Справа № 540/796/21
Суддя: Морська Г.М.
Дата ухвалення: 2021-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/796/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Морської Г.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про стягнення коштів,

встановив:

ОСОБА_1 (далі-позивач), звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області (далі-відповідач), в якому просить:

- стягнути з відповідача доплату за роботу в нічний час за 2003 рік у сумі 222,84 грн., за 2004 рік у сумі 462,00 грн., за 2005 рік у сумі 467,60 грн., за 2006 рік у сумі 470,64 грн., за 2007 рік у сумі 495,60 грн.;

- стягнути з відповідача матеріальну допомогу за 2004 рік в сумі 544,50 грн., за 2005 рік у сумі 885,73 грн., за 2006 рік у сумі 989,90 грн., за 2007 рік у сумі 1423,48 грн.;

- стягнути з відповідача матеріальну допомогу для оздоровлення за 2008 рік у сумі 2156,80 грн., за 2009 рік у сумі 2197,00 грн., за 2010 рік у сумі 4975,83 грн., за 2011 рік у сумі 4011,50 грн., за 2012 рік у сумі 5858,54 грн., за 2013 рік у сумі 3582,88 грн.

Ухвалою від 09.03.2021 р. позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. Позивач вимоги ухвали виконав.

Ухвалою від 23.03.2021р. відкрите спрощене провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом УМВС України в Херсонській області №396 о/с від 06.11.2015 року позивач звільнений з органів внутрішніх справ з посади заступника начальника сектору карного розшуку Новокаховського міського відділу УМВС.

Позивач звернувся із заявою до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області та просив повідомити про нараховане та сплачене грошове забезпечення за час служби в ОВС і пропозицією сплати грошового забезпечення або його складових у разі його не виплати. Із відповіді позивач дізнався, що за період 2003 - 2007р.р. йому не нарахована та не сплачена передбачена Указом Президента України №296/96 від 04.10.1996 року «Про умови грошового забезпечення осіб рядового та начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ» абзацами 4,2 ст. 2, матеріальна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на рік та доплата за роботу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу. Також за період 2008-2013 роки йому не нарахована та не сплачена передбачена Наказом МВС України №499 від 31.12.2007 року «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» ст.2.16, щорічна допомога для оздоровлення в розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення.

Вважаючи такі дії протиправними просить суд стягнути із відповідача недоплачені суми.

Відповідач надіслав до суду відзив, відповідно до якого заперечив проти задоволення позову, мотивуючи тим, що в разі залучення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ до служби в нічний час, до табеля вносилась кількість відпрацьованих в нічний час годин. Підставою для виплати є табель з обов`язковою відміткою в ньому кількості годин, відпрацьованих у нічний час. Проте розрахунок суми доплати роботи в нічний час ОСОБА_1 проведений без врахування кількості відпрацьованих у нічний час годин, які можуть бути зазначені тільки у табелі обліку робочого часу. Відповідач стверджує, що табелі робочого часу позивача в архівному відділі відсутні, оскільки їх термін зберігання сплив. Щодо вимоги про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення стверджує, що для включення керівником до наказу про отримання матеріальної допомоги, підлеглий повинен був повідомити керівника про необхідність у матеріальній допомозі шляхом подання рапорту. В УМВС України в Херсонській області рапорти про виплату допомоги ОСОБА_1 за 2004-2013 роки та накази по особовому складу відсутні, зазначені документи не надані суду і позивачем, тобто не доведено обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Також стверджує, що згідно наданих довідок, ОСОБА_1 починаючи з 2005 року отримував вищевказану допомогу, яка в довідках вказана як «разова виплата».

Із вказаних підстав просить суд відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд встановив наступне.

Щодо правильності визначення відповідача у справі, суд зазначає наступне.

Відповідач стверджує, що УМВС України в Херсонській області ОСОБА_1 грошове забезпечення не нараховувало та не виплачувало, оскільки позивач ніс службу в наступних підрозділах:

- з 14.06.2003 по 25.11.2009 в Каховському РВ УМВС України в Херсонській області (код ЄДР 08676027);

- з 25.11.2009 по 21.06.2013 в Нижньосірогозькому РВ УМВС України в Херсонській області (код ЄДР 08676174);

- з 21.06.2013 по 17.09.2014 в Чаплинському РВ УМВС України в Херсонській області (код ЄДР 08676228);

- з 17.09.2014 по 06.11.2015 в Новокаховському МВ УМВС України в Херсонській області (код ЄДР 08676004).

Судом встановлено, що Новокаховський міський відділ УМВС України в Херсонській області () припинений в результаті ліквідації, про що в ЄДР зроблений запис від 01.04.2020р. № 7001614.

