Справа № 460/3593/19
Суддя: У.М. Нор
Дата ухвалення: 2021-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

25 травня 2021 року м. Рівне №460/3593/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Нор У.М. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, у якій позивач просить суд: 1) визнати протиправними дії відповідача щодо відмови нарахувати за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 та виплатити позивачу згідно зі статтями 39, 50, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" основну державну щомісячну пенсію в розмірі двох мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком; 2) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу, як потерпілій І категорії, згідно зі статтями 39, 50, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з урахуванням раніше виплачених сум, основну державну щомісячну пенсію в розмірі двох мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, розраховуючи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого на рівні прожиткового мінімуму. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона проживає в населеному пункті, який відноситься до зони гарантованого добровільного відселення; має статус постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи (1 категорії); перебуває на обліку у відповідача як отримувач пенсії за віком як потерпіла внаслідок аварії на ЧАЕС. Також вказала, що у вересні 2019 року вона звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про нарахування та виплату пенсії за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 відповідно до статей 39, 50, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Відповідач листом від 05.11.2019 № Ш-2780/07.1-59 її заяву задовольнити відмовився, вказавши про відсутність підстав для перерахунку її пенсії. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та просить зобов`язати відповідача здійснити відповідний перерахунок пенсії.

У встановлений судом строк відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог. На обґрунтування своїх заперечень зазначив, що позивач у період з 01.01.2014 по 02.08.2014 отримувала пенсію за віком за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і не працювала. Розмір пенсії становив 1233,31грн, в тому числі 113,88 грн - додаткова пенсія постраждалим внаслідок аварії на ЧАЕС 3 категорія (стаття 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"), 10,50грн - підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на території радіоактивного забруднення (стаття 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"). 19 червня 2011 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік», яким передбачено, зокрема, що у 2011 році положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи із наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік. Таким чином, з прийняттям Верховною Радою України зазначеного Закону, визначення порядку та розмірів виплат вказаній категорії громадян делеговано Кабінету Міністрів України. В подальшому Кабінетом Міністрів України прийняті постанови від 6 липня 2011 року № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Вказані постанови Уряду були чинними й підлягали застосуванню з 2011 року. Вказує, що позивач не відноситься до 1 категорії осіб, передбачених статтею 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а право на щомісячну компенсацію по втраті годувальника, передбачену статтею 52 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" позивач набула тільки з 13.05.2017 р. Окрім іншого, відповідач вважає, що позивачем пропущений шестимісячний строк звернення до суду, встановлений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки пенсія є щомісячним платежем та про порушення свої прав позивач мав дізнатися у наступному місяці після отримання пенсії в неналежному розмірі. З огляду на вказане вище, відповідач стверджує, що в спірних правовідносинах він діяв в межах та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, не порушуючи вимог статті 19 Конституції України, а тому просить відмовити в задоволенні позовної заяви повністю.

Ухвалою суду від 28.11.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, то відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши позовну заяву та відзив на неї, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив таке.

Позивач є громадянкою, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого Рівненською обласною державною адміністрацією 05 січня 1994 року.

Також згідно з посвідченням № НОМЕР_2 , виданим 22.10.2012 Рівненською обласною державною адміністрацією, позивач має статус дружини померлого громадянина з числа потерпілих категорії 1, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою, та має право на пільги і компенсації передбачені, статтею 20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до пенсійного посвідчення серія № НОМЕР_3 , виданого 08.06.1995, позивачу призначено пенсію по віку.

Позивач з 01.03.1979 зареєстрована в с. Вовчиці Зарічненського району Рівненської області, яке відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 №106, віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Згідно з довідкою відповідача про перебування на обліку від 09.12.2019 № 115/04-04-16, позивач перебуває на обліку в територіальному органі Пенсійного фонду України та отримувала у період з 01.01.2014 по 02.08.2014 пенсію за віком при повному стажі за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; не працювала; розмір пенсії становить 1233,31грн, отримувала надбавку по ст.39 в сумі 10,50грн, по ст.51 - 113,88грн.

У вересні 2019 року позивач звернулась до відповідача із заявою, якою просила нарахувати та виплатити їй доплату до пенсії відповідно до статті 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі двох мінімальних заробітних плат за період з 01.01.2014 по 02.08.2014, а також здійснити перерахунок додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до ІІ категорії постраждалих внаслідок аварії на ЧАЕС, відповідно до частини третьої статті 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком за цей період.

