Справа № 760/25587/20
Суддя: Зуєвич Л. Л.
Дата ухвалення: 2021-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/760/14/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Зуєвич Л.Л.,

за участю секретаря судового засідання - Кушніра Р.С.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) цивільну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до Управління патрульної поліції в місті Києві /далі - Управління/ (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 9), Департаменту патрульної поліції /далі - Департамент/ (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

23.11.2020 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 18.11.2020, за підписом адвоката Галь А.М. в інтересах ОСОБА_1 , в якій він просить скасувати постанову патрульного 3 роти 2 батальйону Управління серія ДП18 № 626466 рядового поліції Кіктова Олександра Анатолійовича про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн за ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.11.2020 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Жовноватюк В.С.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 01.12.2020 адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху в зв`язку з відсутністю в матеріалах позову клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження постанови та доказів щодо сплати судового збору.

25.01.2021 до суду надійшла оновлена позовна заява за підписом адвоката Колючок О.І. в інтересах ОСОБА_1 (датована 20.01.2021), якою фактично усунуто недоліки на виконання ухвали від 01.12.2020, зокрема, додано квитанцію про сплату судового збору № 0.0..1 від 21.01.2021 на суму 454,00 грн та клопотання про поновлення строку для оскарження постанови патрульного поліції.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Солом`янського районного суду міста Києва № 161 від 03.02.2021 у зв`язку з перебуванням головуючого судді Жовноватюк В.С. у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.02.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л .

Ухвалою від 09.02.2021 Солом`янського районного суду міста Києва поновлено пропущений строк на звернення до суду з адміністративним позовом та прийнято його до провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).

05.03.2021 до суду від позивача надійшло клопотання, в якому він просив провести судове засідання по справі з обов`язковою участю сторін або їх представників (а.с.73).

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 15.03.2021 клопотання представника ОСОБА_1 про розгляд справи у судовому засіданні за участю сторін залишено без задоволення (а.с. 77-79).

Клопотання від відповідачів про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надійшло.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу(ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України /далі - КАС України/).

Обґрунтування позову

Позовні вимоги обґрунтовані, зокрема, тим, що 09.10.2020 приблизно о 23 год. 30 хв. ОСОБА_1 , рухаючись на належному йому на правах власності автомобілі марки «Мерседес С-320» д.н. НОМЕР_1 , із невідомих причин був зупинений працівниками патрульної поліції в районі станції метро «Лівобережна» (навпроти готелю «Турист»), які не представившись та не назвавши свої прізвища та ім`я по-батькові, силоміць змусили позивача вийти із автомобіля, після чого заявили, що він нібито порушив Правила дорожнього руху (далі - ПДР), а саме «не увімкнув поворот». На їх вимогу надати посвідчення водія, гр. ОСОБА_1 погодився, зауваживши, що готовий надати для огляду свої документи, але тільки після того, як йому буде достатньо зрозуміло пояснено, в чому саме складається скоєне ним порушення ПДР та складено відповідний протокол. У відповідь на таке зауваження, працівники патрульної поліції (про те, що це були саме працівники патрульної поліції свідчила форма поліцейського, в яку вони були одягненні, та автомобіль (д.н. « НОМЕР_2 », на якому вказані працівники поліції згодом поїхали) самостійно, без залучення понятих та без участі самого гр. ОСОБА_1 , склали протокол, копію якого на прохання ОСОБА_1 не надали.

Постановою патрульного 3 роти 2-ого батальйону Управління патрульної поліції у м. Києві серія ДП18 №626466 рядового поліції Кіктова О.А. гр. ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні ним адміністративного порушення передбаченого п.п. 2.4. ПДР, та притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. 00 коп.

Позивач стверджує, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане порушення є незаконною з наступних підстав:

1)Викладені обставини, які вказані в Акті огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, який був складений 09.10.2020 о 00 год. 03 хв., а також в оскаржуваній постанові (без дати), не відповідають дійсності, так як гр. ОСОБА_1 не порушував ПДР, а будь-які докази щодо таких порушень фактично відсутні. Звертає увагу суду, що в силу принципу презумпції невинуватості, як це передбачено ст. 77 КАС України, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (відповідну постанову у справі № 463/1352/16-а Верховний Суд прийняв 08.07.2020). За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, є недоведеним.