Відтак дана юридична особа не може бути відповідачем у справі.

Суд бере до уваги, що позивач працював в Новокаховському міському відділі УМВС України в Херсонській області, тобто у підпорядкованому підрозділі відповідача - УМВС України в Херсонській області, відповідно до витягу із наказу начальника УМВС України в Херсонській області від 06.11.2015р. № 396 о/с був звільнений з органів внутрішніх справ України.

Відтак, враховуючи ліквідацію Новокаховського міського відділ УМВС України в Херсонській області та існування УМВС України в Херсонській області, останній є належним відповідачем у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» (далі - Закон № 108/95-ВР) заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону № 108/95-ВР визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Позовні вимоги стосуються стягнення доплати за роботу у нічний час та матеріальної допомоги, що є складовою заробітної плати.

Рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» зазначив, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком. У пункті 2.1 мотивувальної частини вказаного Рішення Конституційний Суд України розкрив сутність вимог працівника до роботодавця, зазначених у частині другої статті 233 КЗпП України, строк звернення до суду, з якими не обмежується будь яким-строком. Конституційний Суд України дійшов висновку, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другої статті 233 Кодексу, належною працівнику, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Отже, аналіз наведених норм чинного законодавства з урахуванням положень Рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 дає підстави для висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці, працівник не обмежується будь-яким строком звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, яка включає усі виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Суд зазначає, що перебування особи на публічній службі, у тому числі на службі в органах МВС, є однією із форм реалізації закріпленого в статті 43 Конституції України права на працю.

Отже, в аспекті спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що поняття «грошове забезпечення», «матеріальна допомога» та «заробітна плата», які використано у чинному законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними, а тому спір охоплюється застосованим у частині 2 статті 233 КЗпП України визначенням «законодавство про оплату праці».

Подібну правову позицію було неодноразово висловлено Верховним Судом у постановах від 25 вересня 2018 року в справі №815/4421/15, від 13 березня 2019 року у справі №807/363/18, від 25 квітня 2019 року у справі №804/496/18, від 26 червня 2019 року в справі №820/4748/17, від 22.05.2020р. у справі №808/3200/17.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем не пропущений строк звернення до суду із позовом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 наказом УМВС України в Херсонській області №396 о/с від 06.11.2015 року звільнений з органів внутрішніх справ з посади заступника начальника сектору карного розшуку Новокаховського міського відділу УМВС.

26.01.2021р. позивач звернувся до відповідача із заявою повідомити про нараховане та сплачене йому грошове забезпечення за час служби та сплатити заборгованість, у разі неповної сплати.

Листом від 24.02.2021р. № 10/С-5/оп УМВС України в Херсонській області позивачу надані довідки про розмір грошового забезпечення за період 2003 - 2013 роки та повідомлено: «…Статтею 16-6 Переліку типових документів, що створюються під час діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 № 578/5, встановлений строк зберігання наказів по особовому складу з питань надання щорічних оплачуваних відпусток - 5 років. При ліквідації Каховського районного відділу, Нижньосірогозького районного відділу та Чаплинського районного відділу УМВС України в Херсонській області накази, розпорядження начальників Каховського районного відділу, Нижньосірогозького районного відділу та Чаплинського районного відділу УМВС про відпустки за 2003-2014 роки на зберігання у архівний підрозділ УМВС не передані…».

Отримавши таку відповідь, позивач звернувся до суду.

Щодо позовної вимоги про стягнення доплати за роботу у нічний час, суд відмічає наступне.

Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 р. № 114 (далі - Положення № 114), встановлено, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ одержують грошове і речове забезпечення за нормами, встановленими законодавством (п. 12.). Для осіб рядового і начальницького складу встановлюється 41- годинний робочий тиждень. У необхідних випадках вони несуть службу понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата праці в понадурочний, нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до законодавства (п. 21. Положення № 114).

Порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у зазначений період визначалися Указом президента України «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу» від 4 жовтня 1996 року N 926/96.

Відповідно до абз. 2 п. 2. зазначеного Указу доплату за службу в нічний час, встановлено в розмірі 35 % посадового окладу.

Згідно з Інструкцією "Про порядок додаткової оплати працівників ОВС України за роботу в нічний час", затвердженої наказом МВС України від 30.04.1992 р. №235 та Порядком, затвердженим наказом МВС України від 17.12.1991 року №530, облік роботи (годин) співробітників, які працюють у нічний час, здійснюється шляхом ведення щомісячних табелів.

