Справа № 420/3567/21
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2021-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/3567/21
Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Стас Л.В.,

суддів: Шеметенко Л.П., Турецької І.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 25 березня 2021 року про відмову від позову ОСОБА_1 до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ,) звернулася до суду з позовом до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі відповідач, Другий Приморський ВДВС у м. Одесі ПМУ МЮ), в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Другого Приморського ВДВС у місті Одеса ПМУ МЮ щодо ненадіслання рекомендованою кореспонденцією ОСОБА_1 постанови від 01 березня 2021 року про відкриття виконавчого провадження №64657609 про стягнення штрафу в розмірі 510 грн.;

- зобов`язати Другий Приморський ВДВС у місті Одеса ПМУ МЮ надіслати рекомендованою кореспонденцією ОСОБА_1 постанову від 01 березня 2021 року про відкриття виконавчого провадження №64657609 про стягнення штрафу в розмірі 510 грн.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито спрощене позовне провадження у справі.

19 березня 2021 року представник позивача подав до суду заяву про відмову від позову та закриття провадження у справі, оскільки постановою від 16 березня 2021 року Другим Приморським ВДВС у м. Одесі ПМУ МЮ самостійно скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження №64657609.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25 березня 2021 року прийнято відмову ОСОБА_1 від позову до Другого Приморського ВДВС у місті Одеса ПМУ МЮ про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, а провадження у справі №420/3567/21 - закрито.

Стягнуто з Другого Приморського ВДВС у місті Одеса ПМУ МЮ на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2408 грн. (908 грн. судовий збір, 1500 грн. витрати на професійну правничу допомогу).

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням в частині суми стягнення судових витрат ОСОБА_1 та Другий Приморський ВДВС у м. Одесі ПМУ МЮ подали до суду апеляційні скарги.

Так, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі наголошує на тому, що обов`язковою умовою зменшення витрат на правничу допомогу є клопотання іншої сторони, зокрема, відповідача. Поряд з цим, відповідачем даного клопотання до суду не заявлено, що, на думку позивача, виключає можливість суду самостійно (за відсутності відповідного клопотання) зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтримку своїх доводів ОСОБА_1 послалася на практику Верховного Суду викладену в постановах №907/357/16 від 29 березня 2018 року, №910/4881/18 від 18 грудня 2018 року, №922/619/18 від 08 квітня 2019 року.

Відповідач, Другий Приморський ВДВС у м. Одесі ПМУ МЮ, звертаючись до суду з апеляційною скаргою, зазначає, що згідно положення ст.142 КАС України та ст.7 Закону України «Про судовий збір» позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору за подання позову до суду.

При цьому, відповідач вказує, що позивачем, в порушення вимог ст.140 КАС України, жодних доказів щодо фактично понесених (сплачених) витрат на правову допомогу до суду не надано.

Враховуючи викладене, відповідач повністю заперечує стягнення понесених позивачем витрат на правничу допомогу та вважає їх необґрунтованими.

Другий Приморський ВДВС у м. Одесі ПМУ МЮ та ОСОБА_1 не скористалися своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що лише апеляційна скарга Другого Приморського ВДВС у м. Одесі ПМУ МЮ підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно положень ч.ч. 2-5 ст.134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст.134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч.ч. 7, 9 ст.139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем, для підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, надано до суду наступні документи:

- детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом ОСОБА_2 від 10 березня 2021 року;

- договір №29 від 02 березня 2021 року, укладеним між ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_2 ;

- акт прийому-передач виконаних робіт (наданих послуг) від 10 березня 2021 року;

- рахунок на оплату за виконані роботи (надані послуги) від 10 березня 2021 року;

- розрахункова квитанція №11 від 19 березня 2021 року.

Однак, колегія суддів вважає, що заявлений представником позивача розмір витрат на оплату правничої допомоги не є співмірним зі складністю справи, об`ємом виконаних фахівцем у галузі права робіт, часом, витраченим на виконання відповідних робіт, та їх обсягом.

Так, згідно наданих суду документів, витрачений адвокатом час на зустріч з клієнтом і збір доказів складає 6 годин, на підготовку позову - 8 годин, всього - 14 годин.

Почасова ставка адвоката - 1000 гривень.

