середньої заробітної плати зазначено, що обчислення середньої заробітної плати для визначення розміру відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, провадиться відповідно до Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 р. N 472 ( 472-93-п ), а для призначення пенсій - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Стосовно сплати позивачем страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації, то стаття 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 (далі - Угода) закріплює принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 3 Угоди також передбачено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

З урахуванням встановлених в цій справі обставин, суд вважає, що, за умови сплати з нарахованих складових оплати праці сум страхових внесків, позивач має право на перерахунок розміру пенсії на підставі довідки про розмір заробітної плати №149/ВА/2017 від 28.11.2017.

Суд зазначає, що згідно ст. 101 Закону України № 1788-XII, органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (ч. 3 ст. 44 Закону України № 1058-IV).

У випадку наявності сумнівів з приводу наданої позивачем довідки, відповідач не був позбавлений встановленого законом права вчинити відповідні дії щодо проведення її перевірки.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі дозволяє відмежувати процесуальну діяльність суду від процесуальної діяльності сторін з метою забезпечення всебічного та повного з`ясування обставин у справі та її справедливого вирішення. Змагальність сторін полягає у процесі доведення сторонами перед судом своєї позиції у справі (вимог та заперечень) та реалізується передусім через доказування, тобто підтвердження сторонами обставин, на які вони посилаються у якості обґрунтування своїх вимог чи заперечень, доказами. Адже саме сторонам відомі обставини у справі, які вони повинні довести належними доказами з наведенням правової аргументації своїх вимог.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Разом з тим, відповідачем під час розгляду справи не було надано належних доказів вчинення необхідних дій щодо перевірки обґрунтованості наданої позивачем довідки, а також не надано рішення про відмову в проведенні перерахунку пенсії.

Окремо суд враховує, що між направленням запиту та отриманням відповіді від Управління Пенсійного фонду Російської Федерації в м. Новий Уренгой та направленням нового запиту на адресу ТзОВ «ВІС Автоматизація» пройшло більше року.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи поведінку відповідача на відповідність критеріям визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, суд дійшов висновку, що бездіяльність відповідача, яка виразилась у не вирішенні по суті питання щодо проведення перерахунку пенсії позивача, є необґрунтованою, в зв`язку з чим, така бездіяльність визнається протиправною.

Відповідно до пункту 4 частини першої 1 статті 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Наслідком визнання бездіяльності протиправною є покладення на відповідача обов`язку прийняти рішення по суті зави ОСОБА_1 про зарахування до пенсії заробітної плати за період роботи з 01.11.2010 по 21.08.2017 року на посаді інженера-технолога у ТзОВ «ВІС Автоматизація» (Російська Федерація), із врахуванням довідки про заробітну плату № 149/ВА/20 від 28.11.2017р. та зазначених у ній сум.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, в даному випадку, за встановлених судом обставин, оскільки ГУ ПФУ у Львівській області не розглядало заяви позивача по суті та не приймало рішення по суті його заяв, відповідні повноваження відповідача щодо перерахунку пенсії в даних спірних правовідносинах є дискреційними повноваженнями відповідача.

Задоволення позовних вимог в частині здійснення перерахунку та виплату ОСОБА_2 Мпенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дати виникнення права на пенсію 23.11.2018р. на підставі довідки ТзОВ «ВІС Автоматизація» про заробітну плату № 149/ВА/20 від 28.11.2017р. та зазначених у ній сум (основної заробітної плати та сум за оренду житла та харчування), з урахуванням раніше виплачених сум, без прийняття відповідачем рішення по суті заяви позивача є передчасним.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Як передбачає ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Обов`язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) "Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження".

Вирішуючи питання про застосування ст.13 Конвенції, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Аманн проти Швейцарії» (Заява N 27798/95 п.88) зазначено, що стаття 13 Конвенції вимагає, щоб кожен, хто вважає себе потерпілим внаслідок заходу, який, на його думку, суперечив Конвенції, мав право на засіб правового захисту у відповідному національному органі для вирішення свого спору, а в разі позитивного вирішення - для одержання відшкодування шкоди. Однак це положення не вимагає безумовного досягнення вирішення спору на користь заявника.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.74 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Позивач належними доказами довів правомірність частини своїх вимог.

Щодо судового збору, то згідно ч.1 ст.139 КАС України такий відшкодовується позивачу в частині задоволених позовних вимог (половина).

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, що полягає у не прийнятті рішення по суті заяв ОСОБА_1 про зарахування до пенсії заробітної плати за період роботи з 01.11.2010 по 21.08.2017 роки у ТзОВ «ВІС Автоматизація» (Російська Федерація), із врахуванням основної заробітної плати та сум за оренду житла та харчування, згідно довідки про заробітну плату № 149/ВА/20 від 28.11.2017.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул.Митрополита Андрея, 10, м.Львів, 79000, ) розглянути по суті та прийняти рішення по заяві ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) про зарахування до пенсії заробітної плати за період роботи з 01.11.2010 по 21.08.2017 роки у ТзОВ «ВІС Автоматизація» (Російська Федерація), із врахуванням основної заробітної плати та сум за оренду житла та харчування, згідно довідки про заробітну плату № 149/ВА/20 від 28.11.2017.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул.Митрополита Андрея, 10, м.Львів, 79000, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Братичак Уляна Володимирівна