Справа № 300/1118/21
Суддя: Могила А.Б.
Дата ухвалення: 2021-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" травня 2021 р. справа № 300/1118/21
м. Івано-Франківськ
ВСТАНОВИВ:
Згідно ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.04.2021 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про розгляд даної справи з викликом сторін в режимі відеоконференції.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, за змістом якого вбачається, що підставою для сумніву щодо достовірності заявлених даних під час митного оформлення стали відсутність специфікації, договору про перевезення, який би визначав порядок надання та вартість наданих послуг; розбіжності в числових значеннях, а саме в сумах, вказаних у поданому платіжному дорученні та рахунку-фактурі, неможливість ідентифікувати платіжне доручення з оцінюваним товаром; ознаки підроблення поданих документів, а саме додаткової угоди №2 від 23.11.2020 до контракту.
Мається на увазі, що контракт купівлі продажу передбачає наявність специфікації, однак такої до митного оформлення надано не було; контракт повинен бути викладений російською та італійськими мовами, однак у додатковій угоді деякі записи викладені англійською та українською, що вказує на ознаки підроблення документів; у платіжному дорученні на суму 7000 євро, вказано назву товару як «танжерини», хоча згідно інших документів предметом імпорту були клементини, а встановити зі змісту документу його стосунок до оцінюваного товару не є можливим; надані транспортні документи являють собою рахунок фактуру від 04.12.2010 №104, виданого ТОВ "Захід Логістик", однак такий документ до митного оформлення наданий не був, а в митній декларації перевізником вказане ТОВ "Каріна Транс ІР".
Тому, посадовою особою митниці скероване декларанту електронне повідомлення з вимогою про надання додаткових документів, які підтверджують заявлену митну вартість товару. Витребуваних документів Товариством надано не було. Як наслідок, з урахуванням інформації з центральних баз даних, прийнято спірні картку відмови та рішення про коригування митної вартості, щодо вартості товару - мандарин клементин. Враховуючи наведене, відповідач вважає позовні вимоги безпідставними, а оскаржувані рішення такими, що прийнятті відповідно до закону та з урахуванням усіх обставин (а.с.88-101).
У відповіді на відзив позивач вказав, що такі зауваження, як відсутність специфікації на момент винесення оскаржуваних рішень не існували, і вони не покладені в їх основу, як підстава їх винесення. До того ж, інформація про перелік товару та його властивості позивачем надавалася у формі інвойсу та додаткової угоди. Це ж саме стосується посилання відповідача на нібито підроблення додаткової угоди та контракту. На момент винесення спірних рішень таких припущень відповідач не висловлював. Щодо зазначення в платіжному документі про оплату товару під назвою «танжерини», замість «клементини» то таке зазначення є не що інше, як описка і не може ставити під сумнів митну вартість товару.
До того ж, відповідач не виконав свого обов`язку та не здійснив детальний аналіз документів, котрі подавалися декларантом. Вартість партії товару, що ввозилася в Україну становила 9059,01 євро. Відповідач не прийняв до уваги той факт, що відповідно до п.3 додаткової угоди від 23.11.2020 сторони домовилися, що оплата буде здійснювати шляхом часткової передоплати кожної партії, а також того, що асортимент та вартість партії товару може відрізнятися від асортименту і партії товару, що були зазначені в попередньому рахунку-фактурі. Для розмитнення Товариством було надано попередній рахунок-платформа-інвойс на 7000 євро. Таку суму позивач сплатив, про що було представлене платіжне доручення. Оплата рахується часткова, оскільки повний розрахунок повинен здійснитися після поставки всього товару. Відправлення товару відбувається безпосередньо з місць, де вирощується та сортується (калібрується) такий товар в день його збирання і по факту відвантажується виходячи з його наявності.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи, дослідивши письмові докази, зазначає наступне.
Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
Відповідно до частини першої статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Такими є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Судом встановлено, що 07.12.2020 митний брокер в інтересах Товариства подав до Галицької митниці Держмитслужби електронну митну декларацію №UA209300/2020/011227, якою було задекларовано для митного оформлення товар, який ввозиться на територію України, а саме мандарини-клементини свіжі: калібр 04, кількість 7848 кг, не в паперовій упаковці, вартість 4080,96 євро, ціна за кг 0,52 євро; калібр 03, кількість 2223 кг, не в паперовій упаковці, вартість 1333,80 євро, ціна за кг 0,60 євро; калібр 05, кількість 5185 кг, не в паперовій упаковці, вартість 2333,25 євро, ціна за кг 0,45 євро; калібр 06, кількість 4370 кг, не в паперовій упаковці, вартість 1311,00 євро, ціна за кг 0,30 євро. Торгова марка "AGRUMI GR", фірма виробник "AGRUMI GR DI GAETANO RAO", країна виробник Італія (а.с.14-16).
