Справа № 320/4038/20
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2021-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2021 року м. Київ № 320/4038/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., при секретарі судового засідання Садоховій В.С. розглянувши в загальному позовному провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доМіністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України
провизнання незаконним та нечинним нормативно-правового акту,

за участю представників:

позивача - Василюка Р.Ю.

відповідача - Дудник Т.С.

На підставі частини шостої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 22 квітня 2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України, в якому просить суд:

визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництво та житлово - комунального господарства України № 169 від 26.07.2019 року, яким затверджений Порядок відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 жовтня 2020 відкрито провадження в адміністративній справі в порядку загального позовного провадження та призначено справу до розгляду в підготовче засідання

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництво та житлово - комунального господарства України № 169 від 26.07.2019 року, яким затверджений Порядок відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води є таким, що суперечить Конституції України та порушує право власника на вільне та незалежне від будь-кого користування та розпорядження належним майном.

У поданому до суду відзиві, Міністерство регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України у задоволенні позовних вимог просило відмовити у повному обсязі.

Відзив обґрунтовано тим, що оскаржуваний наказ прийнято після проведення громадського обговорення його проекту, шляхом розміщення на офіційному веб-сайті Мінрегіону та погодження із заінтересованими органами (Міністерством економічного розвитку і торгівлі України. Міністерством охорони здоров`я Державною регуляторною службою України, Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, Антимонопольним комітетом України).

При цьому, відповідач звертав увагу, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували факт звернення до постійно діючої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від систем (мереж) ЦО та ГВП його квартири, та не складено Акт про відокремлення (відключення) квартири/нежитлового приміщення від мереж ЦО та ГВП.

А тому, на думку відповідача, твердження позивача про те, що система опалення є власністю власника квартир є хибним, та такими, що суперечать положенням пункту 3 Розділу І Порядку № 169.

Також, відповідач звертав увагу суду, що позивачем всупереч вимогам чинного законодавства здійснено самовільне переобладнання системи опалення приміщень та у зв`язку з відсутністю відповідного пакету документів.

У поданій до суду відповіді на відзив відповідача, позивач не погоджувався з його твердження та просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Зокрема, у поданій відповіді на відзив, позивач звертав увагу, що систему опалення встановлювала ТОВ «Естрея» яка має всі необхідні ліцензії та дозволи, що підтверджується договором підряду та Актом про відключення від системи центрального опалення , складений КП ЖЕО №20, а також технічними умовами для подачі газу в квартиру та підключення котла до газопостачання.

Також, позивач на протиправність оскаржуваного наказу посилався на те, що він не містить жодних доказів прийняття аргументів від власників квартир у багатоквартирних будинках та їх розгляду, а також громадської антидискримінаційної експертизи, що в свою чергу свідчить про порушення принципу рівності перед законом .

У поданому заперечені на відповідь на відзив позивача, відповідач звертав увагу, що оскаржуваний наказ прийнятий у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для визнання його протиправним та скасування.

01 квітня 2021 року судом закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

26 липня 2019 року наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 169 затверджено Порядок відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, який було зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 серпня 2019 р. за № 982/33953.

Незгода позивача з даним наказом обумовила його на звернення до суду з даним позовом.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України від 09.11.2017 N 2189-VIII "Про житлово-комунальні послуги" (далі - Закон від 09.11.2017 N 2189-VIII), який набрав чинності 10.12.2017 року та введений в дію з 1 травня 2019 року.

З цієї дати визнано таким, що втратив чинність Закон України від 24 червня 2004 року N 1875-IV "Про житлово-комунальні послуги".

Згідно з вказаним Законом визначено нову класифікацію житлово-комунальних послуг, нову систему взаємовідносин, що виникатимуть у процесі надання та споживання цих послуг, передбачено різні моделі договірних відносин у сфері комунальних послуг, а також визначено особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку, змінено підходи до формування тарифів на комунальні послуги та нарахування плати споживачам, запроваджено відповідальність за неналежне виконання договору як для виконавців комунальних послуг, так і для споживачів цих послуг.

Практична реалізація нововведень, передбачених Законом, можлива за умови укладення договорів про надання комунальних послуг за правилами та особливостями, визначеними Законом (тобто, нових договорів про надання комунальних послуг).

Згідно пункту 6 частини другої статті 4 Закону України від 09.11.2017 N 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги » (далі - Закон) до повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, належить - встановлення порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води.

Пунктом 7 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону передбачено, що у багатоквартирних будинках, у яких на день набрання чинності цим Законом не менш як половина квартир та нежитлових приміщень відокремлена (відключена) від мереж централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, власники квартир та нежитлових приміщень, приєднаних до таких мереж, не зобов`язані, але мають право виключно за власним рішенням у встановленому порядку відокремити (відключити) від них свою квартиру чи нежитлове приміщення та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні. Не допускається примусове відокремлення (відключення) від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води власників квартир та нежитлових приміщень, приєднаних до таких мереж, у багатоквартирних будинках у разі відокремлення (відключення) від цих мереж інших власників квартир та нежитлових приміщень.

