Справа № 400/1600/21
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2021-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2021 р. № 400/1600/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Лісовської Н.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідачів:1: Головного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001 2: Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001

про:визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом (уточненим) до Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі відповідач 1, ГУ ДФС) та Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі відповідач 2, ГУ ДПС) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29.05.2019 р. № 00058-5006, від 31.10.2017 р. № 1964-13, від 27.04.2018 р. № 0-1403, від 27.05.2019 р. № 0-1403, від 06.04.2020 р. № 0-1403.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що податкові повідомлення-рішення йому не надсилались у строки та у спосіб, передбачені чинним законодавством. Щодо податкового повідомлення-рішення від 29.05.2019 р. № 00058-5006, яким визначено суму податку за 2015 рік, позивач зазначив, що в 2015 році місцеві ради могли встановити податок на майно лише за 2016 рік, а не за 2015 рік. Суму грошового зобов`язання визначено поза межами 1095 днів. Щодо податкового повідомлення-рішення від 31.10.2017 р. № 1964-13 позивач посилається на порушення строку, встановленого Податковим кодексом України (далі ПК України), оскільки рішення мало бути надіслано до 1 липня. По всім податковим повідомленням-рішенням позивач вказав на відсутність розрахунку податкових зобов`язань.

29.04.2021 р. відповідач 1 подав відзив на позов, в якому просить визнати його неналежним відповідачем, оскільки відбулась реорганізація органів ДФС.

З даного приводу суд зазначає, що податкові повідомлення-рішення від 29.05.2019 р. № 00058-5006, від 31.10.2017 р. № 1964-13, від 27.04.2018 р. № 0-1403, від 27.05.2019 р. № 0-1403 прийняті ГУ ДФС, яке станом на дату розгляду справи не припинено, а відтак, ГУ ДФС є належним відповідачем у справі.

18.05.2021 р. відповідач 2 подав відзив, в якому посилається на наявність у власності позивача житлового будинку загальною площею 1091,4 м2. Податкові повідомлення-рішення направлені позивачу за місцем реєстрації. Поштові відправлення за 2015-2018 роки повернуті без вручення, а відправлення за 2019 рік отримане платником особисто. Факт затримки строків направлення податкового повідомлення-рішення не може бути підставою для звільнення платника податку від обов`язку щодо своєчасної сплати суми податку. Рішенням суду по справі № 400/5787/20 вже стягнуто з позивача суму податкового боргу, а позивач відзиву не подавав та рішення суду не оскаржував. Позивач не подавав заяву про застосування пільги з податку.

За клопотанням представника позивача справу розглянуто в письмовому провадженні.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно позивач з 26.08.2015 р. є власником житлового будинку загальною площею 1091,4 м2 по вул. Поштовій, 192 м. Миколаєва. З 14.07.2020 р. внесено зміни об`єкта нерухомого майна, а саме: зменшено загальну площу з 1091,4 м2 на 238,4 м2.

29.05.2019 р. відповідачем 1 прийнято податкове повідомлення-рішення № 00058-5006, яким позивачу нараховане податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2015 рік у сумі 8540,21 грн (а. с. 13). Рішення направлялося на зареєстровану адресу позивача, але повернулося без вручення адресату.

31.10.2017 р. відповідачем 1 прийнято податкове повідомлення-рішення № 1964-13, яким позивачу нараховане податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік у сумі 55078,98 грн (а. с. 14). Рішення направлялося на зареєстровану адресу позивача, але повернулося без вручення адресату.

27.04.2018 р. відповідачем 1 прийнято податкове повідомлення-рішення № 0-1403, яким позивачу нараховане податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік у сумі 28492,48 грн (а. с. 15). Рішення направлялося на зареєстровану адресу позивача, але повернулося без вручення адресату.

27.05.2019 р. відповідачем 1 прийнято податкове повідомлення-рішення № 0-1403, яким позивачу нараховане податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік у сумі 29063,28 грн (а. с. 16). Рішення направлялося на зареєстровану адресу позивача, але повернулося без вручення адресату.

06.04.2020 р. відповідачем 2 прийнято податкове повідомлення-рішення № 0-1403, яким позивачу нараховане податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік у сумі 29554,41 грн (а. с. 17). Рішення отримане позивачем 19.06.2020 р.

Отже, відповідач 1 вчинив усі дії для надсилання позивачу податкових повідомлень-рішень, а невручення поштового відправлення сталося не з його вини.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 29.05.2019 р. № 00058-5006, яким визначено суму податку за 2015 рік, суд виходить з того, що 01.01.2015 р. набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 р. № 71-VIII, яким, зокрема, викладено в новій редакції статтю 266 ПК України та введено новий податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 р. № 71-VIII рекомендовано органам місцевого самоврядування: у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об`єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об`єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Відповідно до положень п. 12.3 ст. 12 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено порядок опублікування та застосування рішень місцевої ради про встановлення місцевих податків. Зазначені рішення офіційно оприлюднюються відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Системний аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що місцеві ради мають обов`язково встановити (відповідним рішенням місцевої ради) податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів нежитлової нерухомості. Таке рішення має бути оприлюдненим до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів нежитлової нерухомості був установлений Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 р. № 71-VIII, який набрав чинності 01.01.2015 р., отже, лише у 2015 році місцеві ради отримали повноваження і одночасно набули обов`язку встановлення цього податку.

