Справа № 600/1990/21-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2021-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

27 травня 2021 р. м. Чернівці Справа № 600/1990/21-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Лелюк О.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці в Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування постанови,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління Держпраці в Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЧВ-104/21/275/АВ/ТД-ФС/004 від 31 березня 2021 року, складену Кушнір Галиною Миколаївною, заступником начальника Управління Держпраці в Чернівецькій області на фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 17 травня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження; призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження на 06 липня 2021 року о 11 год. 00 хв.; встановлено строки для подання заяв по суті справи.

27 травня 2021 року до суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій вона просить суд:

- забезпечити позов ОСОБА_1 шляхом зупинення дії постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЧВ-104/21/275/АВ/ТД-ФС/004 від 31 березня 2021 року до набрання законної сили рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Чернівецькій області про визнання протиправною та про скасування постанови щодо накладення штрафу;

- заборонити Управлінню Держпраці у Чернівецькій області вчиняти будь-які дії, направлені на примусове виконання постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЧВ-104/21/275/АВ/ТД-ФС/004 від 31 березня 2021 року на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 до набрання законної сили рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Чернівецькій області про визнання протиправною та про скасування постанови щодо накладення штрафу.

Подану заяву обґрунтовано тим, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до безспірного стягнення суми штрафу до вирішення спору щодо правомірності його накладення та свідчить про реальність загрози виникнення суттєвої шкоди позивачу, яка полягає у потенційному примусовому виконанні оскаржуваної у даному позові постанови та застосуванні державним виконавцем заходів примусового виконання згідно зі статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження», у тому числі звернення стягнення на майно, заборони боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном або коштами, які належать йому на праві власності, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем, заходи примусового виконання, накладення арешту на майно.

Крім цього, позивач звертала увагу на те, що вона є особою пенсійного віку та інвалідом ІІІ групи.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та перевіривши наявні матеріали, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Питання забезпечення позову регулюються главою 10 Розділу І Кодексу адміністративного судочинства України (статті 150-158).

Згідно частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно частини першої та другої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Таким чином, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Наведеною вище нормою процесуального закону передбачено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову і суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Водночас будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам (роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17, від 24 квітня 2019 року у справі № 826/10936/18, які суд враховує в силу частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналіз змісту поданої ОСОБА_2 заяви про забезпечення позову дає підстави для висновку про не наведення заявником обґрунтованих доводів та, відповідно, не надання належних доказів, які б у своїй сукупності могли свідчити про те, що невжиття заходів, про які просить позивач, може істотно ускладнити чи унеможливити:

1) виконання рішення суду, прийнятого за результатом розгляду даної справи;

2) ефективний захист порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся;

3) поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Фактично, зміст та доводи заяви про забезпечення позову зводяться до аргументів позивача, викладених у позові в обґрунтування заявлених позовних вимог, оцінка яким надаватиметься судом при вирішенні даної справи та прийнятті рішення по суті позову.

Отже, заявником не наведено підстав для забезпечення позову, передбачених пунктом 1 частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Твердження, викладені в обґрунтування поданої заяви (про те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до безспірного стягнення суми штрафу до вирішення спору щодо правомірності його накладення та свідчить про реальність загрози виникнення суттєвої шкоди позивачу, яка полягає у потенційному примусовому виконанні оскаржуваної у даному позові постанови та застосуванні державним виконавцем заходів примусового виконання згідно зі статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження», у тому числі звернення стягнення на майно, заборони боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном або коштами, які належать йому на праві власності, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем, заходи примусового виконання, накладення арешту на майно) ґрунтуються виключно на припущеннях заявника.

Застосування судом обраного заявником заходу забезпечення позову не може ґрунтуватись лише на твердженнях позивача про ймовірність порушення у майбутньому його прав та інтересів оскаржуваним рішенням.

Указані вище доводи суд оцінює критично та вважає безпідставними і тому, що на їх підтвердження не було надано доказів вчинення відповідачем дій, спрямованих на примусове виконання оскаржуваної постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЧВ-104/21/275/АВ/ТД-ФС/004 від 31 березня 2021 року.

До заяви про забезпечення позову на підтвердження її доводів не було надано доказів прийняття органом державної виконавчої служби рішень про звернення стягнення на підставі оскаржуваної у цій справі постанови.

Розглядаючи подану заяву, суд звертає увагу на те, що підстав для забезпечення позову, визначених пунктом 2 частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, позивачем у заяві про забезпечення позову не наведено.

Щодо доводів про те, що позивач є особою пенсійного віку та інвалідом ІІІ групи, то такий статус позивача сам по собі в силу наведених вище норм процесуального права та матеріалів даної справи не є підставою для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, оцінивши доводи, наведені в заяві про забезпечення позову, та надані на їх підтвердження докази, з огляду на обраний позивачем вид забезпечення даного позову, суд приходить до висновку про необґрунтованість поданої заяви та відсутність правових підстав для її задоволення.

Керуючись статтями 150, 154, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці в Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування постанови.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Апеляційну скаргу на дану ухвалу може бути подано до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя О.П. Лелюк