В зазначеній митній декларації декларант самостійно визначив митну вартість товару за основним методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), а саме договору купівлі-продажу товарів №2811/16 від 28.11.2016, укладеного між AGRUMI GR DI GAETANO RAO (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестпроект 2012" (покупець) та додаткової угоди до вказаного контракту №2 від 23.11.2020, згідно якого продавець зобов`язувався продати покупцеві, а покупець зобов`язувався придбати від продавця товари відповідно до специфікацій. Загальна вартість товару становила 9059,01 євро (а.с.23-29, 81-83).
Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з положенням частини четвертої вказаної статті у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.
В свою чергу відповідачем направлено декларанту запит про необхідність надання додаткових документів для підтвердження числових значень складової митної вартості, відповідно до ч.2 ст.53 Митного кодексу України, а саме якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що ідентифікують даний товар; прайс листи виробника товару у валюті контракту; копію декларації країни відправника; висновок про якісні та вартісні характеристики товару підготовлені спеціалізованими експертними організаціями (а.с.30).
Дослідивши перелік зауважень вказаних відповідачем у запиті на отримання додаткових документів можна підсумувати, що митним органом не вказано розбіжностей у представлених митним брокером документах, які б мали вплив на правильність визначення митної вартості. При цьому, посилання щодо ознак підроблення документів, різниці в числових значеннях щодо ціни сплаченого товару та вартості контракту, вірного найменування товару тощо, були наведені тільки під час розгляду цієї справи та лягли в основу відзиву на позовну заяву.
У відповідь декларантом було повідомлено відповідача про відсутність можливості надання додаткових документів для підтвердження митної вартості. І як зазначено в позовній заяві та відповіді на відзив, така відповідь була зумовлена тим, що всі необхідні документи декларантом вже були надані до МД та є такими, що підтверджують вартість ввезеного позивачем товару (а.с.31).
Відповідно до частини першої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитися у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Вказана норма законодавства спрямована на те, щоб декларант був обізнаний з недоліками (хибами), які виявлені митним органом та які в свою чергу перешкоджають митному органу підтвердити задекларовану митну вартість товарів, за наявності яких декларант мав би реальну можливість їх усунути шляхом подання додаткових документів.
Натомість надане декларанту електронне повідомлення стосовно необхідності подання митному органу додаткових документів не містить відомостей щодо правових підстав для витребування таких документів, переліку відомостей, які відсутні у поданих документах, наявність яких є необхідною умовою для підтвердження числового значення складових митної вартості, визначеної позивачем.
Такі дії митного органу не узгоджуються з положеннями п. 2 ч. 4 ст. 54 Митного кодексу України та сприяють тому, що декларант, будучи необізнаним стосовно фактичних причин, за яких заявлена ним митна вартість не може бути визнана, позбавляється можливості усунути такі розбіжності (недоліки, хиби) на стадії здійснення митного контролю правильності визначення задекларованої ним митної вартості товарів.
У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина 7 статті 54 Митного кодексу України).
Підсумовуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що на час витребування від позивача додаткових документів, відповідачем не було визначено та не було повідомлено позивача в установленому порядку про наявність хоча однієї із підстав, перелічених у частині третій статті 53 Митного кодексу України, які могли свідчити про виникнення у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості, у зв`язку з чим пов`язується можливість витребування митним органом додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Стосовно ж правових підстав для винесення митним органом рішення про коригування митної вартості, то частина 1 статті 55 Митного кодексу України передбачає, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
За вказаних обставин, 08.12.2020 митний брокер в інтересах Товариства подав відповідачу нову електронну митну декларацію №UA209300/2020/011248 (а.с.39-40).
Згідно з положеннями статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 Митного кодексу України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, Товариство надало всі необхідні документи для визначення митної вартості імпортованого товару, які не містять розбіжностей та піддаються обчисленню і підтверджують ціну товару, а саме його митну вартість.
Суд при цьому вважає за необхідне зауважити, що такими документами були сертифікат відповідності, рахунок-проформа, рахунок-фактура (інвойс), автотранспортна накладна (CMR), фітосанітарний сертифікат, декларація про походження товару 6/C/2020, платіжний документ, що підтверджує вартість товару, зовнішньоекономічний договір (контакт) купівлі продажу, доповнення до цього договору, інформація про позитивні результати проведення державних видів контролю № 6331190.
Крім того, дослідивши вже попередньо зміст та перелік зауважень, які були вказані відповідачем спершу в запиті на отримання додаткових документів, а пізніше у відзиві на позовну заяву, суд вважає, що вони не є суттєвими та не могли бути підставою для прийняття спірних у цій справі рішень з огляду та таке.