На звернення позивача щодо перерахунку пенсії відповідно статей 39, 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" відповідач листом від 05.11.2019 № Ш-2780/07.1-59 повідомив про відсутність підстав для перерахунку пенсійних виплат, оскільки їх обчислення та виплата здійснені у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови нарахувати та виплатити пенсійні виплати відповідно до статей 39, 50, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", позивач звернулася до суду з позовом про зобов`язання нарахувати та виплатити пенсію в розмірі, встановленому законом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення врегульовані Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991.

Частиною першою статті 39 Закону №796-XII, в редакції, що діяла до 1 січня 2008 року, передбачалося, що громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: - у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати; - у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати; - у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.

А за частиною другою цієї статті в цій же редакції, пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті.

Підпунктом 9 пункту 28 розділу ІІ Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №107-VI від 28.12.2007 частини першу та другу статті 39 Закону №796-XII було замінено однією частиною такого змісту: "Громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України".

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 положення пункту 28 розділу ІІ Закону №107-VI визнані неконституційними.

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Тобто, з 22 травня 2008 року стаття 39 Закону №796-XII застосовується в редакції, що діяла до внесення змін Законом №107-VI.

Відповідно до статті 49 Закону №796-XII, пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно із частиною першою статті 50 Закону №796-XII (в редакції від 09.07.2007 - згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008), особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірах:

- інвалідам I групи - 100 процентів мінімальної пенсії за віком;

- інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком;

- інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

В силу вимог статті 51 Закону №796-XII, в тій же редакції, особам, віднесеним до категорії 2, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається у розмірі 30 процентів мінімальної пенсії за віком; особам, віднесеним до категорії 3, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається у розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком; особам, віднесеним до категорії 4, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається у розмірі 15 процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно зі статтею 52 Закону № 796, щомісячна компенсація в разі втрати годувальника призначається на кожного непрацездатного члена сім`ї, який був на його утриманні, в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком незалежно від пенсії, передбаченої законодавством України.

А частиною четвертою статті 54 Закону цього ж Закону у цій же редакції, передбачено, що в усіх випадках розміри державної пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими:

по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком;

по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком;

по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком;

дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком.

Вихідним критерієм розрахунку державної і додаткової пенсії виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої, згідно з частиною першою статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

В подальшому, Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" №3491-VI від 14.06.2011 розділ VІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про державний бюджет України на 2011 рік" доповнений пунктом 4, яким встановлено, зокрема, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону №796-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

При цьому, положення пункту 4 розділу VІІ визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011.

На виконання пункту 7 Закону №3491-VI, Кабінет Міністрів України прийняв постанову "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету" №745 від 06.07.2011. Крім того, постановою Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №1210 від 23.11.2011 був затверджений Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" №4282-VI від 22.12.2011, у 2012 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2013 рік" № 5515-VI від 06.12.2012, у 2013 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.

Отже, з аналізу наведених норм вбачається, що визначення порядку та розмірів виплат громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у 2011, 2012 та 2013 бюджетних роках делеговано Кабінету Міністрів України.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" №719-VII від 16.01.2014, що набрав чинності з 01.01.2014, не було передбачено жодних змін чи обмежень для застосування положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Чинним залишилися і постанови КМУ №745 від 06.07.2011 та №1210 від 23.11.2011.

А відтак, враховуючи принцип пріоритетності закону над підзаконним нормативно-правовим актом, з 01.01.2014 виплати громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, повинні були здійснюватися у розмірах, встановлених Законом №796-XII, а не постановою КМУ №1210.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" №1622-VII від 31.07.2014 (який набрав чинності 03.08.2014) розділ "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" доповнено пунктом 67, яким, зокрема, встановлено, що норми і положення статей 20-23, 30, 31, 37, 39, 48, 50-52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2014 рік.

Отож, лише з 03.08.2014 Законом України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" Кабінету Міністрів України надані повноваження встановлювати інші, ніж передбачені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", розміри виплат особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, в період з 01.01.2014 по 02.08.2014 орган пенсійного фонду повинен був нараховувати та виплачувати доплату до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, основну державну пенсію по інвалідності, щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до певної категорії в розмірах та щомісячну компенсацію сім`ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначених статтями 39, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991, а не Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №1210 від 23.11.2011

Вказаний висновок суду узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 21.02.2018 у справі №619/2262/17, від 19.06.2018 у справі № 344/14522/17 та від 11.09.2018 у справі № 522/6810/17, а відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи встановлено, що позивачу виплачувалася додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорій 3, передбачену статтею 51 Закону №796-XII.