З огляду на неможливість збігу між періодом опублікування рішення та плановим періодом (у якому планується встановити місцевий податок) відповідно до норми п.п. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), прийняте у 2015 році Миколаївською міською радою рішення, яким затверджено положення про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не могло бути застосоване в 2015 році, оскільки плановим періодом для застосування цих рішень є 2016 рік.

Наявність у ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) норм, які регулюють правила справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не є підставою для його справляння за відсутності відповідного рішення місцевої ради, оскільки Верховна Рада України відповідно до п.п. 12.1.2 п. 12.1 ст. 12 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) лише встановлює перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 28.04.2021 р. по справі № 813/2331/17.

Крім того, відповідачем 1 порушено строк визначення суми грошового зобов`язання, передбачений ст. 102 ПК України.

Таким чином, нарахування позивачу податку за 2015 рік є протиправним, а податкове повідомлення-рішення від 29.05.2019 р. № 00058-5006 належить скасувати.

Щодо строку направлення податкового повідомлення-рішення від 31.10.2017 р. № 1964-13, суд враховує висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 13.02.2018 р. по справі № 820/1975/17, згідно з якими сам факт затримки контролюючим органом строків направлення податкового повідомлення-рішення не може бути підставою для звільнення платника податку від обов`язку щодо своєчасної сплати суми податку. Порушення строку направлення податкового повідомлення-рішення, не впливає на його законність.

Податковим органом визначена сума грошового зобов`язання платника податку не пізніше закінчення 1095 дня, а факт затримки контролюючим органом строків направлення податкового повідомлення-рішення не може бути підставою для звільнення платника податку від обов`язку щодо своєчасної сплати податку. Порушення строку направлення податкового повідомлення-рішення, саме по собі не впливає на його законність.

Норми пп. 266.10.2 п. 266.10 ст. 266 ПК України звільняють платника податку лише від відповідальності за несвоєчасну сплату податку, а не від сплати самого податку. Податкове повідомлення-рішення від 31.10.2017 р. № 1964-13 заходів відповідальності не містить.

Щодо відсутності розрахунку податкових зобов`язань до оскаржуваних рішень, суд також вважає, що саме лише ненаправлення таких розрахунків разом із податковими повідомленнями-рішеннями не призводить до їх протиправності.

Розрахунки до податкових повідомлень-рішень від 31.10.2017 р. № 1964-13, від 27.04.2018 р. № 0-1403, від 27.05.2019 р. № 0-1403, від 06.04.2020 р. № 0-1403 надані суду разом із відзивом відповідача 2.

Дослідивши розрахунки, суд встановив, що податковим органом за базу оподаткування взято загальну площу належного позивачу будинку 1091,4 м2, ставка податку обрахована у відповідному відсотку від мінімальної заробітної плати на 1 січня звітного року, зі збільшенням на 25000,00 грн.

Відповідно до п.п. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Згідно з п.п. б п.п. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів.

Водночас, відповідно до п.п. 266.4.3 п. 266.4 ст. 266 ПК України пільги з податку, передбачені підпунктами 266.4.1 та 266.4.2 цього пункту, для фізичних осіб не застосовуються до об`єкта/об`єктів оподаткування, якщо площа такого/таких об`єкта/об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої підпунктом 266.4.1 цього пункту.

Крім того, з 01.01.2016 р. набрав чинності п.п. 266.7.1-1 п. 266.7 ст. 266. ПК України, згідно з яким за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, загальна площа якого перевищує 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а"-"г" підпункту 266.7.1 цього пункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості.

Матеріалами справи підтверджено, що загальна площа належного позивачу будинку 1091,4 м2. Відтак, відповідачі обґрунтовано розрахували суму податкового зобов`язання без зменшення бази оподаткування на 120 м2 (оскільки будинок позивача перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі) та з урахуванням 25000,00 грн (за перевищення загальної площі 500 м2). Помилок у розрахунках судом не встановлено.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачі довели належними доказами правомірність податкових повідомлень-рішень від 31.10.2017 р. № 1964-13, від 27.04.2018 р. № 0-1403, від 27.05.2019 р. № 0-1403, від 06.04.2020 р. № 0-1403, що має наслідком відмову в задоволенні позову в цій частині.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивач надав квитанцію про сплату судового збору в сумі 1508,00 грн (а. с. 1), відтак стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає 85,39 грн.

Керуючись ст. 2, 19, 134, 139, 241, 244, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 43144729) та Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 39394277) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29.05.2019 р. № 00058-5006, від 31.10.2017 р. № 1964-13, від 27.04.2018 р. № 0-1403, від 27.05.2019 р. № 0-1403, від 06.04.2020 р. № 0-1403 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області від 29.05.2019 р. № 00058-5006.

3. У задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 31.10.2017 р. № 1964-13, від 27.04.2018 р. № 0-1403, від 27.05.2019 р. № 0-1403, від 06.04.2020 р. № 0-1403 відмовити.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 43144729) судовий збір у сумі 85,39 грн (вісімдесят п`ять грн 39 коп.) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 26.05.2021 р.

Суддя Н.В. Лісовська