Справа № 420/11786/20
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2021-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/11786/20

Головуючий в І інстанції: Танцюра К.О.

Дата та місце ухвалення рішення: 09.12.2020 р. м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шеметенко Л.П.

судді Стас Л.В.

судді Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 року по справі за позовом Громадської організації «Спілка юристів Одеської області» до Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Громадської організації «Спілка юристів Одеської області» до Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області про визнання протиправними дій відповідача щодо неправомірної відмови в наданні інформації на запит про доступ до публічної інформації ГО «Спілка юристів Одеської області» № 398/07/20 від 02 липня 2020 року, а також безпідставного віднесення запитуваної інформації до інформації з обмеженим доступом, зобов`язання Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області надати повну інформацію, що запитувалась згідно запиту про доступ до публічної інформації ГО «Спілка юристів Одеської області» №398/07/20 від 02 липня 2020 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області щодо віднесення запитуваної інформації до інформації з обмеженим доступом та відмови у наданні інформації на запит про доступ до публічної інформації ГО «Спілка юристів Одеської області» № 398/07/20 від 02 липня 2020 року. Зобов`язано Авангардівську селищну раду Овідіопольського району Одеської області надати повну інформацію на запит про доступ до публічної інформації ГО «Спілка юристів Одеської області» № 398/07/20 від 02 липня 2020 року. Стягнуто з Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області на користь Громадської організації «Спілка юристів Одеської області» сплачений судовий збір у розмірі 2102 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 3500 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, наголошуючи на неправильному застосуванні судом першої інстанції норм матеріального права.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що Громадська організація «Спілка юристів Одеської області» звернулась до Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області із запитом про доступ до публічної інформації № 398/07/20 від 02.07.2020 року, а саме: надати копію розрахунково-платіжної відомості щодо посадових та службових осіб Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області за 2019 рік; надати копію розрахунково-платіжної відомості щодо посадових та службових осіб Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області за перше півріччя 2020 року; надати копію розрахунково-платіжної відомості (зведеної) щодо посадових та службових осіб Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області за 2019 рік; надати копію розрахунково-платіжної відомості (зведеної) щодо посадових та службових осіб Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області за перше півріччя 2020року.

Листом Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області № 25ПІ від 13.07.2020 року на запит на отримання публічної інформації ГО «Спілка юристів Одеської області» від 02.07.2020 року № 398/07/20 відмовлено у наданні запитуваної інформації.

Відповідно до вказаного листа від 13.07.2020 року підставою для відмови у наданні вказаної інформації зазначено: «Відповідно до наказу Державного комітету статистики України від 05.12.2008 року № 489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці», який хоч і носить рекомендаційний характер, проте широко застосовується в питаннях обліку оплати праці, первинними документами для фіксування операції з нарахування заробітної плати є форми № П-6 «Розрахунково-платіжна відомість працівника», № П-7 «Розрахунково-платіжна відомість (зведена)». Відповідно до встановленої структури означених форм документів останні містять інформацію, яка віднесена до персональних даних особи, розповсюдження (поширення) якої має обмеження, встановлені як Законом України «Про захист персональних даних», так і Законом України «Про доступ до публічної інформації», або за структурою документів можуть бути ідентифіковані особи, відносно яких до відомостей внесена інформація, що в такому випадку також має обмеження до розповсюдження. З цієї нагоди також є доцільним та необхідним врахування правової позиції, сформованої Конституційним Судом України в рішенні від 20.01.2012 року № 2-рп/2012 у справі № 1-9/2012 за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України.».

Не погоджуючись із вказаною відмовою у задоволенні запиту, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції дійшов висновку, що запитувана позивачем інформація стосується розпорядження бюджетними коштами та відповідно не є інформацією з обмеженим доступом, а тому, позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на викладене.

Статтею 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 року № 2939-VI (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 2939-VI) передбачено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст. 12 Закону № 2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

В свою чергу, у відповідності до вимог ст. 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

До розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють: 1) інформацією про стан довкілля; 2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту; 3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян; 4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

На розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині оприлюднення та надання відповідної інформації за запитами.

Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію (ст. 14 Закону № 2939-VI).

Відповідно до вимог ст.ст. 19, 20 Закону № 2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Письмовий запит подається в довільній формі.

Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

З метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо.

У разі якщо з поважних причин (інвалідність, обмежені фізичні можливості тощо) особа не може подати письмовий запит, його має оформити відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації, обов`язково зазначивши в запиті своє ім`я, контактний телефон, та надати копію запиту особі, яка його подала.

Розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту.

Клопотання про термінове опрацювання запиту має бути обґрунтованим.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

За правилами ч.ч. 1-5 ст. 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

У відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.

Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовій формі.

У даній справі позивач звернувся до Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області із запитом про доступ до публічної інформації, в якому просив: надати копію розрахунково-платіжної відомості щодо посадових та службових осіб Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області за 2019 рік; надати копію розрахунково-платіжної відомості щодо посадових та службових осіб Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області за перше півріччя 2020 року; надати копію розрахунково-платіжної відомості (зведеної) щодо посадових та службових осіб Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області за 2019 рік; надати копію розрахунково-платіжної відомості (зведеної) щодо посадових та службових осіб Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області за перше півріччя 2020 року.

Листом від 13.07.2020 року Авангардівською селищною радою Овідіопольського району Одеської області відмовлено позивачу у наданні запитуємої інформації.

При цьому, у вказаному листі відповідач не послався на положення ст. 22 Закону № 2939-VI, що визначають підстави для відмови у задоволенні запиту на публічну інформацію.

Водночас, обґрунтовуючи правомірність свого рішення щодо відмови у задоволенні запиту на публічну інформацію, відповідач, як у листі від 13.07.2020 року, так і відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі, послався на те, що відповідно до встановленої структури форм № П-6 «Розрахунково-платіжна відомість працівника» та № П-7 «Розрахунково-платіжна відомість (зведена)» вказані документи містять інформацію, яка віднесена до персональних даних особи, розповсюдження (поширення) якої має обмеження, встановлені, як Законом України «Про захист персональних даних», так і Законом України «Про доступ до публічної інформації», або за структурою документів можуть бути ідентифіковані особи, відносно яких до відомостей внесена інформація, що в такому випадку також має обмеження до розповсюдження.

Проте, відповідач не вказує, яка саме запитуєма публічна інформація віднесена до персональних даних та може ідентифікувати особу. Колегія суддів зазначає, що наведені відповідачем обґрунтування містять загальний характер із посиланням на норми чинного законодавства, при цьому, відповідач не конкретизує свої доводи до обставин даної справи.

Також, вирішуючи справу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно виходив з того, що за правилами ч. 5 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 року № 2939-VI (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно.

За такого правового регулювання, у зв`язку з тим, що запитувана позивачем інформація стосується розпорядження бюджетними коштами, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вона не є інформацією з обмеженим доступом.

Крім того, надаючи оцінку доводам відповідача, які ним наведені у листі від 13.07.2020 року, у відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі, стосовно того, що запитуємі розрахункові-платіжні відомості містять персональні дані та дані, що можуть ідентифікувати особу, які обмеженні до розповсюдження, колегія суддів наголошує, що згідно ч. 7 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 року № 2939-VI (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений. Отже, у такому випадку копія документу повинна надаватися у звичайному порядку, однак інформація, доступ до якої обмежено, вилучається шляхом ретушування або іншим способом на вибір розпорядника інформації.

Таким чином, ураховуючи обставини справи, що розглядається, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відмова відповідача у наданні позивачу запитуваної інформації є протиправною.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, оскільки доводи апеляційної скарги спростовуються наведеними висновками суду апеляційної інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Що стосується заявленого клопотання позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Статтею 134 КАС України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, згідно ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 9 статті 139 КАС України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Тобто, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, суд при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат має враховувати, що надані стороною докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, що прямо передбачено ч. 9 ст. 139 КАС України.

На підставі наведеного у сукупності, враховуючи, що дана справа віднесена до справ незначної складності немайнового характеру, справа розглянута в апеляційному порядку за відсутності учасників справи в порядку письмового провадження без виклику сторін, з огляду на зміст та обсяг робіт проведених адвокатом (написання відзиву, відправлення його суду та відповідачу), пов`язаність цих витрат з розглядом справи, обґрунтованість та пропорційність витрат до предмета спору, значення справи для сторін, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу під час апеляційного розгляду справи у розмірі 1000 грн.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області () на користь Громадської організації «Спілка юристів Одеської області» () витрати на правничу допомогу у розмірі 1000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судове рішення складено у повному обсязі 27.05.2021 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька