Справа № 727/8024/16-а
Суддя: Чебан В. М.
Дата ухвалення: 2021-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 727/8024/16-а
Провадження № 8-а/727/1/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Чебан В.М.

суддів Слободян Г.М.,

Одовічен Я.В.

при секретарі Гладкій Л.І.

за участю представника заявника Семенко В.З.

за участю представника відповідача Лукіна М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2 , про перегляд за виключними обставинами постанови Шевченківського районного суду м.Чернівці від 02.11.2016 року по адміністративній справі №727/8024/16-а за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради про визнання дій неправомірними, а бездіяльність протиправною, вчинення інших дій, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2 , звернувся до суду з заявою про перегляд за виключними обставинами постанови Шевченківського районного суду м.Чернівці від 02.11.2016 року по адміністративній справі №727/8024/16-а за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради про визнання дій неправомірними, а бездіяльність протиправною, вчинення інших дій.

Вказує, що в жовтні 2016 року він звертався до Шевченківського районного суду м.Чернівці з адміністративним позовом, в якому просив суд визнати дії Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради та його керівника щодо відмови у перерахунку та виплаті щорічної разової грошові допомоги до 05 травня за 2016 рік у розмірі, встановленому частиною п`ятою статті 1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», неправомірними, а бездіяльність протиправною; зобов`язати Департамент праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради та його керівника донарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2015 рік, обчислену відповідно до частини п`ятої статі 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком визначеної частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на момент проведення виплати, з урахуванням виплачених сум; зобов`язати керівника Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради подати впродовж десяти днів з дня отримання постанови суду звіт про виконання рішення суду.

Постановою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 02.11.2016 року по адміністративній справі №727/8024/16-а, яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.12.2016 року, в задоволенні позовних вимог йому було відмовлено.

Вказує, що відмовляючи в задоволенні його позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст.143 Конституції України та ст.67 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» держава фінансує у повному обсязі здійснення органами місцевого самоврядування наданих законом повноважень органів виконавчої влади. Кошти, необхідні для здійснення органами місцевого самоврядування цих повноважень, щороку передбачаються в Законі України про Державний бюджет України.

Пунктом 9 «Прикінцевих положень» Закону України «Про державний бюджет України на 2015р.» встановлено, що норми та положення ст.ст.12,13,14,15,16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються в порядку та розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України (далі КМУ) виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Вищезазначені норми Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» чинні, неконституційними не визнавались.

А також, відмовляючи в задоволенні його апеляційної скарги на постанову Шевченківського районного суду м.Чернівці від 02.11.2016 року, суд апеляційної інстанції виходив з того, що: «Спірні правовідносини, що склались між сторонами, врегульовані Конституцією України, Бюджетним кодексом України, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно з пунктом 26 розділу VI «Прикінцеві і перехідні положення»Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу щодо реформи міжбюджетних відносин»від 28 грудня 2014 року №79-VIlІ) встановлено, що норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15, 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджету та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Заявник посилається на те, що рішенням Конституційного Суду України (далі - КСУ) від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Також, посилається на те, що пунктом 3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162,163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також ^ інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Таким чином, враховуючи той факт, що карантинні заходи на території України продовжувались неодноразово і тривалий час, заявник вважає, що зазначена заява подається в межах строку звернення до суду з заявою про перегляд рішення суду за виключними обставинами.

На основі викладеного, заявник просить суд переглянути постанову Шевченківського районного суду м.Чернівці від 02 листопада 2016 року по справі №727/8024/16-а; задовольнити заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами та скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 листопада 2016 року по справі №727/8024/16-а; ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю, а саме:

- визнати дії Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради та його керівника щодо відмови у перерахунку та виплаті щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік у розмірі, встановленому частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», - неправомірними, а бездіяльність протиправною;

- зобов`язати Департамент праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради та його керівника донарахувати та виплатити йому недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2015 рік, обчислену відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на момент проведення виплати, з урахуванням виплачених сум;

- допустити негайне виконання рішення суду;

- зобов`язати керівника Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради подати впродовж десяти днів з дня отримання постанови суду звіт про виконання рішення суду.

Представник заявника в судовому засіданні вимоги заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами підтримав, просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні заяви про перегляд рішення суду за виключними обставинами за безпідставністю. Вказав, що постанова Шевченківського районного суду м.Чернівці від 02.11.2016 року на даний час свою дію вичерпала, вона примусовому виконанню не підлягає. Також, підтримав поданий ними відзив на заяву про перегляд постанови суду за виключними обставинами. Згідно поданого до суду відзиву на позов представник відповідача вказує на те, що наявність рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 року не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить допущення судом помилки при розв`язанні спору за 2016 рік. Крім цього, сама постанова Шевченківського районного суду м.Чернівці від 02.11.2016 року не передбачала примусового виконання, а тому не може вважатись невиконаною в розумінні вимог ст.361 КАС України.