Таким чином, відповідач в періоді з 01.01.2014 по 02.08.2014 нараховував і виплачував позивачу доплату до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території гарантованого добровільного відселення, щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірах значно менших за ті, які передбачені статями 39 та 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991.

Суд зазначає, що позивачем не заявляються вимоги про виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі визначеному статтею 51 Закону №796-XII, а тому суд вважає за можливе у відповідності до вимог КАС України вийти за межі позовних вимог та покласти на відповідача обов`язок виплатити позивачу доплату до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території гарантованого добровільного відселення та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю за період з 01.01.2014 по 02.08.2014, у розмірах визначених статями 39 та 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (згідно із Законом про Державний бюджет України на 2014 рік), з урахуванням виплачених сум.

Стосовно визнання протиправними дій відповідача щодо відмови нарахувати за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 та виплатити позивачу пенсію згідно з статтями 50, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991, суд зауважує таке.

З системного аналізу наведених вище норм права встановлено, що обов`язковою умовою виникнення у особи права на отримання вказаних виплат зазначених у статтях 50, 54 є віднесення такої особи до потерпілого від наслідків Чорнобильської катастрофи першої категорії.

Однак судом з`ясовано, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи третьої категорії, а не першої, відтак, за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 вона не мала права на виплати передбачені статтями 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991.

Крім того, позивачем не надано суду доказів того, що вона отримує пенсію по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання або пенсію у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. З наданого позивачем посвідчення № НОМЕР_3 встановлено, що пенсія їй призначена по віку з 08.06.1995 довічно.

Отже, дії пенсійного органу щодо не нарахування та невиплати позивачу пенсії за вказаний вище період в розмірі, визначеному статтями 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991, є правомірними.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови нарахувати за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 та виплатити згідно з статтями 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 і зобов`язання здійснити такі виплати слід відмовити.

Водночас суд встановив, що позивач є дружиною померлого громадянина із числа потерпілих категорії 1, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою і це підтверджується посвідченням від 22.10.2012 № НОМЕР_2 . Тобто, позивач набула право на отримання компенсації визначеної статтею 52 Закону № 796 з 22.10.2012.

Суд зазначає, що періодичність здійснення виплати компенсація за втрату годувальника визначена саме у статті 52 Закону №796-XII, в якій вказано, що така компенсація є щомісячною.

Тому відповідач не обґрунтовано не вчиняв дій щодо нарахування та виплати позивачу компенсації за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 в розмірі, визначеному статтею 52 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991.

Одночасно, суд відхиляє доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, з огляду на правову позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 24 квітня 2018 року в справі № 646/6250/17 (адміністративне провадження № К/9901/2128/18). Так, у вказаній постанові, враховуючи позицію Конституційного Суду України, що міститься в рішеннях № 8-рп/2013 і № 9-рп/2013, а також на підставі аналізу положення частини першої статті 99 КАС України (в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року) в системному зв`язку з положенням частини другої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» колегія суддів Верховного Суду дійшла до висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 грудня 2020 року в справі № 510/1286/16-а (№11-345апп19) зазначила, що визначаючи початок перебігу строку звернення до адміністративного суду, важливо встановити той момент, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення її прав. У спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Отже, в цьому випадку початок перебігу строку звернення до адміністративного суду слід пов`язувати з датою отримання листа-відповіді, листа-роз`яснення від органу Пенсійного фонду України на запит особи про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку тощо.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач дізнався про порушення своїх прав з листа відповідача від 05.11.2019 № Ш-2780/07.1-59, у зв`язку з чим в листопаді 2019 року звернулася до суду за захистом порушених прав шляхом надіслання даного позову засобами поштового зв`язку, тобто з дотриманням встановленого законом строку звернення.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл судових витрат у відповідності до статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, 7, м. Рівне, Рівненська обл., 33028; ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 в періоді з 01.01.2014 по 02.08.2014 доплати до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території гарантованого добровільного відселення, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю та щомісячна компенсація сім`ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, не в тих розмірах, які передбачені статтями 39, 51, 52 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 по 02.08.2014, включно, з урахуванням раніше виплачених сум, доплату до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території гарантованого добровільного відселення, у розмірі визначеному статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет України на відповідний рік).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 по 02.08.2014, включно, з урахуванням раніше виплачених сум, щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі визначеному статтею 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991, що дорівнює 25 % мінімальної пенсії за віком (який встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 по 02.08.2014, включно, з урахуванням раніше виплачених сум, щомісячну компенсацію сім`ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі визначеному статтею 52 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991, що дорівнює 50 % мінімальної пенсії за віком (який встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 25 травня 2021 року

Суддя У.М. Нор