Аналогічні положення містились в Порядку та умовах виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначено Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року за № 499, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Інструкція № 499).

Так, п. 3.7.5. Інструкції № 499 встановлено, що облік робочого часу здійснюється шляхом ведення щомісячного табеля з обов`язковою відміткою в ньому кількості відпрацьованих годин.

Із аналізу наведених правових норм слідує, що в разі залучення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ до служби в нічний час, до табеля обліку робочого часу вносилась кількість відпрацьованих в нічний час годин, що було підставою для проведення відповідних доплат.

ОСОБА_1 просить стягнути з УМВС України в Херсонській області доплату за роботу в нічний час за 2003 рік в сумі 22,84 грн., за 2004 рік в сумі 462,00 грн., за 2005 рік в сумі 467 грн., за 2006 рік в сумі 470,64 грн. та за 2007 рік в сумі 495,60 грн.

Суд відмічає, що позивач не надає суду жодних доказів несення ним служби в нічний час у період 2003 - 2007 роки.

Разом із тим наказом Головного архівного управління при Кабінеті Міністрів України від 20 липня 1998 року № 41 "Про затвердження Переліку типових документів", зареєстрований у Міністерстві юстиції України 17 вересня 1998 року за №576/3016 строк зберігання документів (зведення, відомості, листування) про облік робочого часу визначався 3 роки.

Відповідно до ст. 408 Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 № 578/5 (зі змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.04.2012 за № 571/20884 табелям обліку використання робочого часу встановлено строк зберігання 1 рік.

Відповідач стверджує, що в архівному відділі УМВС документи, які підтверджують залучення ОСОБА_1 до роботи в нічний час, відсутні.

Суд зауважує, що позивач, отримуючи грошове забезпечення щомісяця мав знати про невиплату йому доплати за роботу у нічний час та своєчасно звернутись до роботодавця із відповідним запитом про отримання підтверджуючої інформації.

Проте позивач через 14 років звертається до суду про стягнення недоплаченої доплати за роботу у нічний час.

Своєю бездіяльністю позивач сам унеможливив отримання належних доказів для відновлення його порушеного права.

При вирішенні даного спору суд враховує, що відповідно до вимог ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

Проте у разі відсутності (у зв`язку із закінченням терміну зберігання) у відповідача доказів, які можуть підтвердити правомірність позовних вимог, позивач має самостійно надати докази на обґрунтування позову. Наведене випливає зі змісту частини першої ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Враховуючи наведене, суд відмовляє у задоволенні позову у цій частині.

Щодо стягнення матеріальної допомоги за 2004 - 2007 роки та матеріальної допомоги на оздоровлення за 2008 - 2013 роки, суд зазначає наступне.

В Указі Президента України від 04.10.1996 №926/96 «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати працівників органів внутрішніх справ» (далі - Указ №926/96 ) (який 01.01.2008 втратив чинність, але діяв на час виникнення спірних правовідносин) зазначено: «З метою впорядкування грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ постановляю: … 2. Виплачувати: … особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ матеріальну допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення на рік. …».

Дана виплата у період дії Указу №926/96 не пов`язувалась із відбуттям особи у відпустку або написанням будь-якого рапорту чи заяви.

Відтак суд приходить до висновку, що у період 2004 - 2007 роки позивач мав право на отримання матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення.

Посилання відповідача на відсутність фінансування на проведення виплат матеріальної допомоги, є безпідставними, оскільки чинне законодавство не передбачає такої підстави для відмови у виплаті матеріальної допомоги. Крім того відповідач не надав суду кошториси або бюджетні призначення установи, у якій працював позивач, на підтвердження своєї позиції, а лис заступника голови ліквідаційної комісії УМВС України у Херсонській області від 07.04.2021р. № 526/10/01-2021 суд не бере до уваги, оскільки він складний самим відповідачем, а зазначена у ньому інформація не підтверджена доказами.

Положеннями ч.2 ст.6 КАС України визначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У справі "Кечко проти України" (заява № 63134/00) Європейський Суд з прав людини зазначив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувані своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для нього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Суд не приймає аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Аналогічна позиція викладена у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Бурдов проти Росії".

Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Щодо розміру суми стягнення, суд зазначає наступне.

Із наданих суду довідок про нараховане та виплачене позивачу грошове забезпечення за період 2004 - 2007 роки слідує, що позивачу матеріальна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалась.

Позивач у позові розрахунок сум матеріальної допомоги здійснив із розміру місячного грошового забезпечення за листопад кожного року.