Доводи відповідача про те, що в міжнародній транспортній накладній вказана особа, підтвердження про договірні відносини з якою декларантом доказів не надано, не є обґрунтованими, так як послуги по перевезенню імпортованого позивачем вантажу надавалися згідно договору №011220 від 01.12.2020 ТОВ "Захід-Логістик", на підставі якого був сформований акт здачі-приймання (надання) послуг від 08.12.2020, а самі послуги оплачені платіжним дорученням за №1527 від 10.12.2020 (а.с.34-38).
Згідно графи 20 митної декларації №UA209300/2020/011227 імпортований позивачем товар поставлявся на умовах FCA ROSARNO.
За надані послуги по транспортуванню вищевказаного товару позивачем оплачено Товариству з обмеженою відповідальністю "Захід - Логістік" (Еспедитор) 137600 грн. (а.с.37). Такі витрати на транспортування не були включені позивачем до складових митної вартості товару, що ним не заперечується.
Тобто, оплата за транспортування товару, згідно договору №011220 від 01.12.2020 здійснена позивачем Товариству з обмеженою відповідальністю "Захід - Логістік", яке в свою чергу не позбавлене можливості укласти договір з іншим перевізником, в даному випадку це TzOV "Krina Trans IR", яке зазначене в поданій до митного оформлення CMR.
Також слід зауважити, що є очевидним не подання митним брокером до митного оформлення доказів сплати за послуги транспортування імпортованого ним товару, так як така оплата була здійснена на третій день після прийняття рішення митницею про коригування митної вартості товару. При цьому згідно із приписами статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.
Що стосується зауваження митного органу щодо не підтвердження декларантом митної вартості ввізного товару, суд зауважує про відсутність в рішенні відповідача інформації (у тому числі щодо митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), яка призвела до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом, та обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої ним, та фактів, які вплинули на таке коригування. Суд, вважає за необхідне зауважити, що зі змісту оскаржуваного позивачем рішення про коригування митної вартості товару, не вбачається, який саме показник ціни придбаного товару є сумнівний, чи/або помилковий. Власне, рішення мотивовано лише загальними фразами, що виключає дійсну мету його створення.
Натомість, в якості підстави для коригування митної вартості товару відповідач зазначив про не подання декларантом додаткових документів в повному обсязі для підтвердження митної вартості товарів, а сума сплачених коштів не відповідає сумі виставленого інвойсу.
Як уже зазначалося вище, різниця між ціною контракту 9059,01 євро та зазначеною в митній декларація ціною 7000 євро зумовлена тим, що відповідно до додаткової угоди товар поставляється партіями по мірі зібрання урожаю, а оплата здійснюється шляхом часткової передоплати кожної партії товару, яка може відрізнятися від асортименту і вартості товару вказаного в попередньому рахунку фактурі наданого продавцем.
Платіжний документ свідчить про факт переказу певної частини коштів, проте не свідчить про суму коштів (договірну вартість), яка має бути сплачена за відповідний товар.
Суд зазначає, що прямого зв`язку між відомостями, відображеними у платіжному документі щодо сплаченої суми та договірною (яка є одночасно і митною) вартістю товару немає, а тому, ненадання декларантом саме чеку, квитанції, платіжного доручення не може поставити під сумнів достовірність інших доказів, які прямо свідчать про митну вартість товару.
Як зазначено судом вище, відповідач не довів належними доказами обставин відносно наявності у відповідача хоча однієї із підстав, перелічених у частині третій статті 53 Митного кодексу України, які могли свідчити про виникнення у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості, про яку в установленому порядку був би повідомлений позивач, що в подальшому могло б бути правовою підставою для витребування митним органом додаткових документів у декларанта.
Позаяк, відповідачем на стадії направлення повідомлення про необхідність подання позивачем додаткових документів не було встановлено правових підстав для такого витребування та не повідомлено про наявність таких підстав позивача, то витребування відповідачем додаткових документів не відповідає положенням наведеного законодавства. Як наслідок, обставина щодо ненадання позивачем додаткових документів не може бути правовою підставою для винесення відповідачем рішення про коригування митної вартості.
Відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростував зміст рахунку-фактури (інвойс) від 6/С/2020 від 03.12.2020, в тому числі відомості щодо продажу позивачу продавцем "AGRUMI GR DI GAETANO RAO" товару вагою та ціною, яка вказана у вищевказаному документі. В силу цього, витребовування специфікації, як документу, що підтверджує ціну товару, на думку суду, уже не є обов`язковим, адже зміст рахунку-фактури (інвойс) та ряд інших документів дають можливість ідентифікувати необхідні та достатні дані стосовно імпортованого товару.
До того ж, згідно висновку ДП "Держзовнішінформ" №111/237 від 30.12.2020 контракті ціни на мандарини - клементини виробництва Італії, на умовах FCA Rosarno відповідають рівню цін компанії-виробника з урахуванням дат укладення інвойсів до контрактів (а.с. 42).
