Справа № 440/3927/21
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2021-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

26 травня 2021 року м. ПолтаваСправа №440/3927/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

ОСОБА_2 (надалі - позивач, ОСОБА_2 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - відповідач, ГУПФ України в Полтавській області), у якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФ України в Полтавській області від 25.02.2021 №412 про відмову у призначенні пенсії за віком;

зобов`язати відповідача зарахувати до стажу роботи для призначення пенсії за віком період навчання ОСОБА_2 у Петропавлівському середньому технічному морехідному училищі з 01.09.1977 по 11.06.1980, службу у Збройних Силах СРСР з 28.04.1981 по 20.05.1983, роботу у районах Крайньої Півночі з 04.07.1980 по 06.04.1981, з 18.06.1983 по 20.07.1984 з розрахунку один рік роботи за 1 рік 6 місяців стажу;

зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_2 пенсію за віком з 20.02.2021.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за період трудової діяльності позивач набув стаж, достатній для призначення пенсії за віком. Однак, відповідач відмовив у призначенні ОСОБА_2 пенсії за віком з посиланням на відсутність необхідної тривалості загального страхового (трудового) стажу роботи, чим порушив право позивача на пенсійне забезпечення.

2. Позиція відповідача.

Відповідач позов не визнав. У наданому до суду відзиві представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність /а.с. 33-36/. Свою позицію мотивував посиланням на те, що з наданих позивачем разом із заявою про призначення пенсії документів можливо підтвердити страховий стаж тривалістю 25 років 05 місяців 24 дні, що є недостатнім для призначення ОСОБА_2 пенсії за віком. Звертав увагу на те, що позивач не звертався до пенсійного органу із заявою встановленого зразка та не надавав підтверджуючих документів, необхідних для зарахування стажу роботи в районах Крайньої Півночі.

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цій справі, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників (у порядку письмового провадження).

За приписами пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Відповідно до частини другої статті 263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Обставини справи

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджено копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 /а.с. 7-8, 50-54/.

24.02.2021 позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком /а.с. 47-49/. До заяви, окрім іншого, додав: трудову книжку, документи про навчання, документи про підтвердження наявного трудового стажу, довідку про заробітну плату /а.с. 50-76/.

Рішенням ГУПФ України в Полтавській області від 25.02.2021 №412 ОСОБА_2 відмовлено у призначенні пенсії за віком з огляду на відсутність необхідної тривалості загального страхового стажу роботи /а.с. 43/.

Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Норми права, якими урегульовані спірні відносини

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

За змістом пункту 1 частини першої статті 8 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон №1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

У силу пункту 1 частини першої статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком.

Частиною першою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом /частина друга статті 24 Закону №1058-IV/.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу (...) з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Статтею 44 Закону №1058-IV передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з частиною першою статті 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (надалі - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону №1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (надалі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Оцінка судом обставин справи

Згідно з частиною другою статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У цій справі предметом спору є правомірність рішення пенсійного органу про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV.

А відтак, виходячи з приписів частини другої статті 2 КАС України, суд перевіряє відповідність такого рішення критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, а саме - чи прийнято таке рішення: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд враховує, що умовами для призначення пенсії за віком з підстави, визначеної частиною першою статті 26 Закону №1058-IV, є:

1) досягнення віку 60 років;

3) наявність страхового стажу тривалістю не менше 28 років.

Так, позивачу 20.02.2021 виповнилось 60 років, що підтверджено його паспортним документом /а.с. 50/.

Пенсійним органом проведено обчислення страхового стажу роботи позивача та визначено, що такий стаж становить 25 років 05 місяців 24 дні, на підтвердження чого до матеріалів справи залучено розрахунок стажу /а.с. 39-40/.

Отже, позивач досяг пенсійного віку, однак, за розрахунком пенсійного органу, не має достатнього стажу, за наявності якого можливо призначити пенсію за віком на загальних підставах.

Проте, на переконання позивача, пенсійним органом при підрахунку стажу роботи ОСОБА_2 безпідставно не враховано окремі періоди (робота, навчання та служба в армії в районах

Крайньої Півночі), що мали бути враховані в стаж із застосуванням кратності - один рік за один рік шість місяців.

Так, у трудовій книжці ОСОБА_2 /а.с. 73-74/ наявні записи:

№1 про прийняття на роботу з 04.07.1980 матросом першого класу в Управління промислового флоту Камчатрибколгоспоб`єднання;

№2 про переведення з 06.01.1981 матросом першого класу СРТР;

№3 про звільнення 06.04.1981 за власним бажанням;

№4 про службу в Радянській Армії з 28.04.1981 по 20.05.1983;

№5 про прийняття на роботу з 08.06.1983 матросом РС-300 у Камчатрибколгоспоб`єднання;

№7 про звільнення з 20.07.1984 за власним бажанням.