Суд враховує, що у період 2005 - 2007 роки позивачу виплачувались кошти, які у довідках названі «разова виплата». Відповідач стверджує, що ці виплати і є матеріальною допомогою, відтак суд стягує належну до виплати позивачу суму за виключенням сплачених та проводить обрахунок суми стягнення, виходячи із нарахованого грошового забезпечення у місяці, що передує виплаті.

Виходячи із наведеного суд задовольняє позов в частині стягнення із відповідача матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення:

- за 2004 рік у сумі 544,50 грн;

- за 2005 рік - виплачено 100,0 грн. у листопаді, відтак сума стягнення 742,86 грн. (842,86 - 100);

- за 2006 рік - виплачено 200,0 грн. у жовтні, відтак сума стягнення 789,90 грн. (989,90 - 200);

- за 2007 рік - виплачено 300,0 грн. у травні, відтак сума стягнення 978,50 грн. (1278,50 - 300).

Щодо позовної вимоги про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення за 2008 - 2013 роки, суд зазначає наступне.

Указ №926/96 втратив чинність згідно з Указом Президента України від 18 грудня 2007 року № 1234/2007, тому із 2008 року змінились умови та порядок нарахування і виплати матеріальної допомоги.

Підпункт 3 пункту 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»: надати право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання: надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 1.18 розділу І Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої Наказом МВС від 31.12.2007 року № 499, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 р. за № 205/14896 (далі - Інструкція №499): при прийнятті на службу до органів внутрішніх справ грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення особі рядового чи начальницького складу виплачується до дня виключення зі списків особового складу включно.

Відповідно до пункту 2.16 Інструкції №499: особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надається матеріальна допомога у межах асигнувань що виділяються на їх утримання, для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення на день виплати, та один раз на рік - допомога для оздоровлення в розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення.

Відповідно до п. 2.17 Інструкції №499: допомога для оздоровлення особам рядового і начальницького складу надається в разі вибуття в чергову відпустку у розмірі, що не перевищує грошового забезпечення, яке особа отримувала на день виплати.

Підставою для надання допомоги для оздоровлення особам рядового чи начальницького складу є наказ про особовий склад, за яким особа рядового чи начальницького складу вибуває в чергову відпустку.

Зі змісту пункту 2.16 (2.17) Інструкції №499 (у редакціях, чинних протягом 2008 - 2013 років) слідує, що матеріальна допомога для оздоровлення надається особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ один раз на рік. Умовою для надання особі матеріальної допомоги для оздоровлення є наказ по особовому складу про вибуття у щорічну основну відпустку.

При цьому, Інструкцією №499 не передбачено можливість здійснення цих виплат поза межами періоду, в якому особа перебувала в щорічній основній відпустці та/або подавала рапорт, а також після звільнення особи зі служби в органах внутрішніх справ.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 10.05.2019р. по справі № 815/714/16.

Суд відмічає, що позивач не надав суду доказів подання ним мотивованих рапортів або наказів про по особовому складу про вибуття у щорічну основну відпустку за період 2008 - 2013 роки.

Відповідач повідомив суду, що не може надати докази перебування позивача у відпустках за спірний період із наступних підстав.

Статтею 16-6 Переліку типових документів, що створюються під час діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 № 578/5, встановлений строк зберігання наказів по особовому складу з питань надання щорічних оплачуваних відпусток - 5 років.

При ліквідації Каховського районного відділу, Нижньосірогозького районного відділу та Чаплинського районного відділу УМВС України в Херсонській області накази, розпорядження начальників Каховського районного відділу, Нижньосірогозького районного відділу та Чаплинського районного відділу УМВС про відпустки за 2003-2014 роки на зберігання у архівний підрозділ УМВС не передані.

Суд відмічає, що позивач просить стягнути суми матеріальної допомоги за 2008 - 2013 роки, а до суду звернувся у 2021 році, тобто через три роки після закінчення терміну зберігання документів, які підтверджують факт перебування у відпустці за останній рік стягнення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При вирішенні спорів щодо правомірності дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень, необхідно враховувати, що відповідно до вимог ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

Разом із тим суд наголошує, що позивач має доводити доказами обставини, що є підставою для його звернення до суду. Наведене випливає зі змісту частини першої ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення та ст. 9 КАС України, якою визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про часткове задоволенні позову із наведених вище підстав.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області ( м. Херсон, вул. Лютеранська, 4) на користь ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) матеріальну допомогу за 2004 рік у сумі 544,50 грн., за 2005 рік - у сумі 742,86 грн., за 2006 рік у сумі 789,90 грн., за 2007 рік у сумі 978,50 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Г.М. Морська

кат. 106030000