Справа № 460/7579/20
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2021-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 рокуЛьвівСправа № 460/7579/20 пров. № А/857/5818/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 січня 2021 року (головуючого судді Зозулі Д.П., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Рівне) у справі №460/7579/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 12.10.2020 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у звязку з відсутністю необхідного стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1, зобов`язати відповідача здійснити з 09.07.2020 призначення та виплату йому пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, періоду роботи у Здолбунівському відкритому акціонерному товаристві по виробництву цементу і шиферу «Волинь» пакувальником цементу з 07.06.1999 по 29.03.2001.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 21 січня 2021 року задоволено позов.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно із частиною 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №460/7579/20 та ухвалою суду від 06.04.2021 призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що згідно із записів трудової книжки НОМЕР_1 , ОСОБА_1 з 22.10.1998 по 21.10.1999 працював пакувальником цементу транспортно-пакувального цеху Здолбунівського цементно-шиферного комбінату; з 22.10.1999 по 01.08.2000 переведений пакувальником цементу дільниці пакування цементу; з 02.08.2000 по 15.01.2010 переведений пакувальником цементу транспортно-пакувального цеху (аркуші справи 4-7).

18.08.2020 у віці 50 років позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку за списком № 1, відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Водночас, відповідач у відмові про призначення пенсії, викладеній у листі від 01.09.2020 № 1700-0301-8/25905. Вказав, що враховуючи вимоги Порядку проведення атестації робочі умовами праці та чинного пенсійного законодавства, період роботи на посаді пакувальна транспортно-пакувального цеху та дільниці пакування цементу Здолбунівського відкритого акціонерного товариства по виробництву цементу і шиферу «Волинь» з 07.06.1999 (після зі п`ятирічного періоду застосування результатів попередньої атестації робочих місць, затвердженого наказом по підприємству від 07.06.1994 № 65) по 29.03.2001 (по дату видавання наказу про результати проведеної атестації робочих місць, затверджених наказом по підприємці 30.03.2001 № 46), не врахований до пільгового стажу для визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах. Однією з умов для визначення права на призначення пенсії на пільгових умовах є атестація робочих місць, а її відсутність не дає права працівникові на призначення пенсії. Відповідно до статті 114 Закону № 1058-ІУ на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць. Оскільки пільговий стаж позивача становить менше 10 років (9 років 5 місяців 3 дні), то підстави для призначення пенсії, відповідно до поданої заяви відсутні (аркуші справи 33-35).

Не погоджуючись із відмовою в призначенні пенсії на підставі статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах, позивач звернувся із захистом до суду.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII), громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію (стаття 7 Закону №1788-XII).

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV) передбачено право громадян України на отримання пенсій та соціальних послуг.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення (частина 3 статті 4 Закон №1058-ІV).

Частиною 1 статті 114 цього Закону (в редакції на момент звернення за призначення пенсії) передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

На пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах (пункт 1 частини 2 статті 114 Закон №1058-ІV ).

Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує наявний трудовий стаж, є трудова книжка.

Згідно пунктів 1-3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка; за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами; у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків; за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно пункту 20 Порядок №637, у разі, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію за віком на пільгових умовах або вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу, приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З аналізу долічених документів до матеріалів справи встановлено, що відповідачем не зараховано період роботи позивача пакувальником транспортно-пакувального цеху на дільниці пакування цементу Здолбунівського відкритого акціонерного товариства по виробництву цементу і шиферу «Волинь» з 07.06.1999 по 29.03.2001, у зв`язку з відсутністю атестації робочих місць, а тому відповідачем відмовлено у призначенні пільгової пенсії, через відсутність необхідного пільгового стажу 10 років.

Відповідач вказує, що основними підставами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є передусім:

1. Наявність професій та виробництва в Списках;

2. Надання уточнюючої довідки з необхідними реквізитами, що повинна відповідати первинним документам, які підтверджують, що особа була зайнята в шкідливих умовах праці та підприємство буде відшкодовувати витрати на доставку пільгових пенсій органам Пенсійного фонду.

3. Підтвердження шкідливих умов праці працівника безпосередньо на робочому місці за результатами атестації робочих місць, проведення якої передбачено Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442.

4. Робота працівника в шкідливих умовах праці не менше 80% його трудового часу.

Відсутність хоча б однієї з цих умов, не дає права працівникові на пенсію за віком на пільгових умовах.

Колегія суддів враховує наступне.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт і професій, посад та показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383, (далі Порядок №383) передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

Віднесення роботи до Списків №1 або № 2 здійснюється на підставі уточнюючої довідки підприємства, установи, організації за умови підтвердження первинними документами наявності шкідливих умов праці на робочому місці.

Відповідно до пунктів 9, 10 Порядку №383 перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких унесено до переліку. Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових у мовах.

Разом з тим, атестація робочих місць за умовами праці на підприємствах і в організаціях проводиться згідно з Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року №442 (далі - Порядок № 442), та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затверджених постановою Міністерства праці України від 1 вересня 1992 року №41.

Атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації (пункт 4 Порядку № 442).

Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років (пункт 9 Порядку № 442).

Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 383, результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються під час обчислення стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж п`яти років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на цьому підприємстві не змінювалися докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Якщо атестація була вперше проведена після 21.08.97, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21.08.92, 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку (пункт 4.4. Порядку № 383).

Отже, комплексний аналіз норм Закону України №1788-ХІІ, Порядку №383 та Порядку №637, Порядку № 442 дає підстави для висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах - є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку №1 чи № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка.

Відповідно до матеріалів справи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 , підтверджується, що він з 22.10.1998 по 21.10.1999 працював пакувальником цементу транспортно-пакувального цеху Здолбунівського цементно-шиферного комбінату; з 22.10.1999 по 01.08.2000- пакувальником цементу дільниці пакування цементу; з 02.08.2000 по 15.01.2010 - пакувальником цементу транспортно-пакувального цеху.

Доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці позивача відповідачем суду не надано, а тому останні безпідставно не взяті до уваги відповідачем.

Уточнюючою довідкою 17.06.2020 № 1258-СП виданою ОСОБА_1 вказано, що позивач дійсно працював на Здолбунівському цементно-шиферному комбінаті, яке з 29.11.1994 наказом №64-а від 1.1994 перетворено у Здолбунівське відкрите акціонерне товариство по виробництву цементу і шиферу «Волинь», з 01.01.2002 на підставі рішення загальних зборів Здолбунівського ВАТ по виробництву цементу і шиферу «Волинь» (протокол № 4 12.12.2001) перетворено у Здолбунівське відкрите акціонерне товариство «Волинь-Цемент», з 02.07.2010 на підставі рішення Загальних зборів акціонерів ВАТ «Волинь-Цемент» (протокол № 14 від 10.06.2010) перетворено у публічне акціонерне товариство «Волинь Цемент». На підставі Рішення позачергових Загальних зборів акціонерів публічного Акціонерного товариства «Волинь-Цемент» (протокол №21 від 14.07.2015) та рішення чергових загальних зборів акціонерів ПАТ «Волинь-Цемент» (протокол №22 від 31.12.2015) ПАТ «Волинь-Цемент» припинило діяльність шляхом його приєднання до публічного акціонерного товариства «Дікергофф Цемент Україна», яке являється правонаступником ПАТ «Волинь-Цемент» та створенням на базі ПАТ «Волинь-Цемент» без балансової «Волинь-Цемент» філії ПАТ «Дікергофф Цемент Україна».

У вказаній уточнюючій довідці також підтверджено та зазначено, що ОСОБА_1 працював на посадах, які дають право на пільгову пенсію:

- вантажником транспортно-пакувального цеху з 16.03.1992 (нак № 151-к від 16.03.1992 р.) по 04.06.1996 р.;

- вантажником цементу транспортно-пакувального цеху з 05.06.1996 ( нак № 210-к від 05.06.1996 р.) по 20.02.1997 ;

- вантажником тарованого цементу транспортно-пакувального цеху з 21.02.1997 ( нак № 69-к від 20.02.1997) по 21.10.1999;

- пакувальником цементу дільниці пакування цементу з 22.10.1999 (нак № 706-к від 22.10.1999) по 01.08.2000;

- пакувальником цементу транспортно-пакувального цеху з 02.08.2000 ( нак № 440-к від 02.08.2000) по 15.01.2010;

- вантажником транспортно-пакувального цеху з 16.01.2010 р. (нак №11-к від 15.01.2010) по 11.10.2010.

Підтверджено, що ОСОБА_1 працював у виробництві протягом повного робочого дня, інших робіт не виконував. Професія вантажник тарованого цементу та вантажник цементу відповідає професії вантажник, зайнятого вантаженням цементу, та дає право виходу на пенсію за Списком № 2 розділ XVII. Виробництво будівельних матеріалів, підрозділ 1. Виробництво цементу, а) робітники, позиція 17.1а, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1.2003р. №36. Професія пакувальник цементу дає право виходу на пенсію за Списком № 1 розділ XIV. Виробництво неметалевих мінеральних виробів (будівельних матеріалів), підрозділ 1. Виробництво цементу, а) робітники, позиція 14. 1а, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36. Уточнюючою довідкою 17.06.2020 № 1258-СП підтверджено, що атестація робочих місць згідно із наказу № 65 від 07.06.1994 проведена вперше (аркуш справи 8).

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дослідженими у справі докази підтверджено, що позивач працював на роботах та виробництва, які наявні у Списках; надав уточнюючу довідку від 17.06.2020 № 1258-СП з необхідними реквізитами, яка підтверджує, що він був зайнятий в шкідливих умовах праці; робота в шкідливих умовах праці складала не менше 80% його трудового часу.

Щодо підтвердження шкідливих умов праці працівника безпосередньо на робочому місці за результатами атестації робочих місць, проведення якої передбачено Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442, то суд звертає увагу на таке.

За результатами атестації робочих місць за умовами праці наказами по підприємству №65 від 07.06.1994, №46 від 30.03.2001, №77 від 27.03.2006, №78 від 25.03.2011, підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення на вказаних в довідці роботах (аркуші справи 9-13).

Так як в період з 07.06.1999 по 30.03.2001 не відбулось докорінних змін характеру роботи працівників, що працювали за пільговими професіями, відповідно до наказу №134 від 31.08.2000 «Про продовження терміну дії атестації робочих умовами за умовами праці», термін дії атестації продовжено на підприємстві до 31.12.2000 (аркуш справи 14).

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Аналізуючи підстави відмови в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку, викладені відповідачем у відзиві, суд зазначає, що особа не може нести тягар відповідальності за можливе неналежне оформлення відповідних рішень про підтвердження результатів атестації робочих місць, так як вона не може їх самостійно усунути, виправити, вплинути на їх зміст чи в інший спосіб довести наявність доказів атестації відповідної посади.

Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі №520/15025/16-а викладено правовий висновок, відповідно до якого непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини та висновки Верховного Суду, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги не спростовують зазначених висновків суду апеляційної інстанції, а зводяться до переоцінки досліджених судом доказів, та не дають підстав вважати, що цим судом невірно застосовано норми матеріального чи порушено норми процесуального права.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 січня 2021 року у справі №460/7579/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Р.Й. Коваль

В.В. Гуляк