Справа № 367/2263/21
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2021-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 367/2263/21 Суддя (судді) першої інстанції: Карабаза Н.Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 31 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання нарахувати та виплатити недоплачену грошову допомогу, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради та зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради нарахувати та виплатити позивачу недоплачену грошову допомогу до 05 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, як учаснику бойових дій, відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у розмірі 6 800,00 грн..

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 31 березня 2021 року було відмовлено у відкритті провадження.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до Київського окружного адміністративного суду для подальшого розгляду. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права.

Зокрема, в обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що поданий нею адміністративний позов дійсно не може бути прийнятий до провадження Ірпінським міським судом Київської області, однак такий позов подано в порядку адміністративного судочинства, відтак останній необхідно було передати на розгляд до Київського окружного адміністративного суду, в той час як оскаржувана ухвала про відмову у відкритті провадження у справі порушує право позивача на звернення до суду з відповідним позовом.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Ірпінського міського суду Київської області з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання нарахувати та виплатити недоплачену грошову допомогу.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження, дійшов висновку, що починаючи з 15 грудня 2017 року Ірпінський міський суд Київської області не є належним судом для розгляду даної справи, яка за предметнотериторіальною юрисдикцією підсудна Шостому апеляційному адміністративному суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Виключний перелік справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам, закріплений у частині 1 статті 20 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 2 цієї правової норми передбачено, що всі інші справи підсудні окружним адміністративним судам.

Виходячи із предмета оскарження у даній справі - бездіяльність та зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради нарахувати та виплатити позивачу недоплачену грошову допомогу до 05 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, колегія суддів наголошує, що такий адміністративний позов підсудний Київському окружному адміністративному суду.

Приписами пункта 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Водночас, згідно пункта 2 частини 1 статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Отже, відсутня норма, яка б урегульовувала порядок дій суду у випадку подання позову із порушенням правил предметної підсудності.

Проте, відповідно до положень частини 6 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Відповідно, встановивши, що позов поданий із порушенням правил предметної підсудності, суд зобов`язаний застосувати аналогію закону та у даному випадку передати справу за належною підсудністю на підставі пункта 2 частини 1 статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України.

До того ж, безпідставним є висновок Ірпінського міського суду Київської області про підсудність даної справи саме Шостому апеляційному адміністративному суду, оскільки останній є судом апеляційної інстанції, який може розглядати справи як суд першої інстанції лише у виключних випадках, встановлених пунктами 2,3 частини першої статті 22 КАС України.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадженні у справі, місцевий суд дійшов помилкового висновку про те, що справа не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Також, колегія суддів враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справі «Беллет проти Франції», в якому Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Отже, системний аналіз положень Конвенції, практики Європейського суду з прав людини та національного законодавства, а також встановлені вище обставини свідчать, що оскаржувана ухвала зумовила утворення перешкод особі у доступі до правосуддя, у зв`язку з чим підлягає скасуванню як така, що прийнята без належних правових підстав.

З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду про відмову у відкритті провадження у справі як така, що постановлена з порушенням вище наведених норм процесуального права, - скасуванню з направленням справи до Київського окружного адміністративного суду для подальшого розгляду як суду, встановленого законом для розгляду даної справи.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання нарахувати та виплатити недоплачену грошову допомогу.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог частини першої статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції - скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до Київського окружного адміністративного суду.

Керуючись ст. 243, 315, 320, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 31 березня 2021 року - задовольнити повністю.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 31 березня 2021 року - скасувати та направити справу до Київського окружного адміністративного суду для подальшого розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст виготовлено 25 травня 2021 року.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна