Справа № 260/2819/20
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2021-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 рокуЛьвівСправа № 260/2819/20 пров. № А/857/6477/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Стельмаха П.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року (суддя Ващилін Р.О., час ухвалення 11:26 год., місце ухвалення м.Ужгород, дата складання повного тексту 12.02.2021р.),

в адміністративній справі №260/2819/20 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Управління архітектури та містобудування Ужгородської міської ради Закарпатської області,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

про скасування містобудівних умов та обмежень,

встановив:

У серпні 2020 року позивач ОСОБА_2 звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідача Управління архітектури та містобудування Ужгородської міської ради, в якому просила скасувати містобудівні умови та обмеження, видані Управлінням містобудування та архітектури Ужгородської міської ради від 21 жовтня 2019 року гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 містобудівні умови №211-М на реконструкцію частини житлового будинку з розширенням та виділенням в окреме будинковолодіння, що затверджені наказом Управління №211-М від 21 жовтня 2019 року, реконструкція частини житлового будинку з розширенням та виділенням в окреме будинковолодіння в АДРЕСА_1 .

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2020 року відкрито провадження у адміністративній справі №260/2819/20 за цим позовом ОСОБА_2 ..

У вересні 2020 року позивач ОСОБА_3 звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідача Управління архітектури та містобудування Ужгородської міської ради, в якому просила скасувати містобудівні умови та обмеження №211-М від 21 жовтня 2019 року, видані Управлінням містобудування та архітектури Ужгородської міської ради гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на реконструкцію частини житлового будинку з розширенням та виділенням в окреме будинковолодіння в АДРЕСА_1 , що затверджені наказом управління №211-М від 21 жовтня 2019 року.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року відкрито провадження у адміністративній справі №260/3118/20 за цим позовом ОСОБА_3 ..

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року об`єднано у одне провадження адміністративні справи №260/3118/20 за позовом ОСОБА_3 та №260/2819/20 за позовом ОСОБА_2 ..

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника третьої особи Карольї Т.А. про закриття провадження у цій справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ..

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано містобудівні умови та обмеження, видані Управлінням містобудування та архітектури Ужгородської міської ради від 21 жовтня 2019 року громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , №147/03-04/19 на реконструкцію частини житлового будинку з розширенням та виділенням в окреме будинковолодіння в АДРЕСА_1 , що затверджені наказом №211-М від 21 жовтня 2019 року. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління архітектури та містобудування Ужгородської міської ради на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 840,80 грн..

З цим рішенням суду першої інстанції від 03.02.2021 року не погодилася третя особа ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду є незаконним і необгрунтованим, прийняте з неповним з`ясованням обставин, що мають значення для справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що містобудівні умови та обмеження видаються на підставі містобудівної документації при зверненні зацікавленої особи до уповноваженого органу. Підстави для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень є чітко визначені законом. Управлінням містобудування було перевірено відповідність намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні та 21.10.2019 року правомірно видано Містобудівні умови №211-М на реконструкцію частини житлового будинку з розширенням та виділенням в окреме будинковолодіння в АДРЕСА_1 та належить на праві власності третім особам у справі. Вказує апелянт, що позивачами не наведено доцільність скасування Містобудівних умов, як крайнього заходу, а суд першої інстанції сформував висновки на підставі неналежних і недопустимих доказів. Також являються помилковими твердження суду про те, що проект не було погоджено в Департаменті культури Закарпатської ОДА. Крім того, апелянт вважає, що провадження у цій адміністративній справі підлягало закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України, оскільки цей спір не пов`язаний безпосередньо із захистом прав, свобод чи інтересів позивачів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку безпосередньо органу державної влади. Основними мотивами звернення до суду із цим позовом було порушення прав позивачів як власників земельної ділянки та квартири, що знаходяться по сусідству з об`єктом реконструкції та їх незгода із діями третіх осіб у справі, які розпочали реконструкцію не погодивши її проведення із суміжними землекористувачами та власниками земельних ділянок.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції від 03.02.2021 року і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу третьої особи, в якому просять цю апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції від 03.02.2021 року залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи та їх представників, які взяли участь в засіданні суду апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу у даній адміністративній справі необхідно задоволити частково, з врахуванням наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 05 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подала начальнику Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради заяву із додатковими матеріалами, в якій просила надати містобудівні умови та обмеження на проектування об`єкта реконструкції, реставрації та поділу відведення в окреме будинковолодіння на АДРЕСА_2 (а.с. 161, 174-196 Т.1).

Вказана заява разом з ескізом намірів забудови реконструкції з розширенням та надбудовою власного житлового будинку на АДРЕСА_2 були розглянуті на засіданні архітектурно-містобудівної ради при Управлінні містобудування 29 серпня 2019 року, за результатами чого прийнято рішення прийняти такий за основу та рекомендувати Управлінню містобудування надати містобудівні умови та обмеження на проектування. Комісія при прийнятті вказаного рішення заслухала пояснення автора проекту ОСОБА_6 про містобудівну ситуацію, щільну існуючу житлову малоповерхневу забудову у прохідному дворі, проектну реконструкцію та розширення на власній земельній ділянці з можливістю виведення в окреме будинковолодіння (а.с. 172 Т.1).

Наказом Управління містобудування №211-М від 21.10.2019 затверджено Містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва «Реконструкція частини житлового будинку з розширенням та виділенням в окреме будинковолодіння» АДРЕСА_1 , від 21.10.2019 №147/03-04/19, замовниками якого є ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с. 10-11 Т.1).

Не погоджуючись із зазначеними Містобудівними умовами та обмеженнями, позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися з даним адміністративним позовом до суду.

Суд апеляційної інстанції вирішуючи питання щодо можливості розгляду цієї справи за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в порядку адміністративного судочинства, враховує наступне.

Відповідно до ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи. Позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду. Відповідач - це суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Статтею 5 КАС України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Із змісту наведених вище правових норм видно, що при розгляді адміністративної справи обов`язковою повинна бути наявність публічно-правового спору між конкретним позивачем та конкретним відповідачем, з метою судового захисту прав, свобод чи інтересів такого позивача від порушень з боку такого відповідача як суб`єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій.

Суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю суб`єктів владних повноважень у сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону. Однією з визначальних особливостей КАС є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - суб`єкт владних повноважень.

При цьому, юрисдикція адміністративних судів поширюється не на всі публічно-правові спори, а лише на ті спори, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і для яких законом не встановлений інший порядок судового вирішення.

При визначенні юрисдикції справи, необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб`єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин.

Публічно-правовим, вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

При цьому, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, спір, у якому відповідач, приймаючи оскаржуване рішення (дію чи бездіяльність) не мав публічно-правових відносин саме з позивачем, а прийняте відповідачем рішення (дія чи бездіяльність), зокрема, із питання щодо надання (погодження) документації із містобудування, стосувалось іншої особи, а не позивача.

Приватноправові відносини відрізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що завданням цивільного судочинства, відповідно до ст.2 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суд апеляційної інстанції враховує, що із матеріалів адміністративної справи та змісту позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 видно, що спір у справі, що розглядається, стосується скасування Містобудівних умов та обмежень №147/03-04/19 від 21 жовтня 2019 року, що затверджені наказом Управління №211-М від 21 жовтня 2019 року, які видані Управлінням містобудування та архітектури Ужгородської міської ради третім особам ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на реконструкцію частини житлового будинку з розширенням та виділенням в окреме будинковолодіння в АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обгрунтовувались тим, що ці Містобудівні умови та обмеження порушують цивільні права та інтереси позивачів, як власників сусідньої квартири в будинку по АДРЕСА_1 та сусідніх із об`єктом будівництва (реконструкції) земельних ділянок і гаража.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що у розглядуваних правовідносинах, хоча позивачі й оспорюють дії та рішення відповідача Управління архітектури та містобудування Ужгородської міської ради, як суб`єкта владних повноважень, щодо видачі та затвердження Містобудівних умов та обмежень від 21.10.2019 року, однак наслідки цих дій та рішень призвели до зміни (виникнення, припинення) цивільних правовідносин і мають приватно-правовий характер.

Тобто, спір, що розглядається, не є публічно-правовим, а стосується захисту цивільних прав позивачів. Цей спір не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач Управління архітектури та містобудування Ужгородської міської ради здійснюючи оскаржені дії та рішення щодо видачі і затвердження Містобудівних умов та обмежень, не мали публічно-правових відносин з позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з приводу предмету спору.

При цьому, слід зазначити, що оскільки позивачі не були заявниками стосовно оскаржуваних Містобудівних умов та обмежень, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, а тому такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено видачу і затвердження цих Містобудівних умов та обмежень з дотриманням вимог законодавства.

Видача і затвердження Містобудівних умов та обмежень здійснюється відповідним уповноваженим органом не з власної ініціативи, а на підставі відповідної заяви, поданої зацікавленою особою. Відносини у цій сфері виникають між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні владні дії.

Отже, у розглядуваних правовідносинах Управління, маючи повноваження на вчинення дозвільних (погоджувальних) дій, лише реалізував волю третьої особи, яка звернулась до нього за вчиненням таких дій.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що розглядуваний спір хоча й зумовлений владними функціями відповідача як суб`єкта владних повноважень, однак має за мету захист приватного права, що виключає можливість його розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Наведені вище висновки колегії суддів апеляційного суду узгоджуються із численною практикою Верховного Суду у подібних правовідносинах, зокрема, із висновками Великої Палати Верховного Суду відображеними у постанові від 15.04.2020 року в справі №727/8819/16-а.

Таким чином, являються обґрунтованими доводи апелянта (третьої особи) в частині про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права і безпідставно розглянуто спір в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що заявлений позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спір про скасування Містобудівних умов та обмежень від 21.10.2019 року не може здійснюватись у порядку адміністративного судочинства, а підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Також, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини в п.24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п.1 ст.6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до частини 1 статті 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що оскаржене рішення суду першої інстанції від 03.02.2021 року необхідно скасувати і провадження у справі за відповідним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України (справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства).

При цьому, колегія суддів зазначає, що закриття провадження в адміністративній справі не являється обмеженням права на доступ до суду, оскільки судом роз`яснено позивачам, що дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Одночасно, відповідно до статей 239, 319 КАС України, суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки провадження в даній адміністративній справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України (справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства), тому позивачам роз`яснюється, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції цивільного суду, і такий розгляд справи повинен здійснюватись в порядку цивільного судочинства.

Також позивачам роз`яснюється про наявність у них права протягом 10 днів з дня отримання ними копії цієї постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду про закриття провадження у справі звернутися до цього суду апеляційної інстанції із письмовою заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивачів у такій заяві позивачів має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

Така заява позивачів розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження, і за результатами розгляду постановляється ухвала про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд даної справи.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року в адміністративній справі №260/2819/20 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Управління архітектури та містобудування Ужгородської міської ради Закарпатської області про скасування містобудівних умов та обмежень скасувати.

Провадження в адміністративній справі №260/2819/20 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Управління архітектури та містобудування Ужгородської міської ради Закарпатської області про скасування містобудівних умов та обмежень закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови складено 26.05.2021 року