Справа № 200/473/21-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2021-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року справа №200/473/21-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Міронової Г. М., Геращенка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на додаткове рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 р. у справі № 200/473/21-а (головуючий І інстанції Смагар С.В.) за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернулась до Луганського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі - відповідач, ГУДПС), в якому просила: визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 04 грудня 2020 року № 00/1305/0704, № 00/1306/0704.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року задоволено позовні вимоги, а саме суд: визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 4 грудня 2020 року № 00/1305/0704, яким до ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції, у тому числі за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів у сумі 17000 грн.; визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 4 грудня 2020 року № 00/1306/0704, яким до ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції, у тому числі за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів у сумі 5100 грн.; стягнув з Головного управління ДПС у Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн.

Додатковим рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року задоволено заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення, а саме суд: стягнув з бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн. (двадцять тисяч гривень) 00 коп.

Відповідач, не погодившись з таким додатковим рішенням, звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, та прийняти нове, яким відмовити в задоволені позову повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідно до вимог законодавства для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, не тільки, що рішення ухвалене на користь сторони, яка користувалася послугами адвоката, а також що за цих обставин справи такі витрати сторони були необхідними, а розмір є розумний та виправданий. На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначені суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. ГУ ДПС у Донецькій області вважає, не спів мірними час та вартість підготовки позовної заяви з додатками та інших дій зазначених в акті, які представник позивача оцінив у 174,4 годин 151 730 грн. Вищезазначені обставини у їх сукупності свідчать про те, що витрати на послуги адвоката, заявлені до стягнення відповідачем є завищеними та не спів розмірними зі складністю справи, витраченим часом (враховуючи кількість документів та об`єм поданих доказів )та об`ємом наданих послуг. Також, апелянт посилається на те, яке відношення понесених судових витрат позивачем у цій справі є його представництво під час розгляду справи Артемівським міськрайонним судом Донецької області про притягнення Клієнта до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 155-1 КУпАП (справа №219/10668/20).

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

17 грудня 2020 року між позивачем та адвокатом Гуревич Р.Г. був укладений договір про надання правничої допомоги.

Відповідно до умов договору за надання правової допомоги, клієнт сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі, яка складає 20000 грн.

На виконання умов договору позивачем надано товарний чек на оплату юридичних послуг у сумі 20000 грн. від 22 лютого 2021 року № 2202ю, звіт про надану правову допомогу, акт прийняття-передачі наданих послуг від 22 лютого 2021 року.

Задовольняючи повністю заяву про ухвалення додаткового судового рішення та стягуючи судові витрати на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Виходячи з аналізу правових норм, суд прийняв вказані в рахунку розміри фактичних витрат за надання правової допомоги.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Загальний порядок розподілу судових витрат урегульовано статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частина 1 статті 139 КАС України встановлює, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України, яка не обмежує розмір таких витрат.

Стаття 134 КАС України визначає, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Положення частин 1 та 2 статті 134 КАС України, кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Згідно положень статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

На підтвердження складу та розміру витрат суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При цьому, зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії (постанова Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Так, суд вирішуючи питання про розподіл судових витрат, має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Проаналізувавши зроблений позивачем розрахунок, враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, суд першої інстанції дійшов висновку, що витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача у сумі 4778,80 грн.

Як зазначалось, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто законодавець визначив, що обов`язок доведення не співмірності витрат покладається саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами та при наявності зазначеного положення суд розглядає питання співмірності витрат.

Аналогічний правовий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі № 9901/350/18 (Провадження № 11-1465заі18).

Відповідачем до суду першої інстанції не було подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а також не вчинено дій по доведенню не співмірності витрат, заявлених позивачем до відшкодування витрат на правничу допомогу.

Разом з цим, законодавство вимагає документального підтвердження та доведення витрат, при цьому не встановлює вичерпного чи обов`язкового переліку документів які необхідні надати.

Як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога у даній справі здійсненна на підставі договору про надання правової допомоги від 17 грудня 2020 року № б/н.

За змістом п. 1. вказаного договору, адвокат бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, під час розгляду справи Артемівським міськрайонним судом Донецької області про притягнення Клієнта до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 155-1 КУпАП (справа №219/10668/20) та відносно оскарження податкових повідомлень-рішень від 4 грудня 2020 року № 00/1305/0704, № 00/1306/0704, прийнятих ГУ ДПС у Донецькій області за що Клієнт зобов`язується відповідно до п. 4.3. договору сплатити гонорар у розмірі та в строк, погоджені між сторонами.

Вартість представництва інтересів клієнта відповідно до п. 4.3. договору від 17 грудня 2020 року № б/н складає 20000 грн.

На виконання умов договору позивачем надано акт прийняття-передачі наданих послуг від 22 лютого 2021 року в якому визначено, що вартість послуг по договору складає 20000 грн. Також значено, що до акту додано звіт про надану правову допомогу (Додаток № 1).

Зі змісту звіту про надану правову допомогу, який є додатком до акту прийняття-передачі наданих послуг від 22 лютого 2021 року вбачається, що професійна правова допомога за вищезазначеним договором здійсненна під час розгляду справи Артемівським міськрайонним судом Донецької області №219/10668/20, справи № 219/10668/20, та розгляду справи Донецького окружного адміністративного суду № 200/473/21-а.

Тобто, позивачем до суми витрат на правничу допомогу у розмірі 20000 грн. включено витрати гонорару адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту у межах справи № 200/473/21-а та інших справ № 219/10668/20 та №219/10668/20.

Крім того, предметом спору у справі № 200/473/21-а є оскарження податкових повідомлень-рішень від 4 грудня 2020 року № 00/1305/0704, № 00/1306/0704 на загальну суму 22 100 грн.

Суд першої інстанції посилаючись на обґрунтованість вартості виконання робіт, не надав оцінки вищезазначеним обставинам, значенню справи для позивача, не навів належного аргументу що ціна на надані послуги включає витрати правничої допомоги в межах розгляду інших справ та не доведено співмірність витрат заявлених до відшкодування.

Проаналізувавши зроблений позивачем розрахунок, враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, значенню справи для позивача, суд дійшов висновку, що позивачем недоведено належними та допустимими доказами співмірність його витрат на правничу допомогу із складністю предмету позову його значення для позивача та обсягу наданих робіт.

Враховуючи викладене, з врахуванням вимоги процесуального кодексу, обсягу наданої правової допомоги в межах даної справи, підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на правничу допомогу у сумі 9000 грн.

Таким чином, суд першої інстанції по суті спір вирішив правильно, задовольняючи позовні вимоги, проте дійшов помилкового висновку в частині суми стягнення з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань сум судових витрат на правничу допомогу, тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

В іншій частині рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на додаткове рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 р. у справі № 200/473/21-а - задовольнити частково.

Додаткове рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 р. у справі № 200/473/21-а - змінити.

Змінити абзац 2 резолютивної частини додаткового рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 р. у справі № 200/473/21-а вислів «20000 грн. (двадцять тисяч гривень) 00 коп» висловом «9000 (дев`ять тисяч) грн. 00 коп».

В іншій частині додаткове рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 р. у справі № 200/473/21-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового суду протягом тридцяти днів з дати проголошення.

Повне судове рішення складено та підписано 26 травня 2021 року

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді: І.В. Геращенко

Г.М. Міронова