2)Інформація щодо свідків, які вказані в акті огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, який був складений 09.10.2020, на підставі якого була прийнята оскаржувана постанова, не відповідає дійсності, так як вказані свідки не були присутні при затриманні позивача та його транспортного засобу.

3)Будь-які докази скоєння позивачем адміністративного правопорушення, в тому числі і правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відсутні.

Крім того, просить врахувати те, що оскаржувана постанова не має дати її складення.

Відзив на позовну заяву та його обґрунтування

Відповідач 1 (Управління) своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

25.02.2021 від Департаменту (відповідач 2) до Солом`янського районного суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 66-68), в якому відповідач 2 просить суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Свою позицію відповідач 2 обґрунтовує тим, що викладені у позовній заяві твердження позивача не відповідають дійсності, а позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідач 2 вказує, що оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення, відповідно до положень ч. 4 ст. 258 КУпАП.

Крім того, щодо доводів викладених у позовній заяві про те, що інспектор не вказав дату складання постанови щодо справи про адміністративне правопорушення, зазначає, що така описка не впливає на суть вчиненого правопорушення та його кваліфікацію та не є підставою для задоволення позовних вимог.

Також звертає увагу на фотоматеріали (додані до відзиву), з яких, на думку Департаменту, вбачається, що транспортний засіб д.н. НОМЕР_1 здійснював стоянку з порушенням правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеки руху, внаслідок чого складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.

За таких обставин вказує про відсутність підстав для скасування постанови з мотивів наведених у позові.

Письмові пояснення позивача

01.04.2021 від позивача до Солом`янського районного суду міста Києва надійшли письмові пояснення (а.с. 85-89), в яких зазначається, що підстав для зупинки транспортного засобу у поліцейського не було, оскільки ПДР позивач не порушував, учасником ДТП не був. Тобто поліцейські зупинили автомобіль безпідставно та склали постанову за відсутності складу адміністративного правопорушення. В свою чергу, позивач припаркував автомобіль на узбіччі дороги, з урахуванням вимог правил дорожнього руху - поза зоною дії знаків, що забороняють зупинку і стоянку транспортних засобів.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

09.10.2020 рядовим поліції Кіктєвим О.А. винесено постанову серії ДП18 № 626466 у справі про адміністративне правопорушення, якою на позивача ( ОСОБА_1 ) накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП (а.с. 7).

За змістом оскарженої постанови, 09.10.2020 о 23 год. 20 хв. на вул. Євгенія Сверстюка, 2Б «водій при перестроювані не вімкнув покащік поворота чим порушив п. 2.9Б ПДР, та не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії чим порушив п.п. 2.4 та 2.1 ПДР» (орфографія та пунктуація автора збережені), що тягне за собою відповідальність за ч. 1 ст.126 КУпАП.

Мотиви суду

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Диспозиція частини 1 статті 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), у вигляді штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З зазначеної правової норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується.

Повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

При цьому суд бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Визначення доказів в справі про адміністративне правопорушення та їх перелік регламентований ст. 251 КУпАП, а саме: доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З огляду на приписи ч. 2 ст. 77 КАС України обов`язок доказування правомірності накладення адміністративного стягнення на позивача в даній категорій справ покладений на відповідача - суб`єкта владних повноважень.

Відповідна правова позиція висловлена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 27.06.2019 в справі № 560/751/17, яка згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язковою для врахування судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

За змістом п. 2.1. ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі такі документи: посвідчення водія на право керування Т3 відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний, у разі встановлення на транспортних засобах проблискових маячків і (або) спеціальних звукових сигнальних пристроїв - дозвіл, виданий Державтоінспекцією МВС, на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно п.п. 2.4.а ПДР на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п.2.1 ПДР.

З оскарженої постанови випливає, що позивач у порушення вимог п. 2.1. ПДР України під час перевірки документів не пред`явив водійські права.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.9. ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частинами 1, 3 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що водій має право знати причину зупинки транспортного засобу посадовою особою державного органу, яка здійснює нагляд за дорожнім рухом, а також прізвище і посаду цієї особи .

Водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Законом України «Про національну поліцію» визначено випадки, за яких водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти документи поліцейському, зокрема в ч. 1 ст. 35 Закону зазначено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;

10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Поліцейський зобов`язаний проінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті (ч. 3 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію»).

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними доказами порушення позивачем Правил дорожнього руху, які стали підставою для зупинки транспортного засобу, та, як наслідок, перевірки документів.

