Справа № 160/16654/20
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2021-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 травня 2021 року м. Дніпросправа № 160/16654/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Мельника В.В., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 року в адміністративній справі №160/16654/20 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного виконавця Виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцева Ігоря В`ячеславовича про визнання дій протиправними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В:

14.12.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцева Ігоря В`ячеславовича, в якій позивач просить: визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцева Ігоря В`ячеславовича щодо прийняття постанов про відкриття виконавчих проваджень ВП №63736631, ВП№63736774 від 26.11.2020р. та постанов про стягнення основної винагороди у ВП №63736631, ВП№63736774 від 26.11.2020 р. неправомірними; постанови про відкриття виконавчих проваджень ВП №63736631, ВП№63736774 від 26.11.2020р. та постанови про стягнення основної винагороди у ВП №63736631, ВП№63736774 від 26.11.2020р., прийняті приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцевим Ігорем В`ячеславовичем скасувати.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 року позовну заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцева Ігоря В`ячеславовича про визнання дій протиправними та скасування постанов - повернуто позивачам. Роз`яснено позивачам, що відповідно до частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Не погодившись з вказаною ухвалою, позивачами подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просять ухвалу суду першої інстанції від 21.12.2020 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції з роз`єднанням позовних вимог, виділивши в самостійне провадження вимог, які стосуються розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про повернення позовної заяви позивачам, виходив з того, що до юрисдикції адміністративних судів не належать справи з приводу оскарження рішень органів державної виконавчої служби щодо виконання судових рішень на підставі виконавчих документів, виданих в межах цивільної юрисдикції.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Під час апеляційного перегляду справи встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцева Ігоря В`ячеславовича перебувають виконавчі провадження ВП №63736631 та ВП№63736774 від 26.11.2020 р. з примусового виконання виконавчого листа від 28.09.2020 р., виданого суддею Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Гринь Н.Г. у цивільній справі №214/1176/17 про: солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь AT «УкрСиббанк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №ОД12И8295Д від 07.06.2006 р. по кредиту та процентам у розмірі 2518 (дві тисячі п`ятсот вісімнадцять) дол. США 54 центів та пені у розмірі 469 (чотириста шістдесят дев`ять) гривень 42 коп.; стягнення з ОСОБА_2 на користь AT «УкрСиббанк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №ОД12И8295Д від 07.06.2006 р. по процентам у розмірі 94 (дев`яносто чотири) дол. США 24 центів.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що ч. 1 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає можливість оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Оскільки статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок оскарження рішення відповідача, то позивачі, як сторони виконавчого провадження (боржник), має право оскаржити рішення органу державної виконавчої служби при виконанні рішення у цивільній справі в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції таким що відповідає чинним нормам права та зазначає наступне.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до ч.2, 3 статті 13 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Аналогічна норма була закріплена й у Законі України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до ч.1 статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом п.1 ч.1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню відповідно до цього Закону підлягають рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду.

Згідно з п.9 ч.1 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад, як забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ч.1 статті 181 КАС учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Аналогічну норму закріплено в частині першій статті 287 КАС в чинній редакції.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом України «Про виконавче провадження», за правилами частини першої статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 447, ч.1 статті 448 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Ураховуючи наведене та беручи до уваги ту обставину, що позивачі оскаржують дії державного виконавця в межах виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу , колегія суддів не погоджується з доводами апелянтів щодо поширення на спірні правовідносини юрисдикції адміністративних судів.

Окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті (частина друга статті 20 КАС України).

Відповідно до ч. 1, 5 статті 287 КАС України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень, ухвалених місцевим загальним судом як адміністративним судом, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.

Відповідно до часини 1 статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно із частиною другою статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, з огляду на вимоги статті 287 КАС України та положення статті 74 Закону України "Про виконавче провадження", даний спір підлягає розгляду судом, який видав виконавчий лист.

Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом, зокрема, в постановах від 15 жовтня 2019 року у справі № 686/28853/18, від 28 листопада 2019 року у справах №№ 523/4824/17 і 540/1647/19, від 6 лютого 2020 року у справі № 750/2501/19, від 23 квітня 2020 року у справі № 811/1470/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 703/2908/17.

Матеріали справи свідчать, що предметом спору у даній справі є постанова про відкриття виконавчих проваджень ВП №63736631, ВП№63736774 від 26.11.2020р. та постанови про стягнення основної винагороди у ВП №63736631, ВП№63736774 від 26.11.2020р. винесена в рамках виконавчого провадження № 61153960, які відкриті з примусового виконання виконавчого листа від 28.09.2020 року виданого суддею Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Гринь Н.Г. у цивільній справі №214/1176/17.

На думку колегії суддів, аналіз зазначених вище правових норм свідчить про те, що позовні вимоги щодо дій державного виконавця в межах виконавчого провадження стосовно виконання виконавчого листа, виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу, повинні розглядатися в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми процесуального права, прийнявши законне та обґрунтоване судове рішення.

Викладені в апеляційній скарзі доводи щодо помилковості висновків суду першої інстанції не підтвердилися під час перегляду справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.243, 250, 311, 315, 316, 321, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 року в адміністративній справі №160/16654/20- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов