Справа № 640/7252/21
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2021-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 травня 2021 року 09:20 № 640/7252/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., при секретарі судового засідання Левкович А.С., розглянувши матеріали адміністративної справи

за позовом Київського квартирно-експлуатаційного управління (03168, м. Київ, просп.

Повітрофлотський, 30)

до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві

Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

(01011, м. Київ, вул. Різницька, буд. 11-Б)

третя особа ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

за участю:

представника позивача - не прибув

представника відповідача - не прибув

третьої особи - не прибула

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Київське квартирно-експлуатаційне управління (надалі по тексту також - позивач) з адміністративним позовом до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (надалі по тексту також - відповідач), третя особа - ОСОБА_1 , в якому просить суд:

- визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Маріуци Тетяни Вадимівни щодо не скасування інших вжитих заходів виконання рішення в межах ВП №55438581;

- зобов`язати державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Маріуцу Тетяну Вадимівну скасувати інші вжиті державним виконавцем заходи щодо виконання рішення в межах ВП №55438581, в т.ч. скасувати постанову про накладення штрафу за невиконання рішення Печерського районного суду міста Києва у розмірі 5 100,00 грн. від 14 лютого 2018 року та постанову про накладення штрафу за невиконання рішення Печерського районного суду міста Києва у розмірі 10 200,00 грн. від 11 червня 2018 року.

Мотивуючи заявлені вимоги представник позивача зазначив, що не скасування державним виконавцем таких заходів як накладення штрафів за умови закінчення виконавчого провадження з підстави пункту 5 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про протиправну бездіяльність державного виконавця та невиконання ним положень і вимог, передбачених статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження».

У відзиві на адміністративний позов представник відповідача повідомив, що станом на 21.05.2021 року позивач не виступає боржником в виконавчих провадженнях.

У призначене судове засідання представник відповідача не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Неявка у призначене судове засідання представників учасників справи, повідомлених про дату, час та місце розгляду справи у передбачений статтею 268 Кодексу адміністративного судочинства України спосіб, є перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до вимог частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

На виконанні у Печерському районному відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження №55438581 з примусового виконання виконавчого листа №757/10624/17-ц, виданого 19 грудня 2017 року Печерським районним судом міста Києва щодо зобов`язання Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України відповідно до п.п. 4.4-4.6 розділу IV Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року №737 виключити службову двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 із службового житлового фонду Міністерства оборони України зі зняттям ОСОБА_1 з квартирного обліку.

Вказане виконавче провадження відкрито на підставі постанови від 26 грудня 2017 року.

В межах зазначеного виконавчого провадження 14 лютого 2018 року прийнято постанову про накладення штрафу у розмірі 5 100,00 грн. за невиконання рішення суду.

Також, 11 червня 2018 року старшим державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві прийнято постанову про накладення штрафу в розмірі 10 200,00 грн. (ВП №55438581).

В подальшому, 13 червня 2018 року постановою Верховного Суду в справі №757/10624/17-ц ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 11 жовтня 2017 року в частині зобов`язання ККЕУ Міноборони України відповідно до пунктів 4.4-4.6 розділу IV «Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженої наказом Міноборони України від 30 листопада 2011 року № 737, виключити квартиру зі службового житлового фонду Міноборони України зі зняттям ОСОБА_1 з квартирного обліку скасовано; відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог про зобов`язання ККЕУ Міноборони України відповідно виключити квартиру зі службового житлового фонду Міноборони України зі зняттям ОСОБА_1 з квартирного обліку.

20 липня 2020 року позивач звернувся до органу виконавчої служби із заявою про закінчення виконавчого провадження №55438581 та скасування вжитих виконавцем заходів щодо виконання рішення суду, які полягають у винесенні постанов в рамках виконавчого провадження про накладення штрафів.

07 серпня 2020 року старшим державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Маріуцою Т.В. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження на підстав пункту 5 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Незгода позивача із бездіяльністю державного виконавця щодо не скасування заходів виконання рішення суду зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року (далі - Закон №1404-VIII, в редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 2 Закону №1404-VIII визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, зокрема, обов`язковості виконання рішень; законності.

Пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1 статті 18 Закону №1404-VIII).

Підстави закінчення виконавчого провадження визначені статтею 39 Закону №1404-VIII, згідно пункту 5 частини 1 якої визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа визначені вимогами статті 40 Закону №1404-VIII.

У разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Аналіз наведеної норми свідчить, що у разі закінчення виконавчого провадження вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення скасовуються.

При цьому, вимогами статті 10 Закону №1404-VIII передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Крім того, відповідно до пункту 7 частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Наведені норми законодавства свідчать, що накладення на боржника штрафу за несвоєчасне виконання рішення суду не є заходом примусового виконання рішення. Так, накладення штрафу за невиконання рішення суду є відповідальністю боржника саме за невиконання судового рішення без поважних причин.

В той же час, у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи. Для визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною, особа, яка вважає, що її право порушене, повинна довести існування причинного зв`язку між такою протиправною бездіяльністю та її порушеним правом.

Поряд з цим, бездіяльність суб`єкта владних повноважень може бути визнано протиправною адміністративним судом лише в тому випадку, якщо відповідач ухиляється від вчинення дій, які входять до кола його повноважень та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій. Таким чином, бездіяльність - це завжди пасивна поведінка, тобто відсутність з боку суб`єкта владних повноважень будь-яких дій.

З урахуванням того, що накладення на боржника штрафу за несвоєчасне виконання рішення суду не є заходом примусового виконання рішення, а є санкцією за таке невиконання, у відповідача був відсутній обов`язок щодо скасування прийнятих постанов про накладення штрафу в межах ВП №55438581, тобто в межах спірних правовідносин відсутня оскаржувана бездіяльність та, як наслідок, відсутні підстави для задоволення адміністративного позову.

Суд зазначає також, що позивач, вважаючи, що постанови про накладення штрафу від 14 лютого 2018 року та від 11 червня 2018 року прийняті протиправно, не позбавлений був права на їх оскарження в судовому порядку, однак доказів звернення до суду з відповідними позовами матеріали справи не містять, як і не повідомлено суду причин неможливості такого оскарження.

Приймаючи до уваги викладене вище, виходячи з вимог, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Згідно із частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства підстави для здійснення розподілу судових витрат - відсутні.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Київського квартирно-експлуатаційного управління відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому частиною першою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення та оскаржені у порядку, передбаченому статтями 292, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону №2147-VIII).

Суддя А.Б. Федорчук