Частина 1 ст. 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Позивач зазначив і це не спростовано відповідачем, що постанова щодо позивача за ч.1 ст.122 КУпАП, не складалася, і до відповідальності за дане порушення останній не притягувався. Підставність зупинки транспортного засобу не доведена.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках: 1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи; 2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; 3) якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю; 4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо; 5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події;6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення..

Виходячи з цього, за відсутності постанови про застосування до позивача адміністративного стягнення за будь-яке порушення Правил дорожнього руху, вимоги відповідача про пред`явлення посвідчення водія відповідної категорії, є неправомірними.

Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.03.2019 в справі № 686/11314/17 (провадження № К/990/15541/18), яка відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вчинення відповідачем адміністративного правопорушення.

При цьому, графа оскаржуваної постанови: «до постанови додаються …» - працівником Національної поліції не заповнена, що також свідчить про відсутність будь-яких доказів, отриманих в порядку, визначеному чинним законодавством України, щодо вчинення водієм адміністративного правопорушення.

Отже, оцінюючи оскаржувану постанову на предмет її обґрунтованості (п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України), суд має констатувати, що працівником Національної поліції факт вчинення правопорушення, в якому звинувачено позивача, жодним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним допустимим й належним доказом, передбаченим для такого роду порушень правил дорожнього руху.

З наведеного випливає, що поліцейські у своїй діяльності порушили принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття співробітників поліції, з яких неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи (показання свідків, відеофіксація тощо).

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі № 338/1/17 зазначив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Посилання на оскаржувану постанову про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності як на беззаперечний доказ вчинення ним правопорушення є помилковим, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

При цьому провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а).

Враховуючи викладене, відсутність доказів правомірності дій з боку поліцейських, за умови не спростування відповідачами обставин, викладених позивачем, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Щодо доводів відповідача 2 про те, що «з фотоматеріалів (до відзиву додається) вбачається, що транспортний засіб марки «Мерседес С-320» номерний знак НОМЕР_1 здійснював стоянку з порушенням правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, внаслідок чого складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу», суд зазначає наступне.

Верховний Суд у постанові від 13.02.2020 у справі №524/9716/16-а зазначив, що у постанові про порушення ПДР обов`язково має бути вказано технічний засіб, за допомогою якого здійснено фото- чи відеозапис порушення.

Водночас, оскаржувана постанова не містить жодної інформації про технічний засіб на, який здійснювалась фотозйомка та що вона взагалі здійснювалась.

Верховний Суд у постанові від 15.11.2018 у справі №524/5536/17 зазначив, що якщо постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис правопорушення, цей доказ є неналежним.

На підставі наведеного надана відповідачем 2 копія фотосвітлина не приймається судом до уваги та не може бути належним та допустимим доказом у даній справі.

Крім того, суд додатково зазначає, що згідно з частиною 3 статті 265-2 КУпАП у разі якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво не перешкоджає дорожньому руху, такий транспортний засіб не може бути доставлений для зберігання на спеціальний майданчик. Тобто, виключною підставою для доставлення затриманого транспортного засобу для зберігання на спеціальний майданчик дозволяється лише у випадку, якщо транспортний засіб суттєво перешкоджає дорожньому руху (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.06.2020 у справі №686/14075/16-а).

Водночас, матеріали справи не містять доказів існування виключної підстави для доставлення транспортного засобу позивача для зберігання спеціальний майданчик, а саме що транспортний засіб суттєво перешкоджав дорожньому руху.

Висновок суду

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача.

Щодо судового збору

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Інспектор Кіктов О.А., який виніс оскаржену постанову, є посадовою особою Управління патрульної поліції в місті Києві, яке є територіальним підрозділом Департаменту патрульної поліції.

Отже, з урахуванням задоволення позову на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту судовий збір у розмірі 454,00 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 72-78, 90, 139, 241-246, 255, 257, 269, 286 КАС України, ст.ст. 7, 9, 122, 126, 251, 256, 268, 276, 287-289, 293 КУпАП, ст. 62 Конституції України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в місті Києві, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову серії ДП18 №626466 рядового поліції Кіктова Олександра Анатолійовича про притягнення гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП - закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (м. Київ, вул Федора Ернста, 3, ) судовий збір у розмірі 420,40 грн (чотириста двадцять гривень сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л. Л. Зуєвич