Також трудова книжка позивача містить запис про його навчання у Петропавлівському технічному морехідному училищі у період з 01.09.1977 по 11.06.1980 /а.с. 73/.

Зі змісту розрахунку страхового стажу /а.с. 39/ слідує, що період навчання позивачу зарахований з 01.09.1977 по 03.03.1981 (по даті отримання диплома № НОМЕР_2 ); до стажу також зараховані періоди строкової військової служби з 28.04.1981 по 20.05.1983 та трудової діяльності з 04.04.1981 по 06.04.1981, з 08.06.1983 по 20.07.1984, однак без кратного їх обчислення.

Відповідно до пункту 5 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV, період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 №148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 і від 26.09.1967 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", визначений постановою Ради Міністрів СРСР від 10.11.1967 №1029.

Зокрема, цією постановою передбачено, що до районів Крайньої Півночі відносилась Камчатська область.

Підпунктом "д" пункту 5 Указу Президії ВР СРСР від 10.02.1960 регламентовано, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Указом Президії ВР СРСР від 29.09.1967 було скорочено тривалість трудового договору, який надає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960, а саме: зарахування одного року роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком та по інвалідності, виключно працівникам, які прибули на роботу в райони Крайньої Півночі та місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі з інших місцевостей країни за умови укладення ними трудового договору про роботу в цих районах строком на три роки.

Пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 №148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" передбачено, що працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Відповідно до пунктів 1, 2 Розділу 1 Інструкції №530/П-28, пільги, встановлені Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" і від 26.09.1967 "Про розширення пільг для осіб, що працюють з районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", надаються всім робочим і службовцям (в тому числі місцевим жителям і іншим особам, прийнятим на роботу на місці) державних, кооперативних і громадських підприємств, установ, організацій, що знаходяться в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960, з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26.09.1967, надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору.

Отже, достатньою та необхідною правовою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців) є сукупність таких обставин:

1) документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях;

2) поширення на особу в період її роботи в таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії ВР СРСР від 10.02.1960 та від 29.09.1967 та Постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 №148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Саме таке правозастосування відповідних норм висловлено в постановах Верховного Суду України від 27.10.2015 у справі №338/1079/14-а, від 02.12.2015 у справі №338/357/15-а та Верховного Суд від 07.06.2018 у справі №173/637/17, від 03.07.2018 у справі №302/662/17-а, від 25.09.2018 у справа №554/1723/17, від 18.12.2018 у справі №263/13671/16-а, від 30.07.2019 у справі №287/15/17-а, від 15.11.2019 №348/2141/16-а та ін.

Окрім того, як визначено частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 78 Закону СРСР "Про загальний військовий обов`язок" від 12.10.1967 передбачено, що період перебування громадян на дійсній військовій службі в рядах Збройних Сил СРСР зараховується до їх трудового стажу.

Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР від 25.03.1968 №181 солдатам, матросам, сержантам, звільненим починаючи з 1968 року з військової служби в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, час їхньої дійсної строкової служби зараховується в стаж роботи, який дає право на отримання пільг, передбачених указами Президії Верховної Ради від 10.02.1960 та від 26.09.1967, якщо вони не пізніше трьох місяців влаштувалися на роботу в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Вищезазначене кореспондується також з нормами підпункту "о" пункту 47 Інструкції про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі затвердженої Постановою ДК РМ СРСР з питань праці та заробітної плати від 16.12.1967 №530/П-28, де зазначено, що стаж роботи, що надає право на отримання пільг не переривається у випадку призову (зарахування) до Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, військ та органів Комітету державної безпеки при Раді Міністрів СРСР, органів Міністерства охорони громадського порядку, міліції, якщо перерва між звільненням зі служби у військах або вказаних органів та зарахуванням на роботу чи на навчання у вищий, середній чи інший спеціальний навчальний заклад не перевищує трьох місяців (без урахування часу переїзду до місця роботи чи навчання).

Таким чином, особам, які проходили строкову військову службу в районах Крайньої Півночі, строк служби зараховується до стажу у кратному обчисленні - один рік служби за один рік та шість місяців стажу.

Стосовно зарахування до стажу у пільговому обчисленні періоду навчання у Петропавлівському технічному морехідному училищі з 01.09.1977 по 11.06.1980, суд звертає увагу на такі обставини.

Суд зауважує, що згідно з частиною першою статті 38 Закону України "Про професійну (професійно-технічну) освіту" від 10.02.1998 №103/98-ВР час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Як уже зазначалось судом вище, відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Позивач навчався у Петропавлівському технічному морехідному училищі з 01.09.1977 по 11.06.1980, а тому до спірних відносин належить застосувати положення чинного на час його навчання законодавства.

Так, у силу підпункту "з" частини першої пункту 109 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 №590, крім роботи в якості робочого або службовця в загальний стаж роботи зараховується також період навчання в професійно-технічних училищах.

Відповідно до підпункту "н" пункту 47 Інструкції про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі затвердженої Постановою ДК РМ СРСР з питань праці та заробітної плати від 16.12.1967 №530/П-28, стаж роботи, що дає право на отримання пільг не переривається в таких випадках: вступу до вищого, середнього або іншого спеціального навчального закладу, або в аспірантуру, ординатуру, якщо цьому безпосередньо передувала і за цим, не пізніше двох місяців (без урахування часу відпустки, що надається після закінчення терміну навчання, і часу, необхідного для переїзду), слідувала робота в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Отже, для зарахування періоду навчання у професійно-технічному училищі до стажу роботи у кратному обчисленні необхідно установити факт роботи позивача у районах Крайньої Півночі як до, так і після навчання.

Відповідачем наведені вище обставини у ході розгляду заяви ОСОБА_2 про призначення пенсії за віком не враховані, що є підставою для висновку про передчасність та необґрунтованість рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії.

Доводи пенсійного органу про те, що позивач не звертався до ГУПФ України в Полтавській області із заявою про зарахування стажу роботи у кратному обчисленні суд визнає безпідставними, адже чинним законодавством не передбачено подання окремої заяви у цьому видатку.

Натомість, відповідач мав розглянути питання про обчислення стажу роботи ОСОБА_2 на підставі його заяви від 24.02.2021 та доданих до неї документів, чого ГУПФ України в Полтавській області зроблено не було.

Суд зазначає, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто в розрізі цієї справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28.08.2018 у справі №175/4336/16-а, від 25.09.2018 у справі №242/65/17, від 27.02.2019 у справі №423/3544/16-а, від 11.07.2019 у справі №242/1484/17, від 31.03.2020 у справі №127/16245/17.

Згідно з пунктом 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Суд враховує, що вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови ухвалення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень.

У ході розгляду цієї справи судом проаналізовано усі доводи сторін та встановлено, що рішення пенсійного органу про відмову ОСОБА_2 у призначенні пенсії за віком не відповідає принципу обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, адже під час ухвалення такого рішення відповідачем не враховані обставини, що мають суттєве значення для вирішення порушеного питання по суті, а саме - щодо наявності підстав для обчислення стажу роботи позивача із застосуванням кратності за вищезазначені періоди роботи, навчання та строкової військової служби.

Так, в порушення вимог пункту 4.7 Порядку №22-1 пенсійний орган належним чином, всебічно, повно і об`єктивно не розглянув подану ОСОБА_2 заяву разом з доданими до неї документами, внаслідок чого прийняв передчасне рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком.

Наведене вище у своїй сукупності є підставою для висновку про неправомірність рішення ГУПФ України в Полтавській області від 25.02.2021 №412, яким ОСОБА_2 відмовлено у призначенні пенсії за віком. А тому, зазначене вище рішення відповідача належить визнати протиправним та скасувати, а позов ОСОБА_2 в цій частині - задовольнити.

Окрім того, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд виходить з таких міркувань.

Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Разом з цим, виходячи з принципу "належного врядування", суб`єкт владних повноважень повинен сам виправляти свої помилки і відновлювати права осіб, що звернулися до нього, і щодо яких мали місце порушення. Тим більше після того, як неправомірність рішення (дії, бездіяльності) встановлено судом.

Завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки відповідачем безпосередньо не перевірено наявності або відсутності підстав для обчислення стажу роботи ОСОБА_2 з урахуванням кратності, наразі відсутні підстави для зобов`язання пенсійного органу призначити позивачу пенсію за віком.

Зважаючи на наведене, належним способом захисту у цьому випадку буде зобов`язання ГУПФ України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 24.02.2021 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.

Зважаючи на встановлені вище фактичні обставини справи та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 частково.

Розподіл судових витрат

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У силу пункту 1 частини третьої цієї статті, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 908,00 грн, що підтверджено квитанцією від 19.04.2021 №0.0..1 /а.с. 23/. Вказану суму судового збору зараховано до спеціального фонду Державного бюджету, що підтверджено випискою /а.с. 24/.

Крім того, позивач просив стягнути на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн. На підтвердження понесення цих витрат до матеріалів справи надані квитанція від 20.02.2021 №4 /а.с. 22/, угода від 20.04.2021 №8 /а.с. 30/, розрахунок вартості послуг від 20.04.2021 /а.с. 31/, акт приймання-передачі від 20.04.2021 /а.с. 32/.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Зважаючи на ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог частково, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору та оплати послуг адвоката належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 1204,00 грн (454,00 грн судового збору та 750,00 грн витрат на професійну правничу допомогу).

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 132, 134, 139, 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 25 лютого 2021 року №412.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24 лютого 2021 року про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1204,00 грн (одна тисяча двісті чотири гривні).

Позивач: ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач (боржник): Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (; вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Другого апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.О. Кукоба