Суд, заслухавши пояснення представника заявника, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні заяви позивача про перегляд рішення суду за виключними обставинами слід відмовити, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що постановою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 02.11.2016 року по адміністративній справі №727/8024/16-а у задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради про визнання дій неправомірними, а бездіяльність протиправною, вчинення інших дій було відмовлено (а.с.25-28).

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.12.2016 року (а.с.59-60) в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 було відмовлено, а постанову Шевченківського районного суду м.Чернівці від 02.11.2016 року залишено без змін.

Положеннями частини 1 статті 361 КАС України встановлено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто, зокрема, за виключними обставинами.

Разом з тим, відповідно до пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Частиною шостою статті 361 КАС України встановлено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Відповідно до частин першої та другої статті 365 КАС України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною 2, пунктами 1, 2 частини 5 статті 361 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення. Заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині 1 цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення.

Положення пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України містять імперативний припис, а саме, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки за умови, якщо таке рішення суду ще не виконане.

Слід звернути увагу, що словосполучення «ще не виконане», яке вживається у пункті 1 частини 5 статті 361 КАС України не передбачає множинного тлумачення або множинного його розуміння, а також «розширеного тлумачення». Вказана процесуальна норма має імперативний характер, є чіткою та не може бути застосована інакше ніж це передбачено процесуальним законодавством.

27.02.2020 року Конституційний Суд України ухвалив рішення №3-р/2020, згідно з яким визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів і бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування та втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Аналогічні положення містяться у статті 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" від 13 липня 2017 року № 2136-VIII.

Згідно з резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 у справі №3-р/2020, окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів і бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним та таким, що втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення, а саме з 27.02.2020.

Тобто, окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України в частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15, 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним та втратило чинність 27 лютого 2020 року, як встановлено статтею 91 Закону України "Про Конституційний Суд України", тобто, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення у справі №3-р/2020, що також прямо встановлено даним рішенням.

Таким чином, колегія суддві вважає, що наявність Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 року у справі №3-р/2020 не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення судом помилки при вирішенні спору. При цьому, на час виникнення спірних правовідносин та на час прийняття рішення судом першої інстанції положення вказаних норм були чинними та підлягали застосуванню, у зв`язку з чим відповідач відмовляючи позивачу у перерахунку такої виплати, діяв в межах правового поля і керувався наведеними чинними на той момент положеннями законодавства.

Враховуючи вказані положення чинного законодавства, а також, що постановою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 02.11.2016 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.12.2016 року, про перегляд якої за виключними обставинами з відповідною заявою звернувся позивач, у задоволенні позову відмовлено, колегія суддів вважає, що не може вважатись невиконаним, в розумінні положень пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України, те судове рішення, яке набрало законної сили та яким у задоволенні позову відмовлено, оскільки таке рішення не передбачає його примусового виконання.

Вказана правова позиція була висловлена у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2019 року у справі №808/2492/18, у постанові Верховного Суду від 19 листопада 2018 року у справі №755/4893/18 (755/18431/15-а), у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі №805/550/16-а, у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2021 року у справі №808/1628/18, у постанові Верховного Суду від 25 лютого 2021 року у справі №311/2898/17.

Також суд зазначає, що згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ст. 6 § 1 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, повинно тлумачитися в світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів.

Згідно п.4 ст. 368 КАС України, за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може:

1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі;

2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення;

3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

У разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2 , про перегляд за виключними обставинами постанови Шевченківського районного суду м.Чернівці від 02.11.2016 року, у зв`язку з чимв задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст.241, 243, 361, 368, 369 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2 , про перегляд за виключними обставинами постанови Шевченківського районного суду м.Чернівці від 02.11.2016 року по адміністративній справі №727/8024/16-а за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради про визнання дій неправомірними, а бездіяльність протиправною, вчинення інших дій відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали до Сьомого апеляційного адміністративного суду. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали суду, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту ухвали суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

З повним текстом ухвали суду учасники справи можуть ознайомитись 28 травня 2021 року.

Головуючий суддя : Чебан В.М.

Судді: Слободян Г.М.

Одовічен Я.В.