На виконання вимог Закону наказом Мінрегіону від 26.07.2019 №169 затверджено «Порядок відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.08.2019 за №982/33953, який набрав чинності 17.09.2019 (далі-Порядок № 169), який визначає процедуру відключення власників (співвласників) будівель, у тому числі житлових будинків, квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків (далі - споживачі) від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

При цьому, суд звертає увагу, що даний Порядок замінив порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання , затверджений наказом Мінрегіону №4 від 22.11.2005 року, яким було врегульовано лише процедуру відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води.

Як було зазначено вище, позивач вважаючи Порядок № 169 таким, що прийнятий не у відповідності до вимог чинного законодавства, просить визначати його протиправним та скасувати.

Беручи до уваги вказане, суд зазначає таке.

Відповідно до Положення про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.04.2014 року № 197 та частини 2 статті 8 Закону України «Про центральні органи викоти влади» міністр як керівник міністерства, зокрема, очолює міністерство, здійснює керівництво його діяльністю; визначає пріоритети роботи міністерства та шляхи виконання покладених на нього завдань, затверджує плани роботи міністерства, звіти про їх виконання; в межах компетенції організовує та контролює виконання міністерством Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України; визначає обов`язки першого заступника міністра, заступників міністра, розподіл повноважень міністра між першим заступником міністра та заступниками міністра, які вони здійснюють у разі його відсутності; підписує накази міністерства; здійснює інші повноваження відповідно до Конституції України, цього та інших.

Указом Президента України від 03.10.1992р. № 493/92 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» установлено, що з 1 січня 1993 року нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації.

Також установлено, що державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю здійснює Міністерство юстиції України.

На виконання цього Указу постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992р. № 731 затверджено Положення, пп. «б» п. 4 якого встановлено, що державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти будь-якого виду (постанови, накази, інструкції тощо), якщо в них є одна або більше норм, що мають міжвідомчий характер, тобто є обов`язковими для інших міністерств, органів виконавчої влади, а також органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, що не входять до сфери управління органу, який видав нормативно-правовий акт.

Відповідно до пп. «е» п. 5 Положення на державну реєстрацію не подаються акти рекомендаційного, роз`яснювального та інформаційного характеру (методичні рекомендації, роз`яснення, у тому числі податкові, тощо), нормативно-технічні документи (національні та регіональні стандарти, технічні умови, будівельні норми і правила, тарифно-кваліфікаційні довідники, кодекси усталеної практики, форми звітності, у тому числі щодо державних статистичних спостережень, адміністративних даних та інші).

Пунктом 15 Положення передбачено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади направляють для виконання нормативно-правові акти лише після їх державної реєстрації та офіційного опублікування. У разі порушення зазначених вимог нормативно-правові акти вважаються такими, що не набрали чинності, і не можуть бути застосовані.

Матеріалами справи встановлено, що проект акта Про затвердження Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води відповідачем було надіслано на погодження до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Міністерства охорони здоров`я України, Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, Антимонопольного комітету України та Державної регуляторної служби України.

В подальшому, за результатами погодження проекту акта вказаними суб`єктами владних повноважень, відповідачем до Міністерства юстиції України надіслано документи, передбачені п.9 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів, для здійснення державної реєстрації наказу.

Наказ Мінрегіону від 26 липня 2019 року №169 «Про затвердження Порядку відключення споживачів від систем центрального опалення та постачання гарячої води» зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 серпня 2019 року за №982/33953 та розміщено на офіційному сайті Міністерства юстиції України для відкритого доступу.

Таким чином, суд приходить до переконання, що Міністерство регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України прийняло наказ від 26 липня 2019 року №169 «Про затвердження Порядку відключення споживачів від систем центрального опалення та постачання гарячої води» у відповідності до вимог та у межах наданих повноважень.

В той же час, суд при вирішенні даної справи виходить з того, що позивачем не надано жодного допустимого доказу невідповідності оскаржуваного наказу правовим актам вищої юридичної сили, перевищення Міністерством регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України повноважень при його прийнятті, що в сукупності свідчить про необґрунтованість позовних вимог.

При цьому, суд звертає увагу, що згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Поряд з цим, суд також зазначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Тобто, зміст вказаної норми, свідчить про те, що задоволенню підлягають лише вимоги, які відновлюють права та охоронювані законом інтереси позивача.

Обґрунтовуючи протиправність вказаного наказу, позивач по суті незгоден з нарахуванням йому платежів АТ «Криворізька теплоцентраль» за послуги централізованого опалення, оскільки згідно Акту від 05.07.2013 року № 249 його квартира відключена від системи централізованого опалення.

У той же час, суд звертає увагу, що визнання протиправним та скасування наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництво та житлово - комунального господарства України № 169 від 26.07.2019 року, яким затверджений Порядок відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, у спірних правовідносинах, не буде мати на меті поновлення прав позивача, який він вважає порушеними.

На переконання суду належним способом захисту прав, які вважає порушеними позивач, є пред`явлення ним вимог до Постійно діючої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води, яка відповідно до п. 4 розділу І Порядку № 169 від 26.07.2019 року створюється та затверджується рішенням органу місцевого самоврядування, пов`язаних зі спірними правовідносинами.

Відповідно до положень чч. 1 та 2 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В даному випадку позивач в силу норм Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору не звільнений та відомості щодо понесених відповідачем судових витрат відсутні, а тому судові витрати за рахунок позивача на користь відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.М. Погрібніченко

Повний текст рішення виготовлено та підписано 24.05.2021 року.