Поряд з цим, колегією суддів встановлено, що під час розгляду даної справи адвокатом відповідача було підготовлено наступні документи:

1. позовна заява - 2 арк.;

2. заява-клопотання 1 арк.;

3. заява 1 арк.;

4. клопотання 2 арк.;

5. заява про розгляд справи без участі 1 арк.

Тобто, загальна кількість аркушів не перевищувала 7 одиниць, а тому витрачений адвокатом час в кількості 14 годин, та сума відшкодування - 14000 грн. за вказану роботу, є завищеною.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 14000 грн. не відповідають критерію співмірності, наведеному у ч.5 ст.134 КАС України.

Поряд з цим, колегія суддів приймає до уваги те, що за клопотанням позивача дана справа розглядалася судом першої інстанції в порядку письмового провадження.

Заява ОСОБА_1 про здійснення розподілу судових витрат, в тому числі витрат на правничу допомогу, надійшла до суду першої інстанції 19 березня 2021 року, та відправлена відповідачу засобами поштового зв`язку, з урахуванням вихідних днів, 22 березня 2021 року, тобто за 3 дні до винесення оскаржуваної ухвали від 25 березня 2021 року.

Таким чином, посилання позивача на те, що матеріали справи не містять заперечень відповідача щодо не співмірності суми витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає передчасними, оскільки вказані заперечення були викладені Другим Приморським ВДВС у м. Одесі ПМУ МЮ в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч.1 ст.142 КАС України у разі вирішення справи шляхом примирення, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу п`ятдесяти відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Таким чином, колегія суддів погоджується з відповідачем, що закриваючи провадження у справі з підстав відмови позивача від позову, суд першої інстанції помилково дійшов до висновку, що підставою такої відмови є задоволення позову, а тому, у відповідності до ч.1 ст.142 КАС України, суд повинен був вирішити питання повернення позивачу лише 50 відсотків судового збору з Державного бюджету України.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для зміни ухвали суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, шляхом повернення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 50 % судового збору, сплаченого за подачу позову у розмірі (50% від 908 грн.) 454 грн.

Поряд з цим, згідно висновків Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду, викладених у рішенні від 20 грудня 2019 року у справі №240/6150/18, судовий збір не слід сплачувати при оскарженні додаткового судового рішення, яким вирішено питання розподілу судових витрат або встановлено порядок виконання судового рішення, тобто вирішення тих питань, які не пов`язані із вимогами адміністративного позову, але в обов`язковому порядку мають бути вирішені судом.

Колегія суддів зазначає, що вирішальним в доводах Верховного Суду є висновки, що питання судових витрат не є самостійними позовними вимогами в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України та не входять до ціни позову, тому не підлягають оплаті окремо при зверненні до суду із позовом або відповідною заявою, передбаченою процесуальним законодавством, тобто не є об`єктом справляння судового збору.

Так, у даній справі ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 25 березня 2021 року оскаржується сторонами лише в частині суми стягнення судових витрат, а тому, з урахуванням вищевикладених висновків Верховного Суду, відсутні підстави для задоволення заяви адвоката ОСОБА_1 Руссу А.П. про розподіл судових витрат понесених позивачем під час розгляду апеляційних скарг.

Разом з цим, під час звернення з апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у загальному розмірі 2270,00 грн., що підтверджується квитанціями № 61093 від 30.03.2021 року на суму 1362,00 грн. та квитанцією № 61172 від 30.03.2021 року на суму 908,00 грн. Втім, з урахуванням вищевикладених висновків Верховного Суду, колегія суддів приходить до висновків, що сплачений судовий збір підлягає поверненню апелянтові.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції правильно вирішив спірне питання, але з помилковим застосуванням норм процесуального права в частині розподілу судових витрат, колегія суддів вважає необхідним змінити ухвалу суду першої інстанції в частині обґрунтування висновку суду з викладених вище мотивів.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - задовольнити частково.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 25 березня 2021 року змінити у мотивувальній частині, з мотивів, викладених у цій постанові.

Абзац 2 резолютивної частини ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 25 березня 2021 року викласти у наступній редакції:

«Повернути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_1 ) 50% сплаченого судового збору за подання позовної заяви у розмірі 454 грн.

Стягнути з Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Пастера, 58, м. Одеса, 65023, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень)».

Повернути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2270,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 27.05.2021 року.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Турецька І.О. Шеметенко Л.П.