Суд вважає, що рахунок-фактура (інвойс) № 6/С/2020 від 03.12.2020 містить всі необхідні дані продавця і покупця, інформацію щодо ціни, підписи сторін, печатку продавця та інформацію про оплату.
Суд звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 20.02.2018 за результатом розгляду справи №809/1884/16, згідно якої посилання відповідача на те, що сума, яка зазначена в рахунку-фактурі (інвойсі), поданому декларантом, не була підтверджена, є безпідставними, оскільки положення статті 53 Митного кодексу України не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.
Будь - яких доказів про недійсність, недостовірність чи наявність інших неточностей, які б зумовлювали висновок про фіктивність рахунку-фактури (інвойс) № 6/С/2020 від 03.12.2020 Галицькою митницею Держмитслужби суду не надано.
Тобто, подані декларантом позивача до митного оформлення документи (декларація митної вартості та рахунок-фактура (інвойс) за назвою і змістом відповідали вимогам пунктів 1, 3 частини 2 статті 53 Митного кодексу України.
Що стосується інших доводів відповідача, то суд бере до уваги пояснення Товариства, що вказана у платіжному дорученні від 02.02.2020 №28JBKLKC, зокрема у графі «призначення платежу» назва товару як «танжерини» є опискою, на що вказує ряд інших документів поданих декларантом при митному оформленні. Сама помилка не могла вплинути на правильність митного оформлення, сама по собі не створювала перешкод, щодо ідентифікації ввізного товару.
Що стосується викладу деяких пунктів додаткової угоди №2 від 23.11.2020 та реквізитів сторін у ній італійською, англійською та українською мовами, хоча п.10.8 контракту визначено, що такий складається італійською та російською мовами, суд не вважає, що дана обставина, якимось чином вплинула на визначення митної вартості імпортованого товару, ідентифікації якихось числових значень тощо та аж ніяк не свідчить про підроблення цього документу. До того ж, в матеріалах справи міститься офіційний переклад контракту та додаткової угоди до нього, будь яких сумнівів в автентичності даних документів судом не встановлено.
Таким чином, визначення в даному випадку відповідачем митної вартості товару відповідно до митного режиму імпорту за резервним методом, є необґрунтованим та безпідставним. При цьому, відповідач не обґрунтував і не підтвердив належними доказами виникнення правових підстав для застосування другорядного - резервного методу та не довів неможливість визначення митної вартості за ціною контракту, а також її визначення за методами, що передують резервному.
Суд вважає за необхідне також відмітити, що більшість аргументів та зауважень відповідачем викладені лише під час розгляду даної справи в суді у відзиві на позов. Однак, відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, така зміна кваліфікації підстави прийняття рішення про коригування митної вартості та картки відмови, як актів індивідуальної дії, суб`єктом владних повноважень в судових процедурах, є неприйнятною з огляду на принцип правової визначеності, який притаманний як судовим рішенням, так і рішенням суб`єктів владних повноважень. В іншому випадку це вже будуть інші правопорушення за інших підстав, запровадження позиції зміни підстав прийняття рішень, після їх прийняття, як способу реалізації владних управлінських функцій, що призведе до свавілля суб`єктів владних повноважень.
Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Митниця не врахувала, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім вказаних вище зауважень, вона повинна також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Вказаних дій відповідачем вчинено не було, що є порушенням частини другої статті 19 Конституцій України.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що спірні в цій справі рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, є протиправними та такими, що підлягають до скасування, а позовні вимоги ТОВ "Інвестпроект 2012" слід задовольнити у повному обсязі.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2270 грн.
Частиною 1 та 3 статті 132 Кодексу визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед інших, і витрати на професійну правничу допомогу.
Вирішуючи клопотання позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу, відшкодування понесених витрат на оплату висновку експертної установи, суд виходить із наступного.
Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України, а витрат на проведення експертиз в порядку визначених статтею 137 цього Кодексу.
За змістом пункту 1 частини 3 статті 134 Кодексу розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Окрім зазначеного, частиною 4 статті 134 Кодексу встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно частини 5 статті 137 Кодексу розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Позивачем до позовної заяви та під час розгляду справи судом не подано жодних доказів на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу та на оплату висновку експертної установи. У позовній заяві та відповіді на відзив позивач вказує, що повний пакет документів на підтвердження таких витрат буде ним подано у строк, встановлений ч.7 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Таким чином, на даний час у суду відсутні підстави для стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу та витрат на оплату висновку експертної установи, так як такі не підтверджені належними доказами.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Галицької митниці Держмитслужби №UA209300/2020/000049/2 від 07.12.2020.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається через Івано-Франківський окружний адміністративний суд або безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Могила А.Б.