Справа № 580/971/21
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/971/21 Суддя (судді) першої інстанції: В.А. Гайдаш
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів: Лічевецького І.О., Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Масловської К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового засідання апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року

у справі №580/971/21 (розглянуто у порядку письмового провадження)

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Уманського районного відділу державної виконавчої служби Центрального відділу державної виконавчої служби (м. Київ)

про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Уманського районного відділу державної виконавчої служби Центрального відділу державної виконавчої служби (м. Київ) (надалі - відповідач), в якому просила суд:

визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №64388793, винесену 05.02.2021 заступником начальника Уманського районного відділу державної виконавчої служби Центрального відділу державної виконавчої служби (м. Київ) Паливодою О.П. про стягнення виконавчого збору.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що оскаржувана постанова від 05.02.2021 №64388793 про відкриття виконавчого провадження, є протиправною, оскільки вищевказане виконавче провадження було відкрито з виконання постанови Уманського РВ ДВС ЦМУМЮ (м. Київ) про стягнення виконавчого збору від 20.01.2020 №61007760, яку позивач вважає незаконною, тому відповідач не мав права виділяти вказану постанову від 20.01.2020 №61007760 в окреме виконавче провадження та відповідно, відкривати оскаржуваною постановою виконавче провадження №64388793.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, позивачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій остання просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду 23 березня 2021 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що виконавче провадження було закрито у зв`язку з поданням ПАТ АБ «Укргазбанк» заяви про повернення стягувану виконавчого документу. Крім того, апелянт зазначає, що спірною постановою з позивача відповідач стягує подвійної суми виконавчого збору.

На адресу суду апеляційної інстанції 25 травня 2021 року надійшло клопотання від представника Уманського районного відділу державної виконавчої служби Центрального відділу державної виконавчої служби (м. Київ) про розгляд справи в режимі відеоконференції, оскільки останній знаходиться територіально у місті Умані, Черкаської області.

Як вбачається з матеріалів справи, що в даному випадку відповідач реалізував своє право шляхом подання відзиву на апеляційну скаргу та враховуючи короткий строк розгляду даної категорії справ, колегія суддів вважає, що клопотання про проведення судове засідання в режимі відеоконференції не підлягає задоволенню.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно зі статтями 315, 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що на виконання виконавчого листа №2-75/11 2/705/8/14, виданого Уманським міськрайонним судом Черкаської області 29.11.2019 року, відповідачем 20.01.2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №61007760 та постанову про стягнення виконавчого збору, яка є виконавчим документом.

На підставі заяви Стягувача про повернення виконавчого документу, відповідачем винесено 04.02.2021 року винесено постанову по виконавчому провадженню №61007760, якою повернуто виконавчий документ стягувачу та зазначено, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" постанова про стягнення виконавчого збору від 20.01.2020 року №61007760, підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Заступником начальника Уманського районного відділу державної виконавчої служби Центрального відділу державної виконавчої служби (м. Київ) 05.02.2021 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №64388793.

У відповідності до постанови по ВП №64388793 постановлено про стягнення з боржника ( ОСОБА_1 ) на користь держави в сумі 285424,31 грн.

Не погоджуючись з спірною постановою позивачем подано позовну заяву до суду.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані дії та постанова прийнята відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом №1404 та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802, з урахуванням обставин, що мають значення для її прийняття.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» від 02.02.2016 року № 1404-VIII (надалі - Закон № 1404-VIII, у відповідній редакції).

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктами 1 та 16 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

За приписами частини 5 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з частинами 1 - 3 статті 27 Закону N 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Приписами статей 40, 42 Закону №1404-VIII передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору, зокрема частиною третьою статті 40 Закону №1404-VIII унормовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

За приписами пунктів 1-6 частини п`ятої статті 27 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

Також, частиною 9 статті 27 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Зміст викладених правових норм дає підстави для висновку про те, що умовою для стягнення виконавчого збору (за виключенням визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) є початок примусового виконання, відкриття якого здійснюється з огляду на відповідний виконавчий документ. При цьому виконавець одночасно із відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.

Таким чином постанова про стягнення виконавчого збору прийнята у відповідності до вимог законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується апелянтом, що 20.01.2020 року Заступником начальника Уманського районного відділу державної виконавчої служби Центрального відділу державної виконавчої служби (м. Київ) винесено постанови про відкриття виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору (стор. 38, 40 том І).

Колегія суддів звертає увагу, що постанова державного виконавця від 20.01.2020 року є чинною, в судовому порядку не скасована, при цьому закінчення виконавчого провадження відбулось на підставі постанови старшого державного виконавця від 04.02.2021 року внаслідок подання стягувачем заяви про повернення виконавчого документу у відповідності частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", після відкриття виконавчого провадження.

Так, під час вчення виконавчих дій державним виконавцем у період з 2020 - 2021 рік вчинено наступні виконавчі дії:

- постановою 20.01.2020 року про накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його реалізацію;

- постановою 20.01.2020 року про накладено арешт на кошти боржника;

- постановою 20.01.2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника;

- постановою 09.07.2020 року про арешт майна боржника (стор. 40 - 51 том І).

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано апелянтом, що протягом 2020 - 2021 року відповідачем вчинялися виконавчі дії, а отже твердження апелянта про не вчинення жодних дій зі сторони відповідача, колегія суддів не бере до уваги та вважає, що вони є необґрунтованими.

Так, частиною 3 статті 37 Закону №1404-VIII встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що стягнення з боржника виконавчого збору є обов`язком виконавця, спрямованим на перерахування цих коштів до Державного бюджету України.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що оскаржувані дії та постанова прийнята відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом №1404 та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802, з урахуванням обставин, що мають значення для її прийняття. Доводи позивача і надані ним докази не спростовують правомірність оскаржуваних дій та постанови та не доводять наявність передбачених ст. 2 КАС України підстав для визнання їх протиправними.

Аналогічна позиція викладена в Постановах Верховного Суду від 28 січня 2021 року по справі №640/24233/19 та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Доводи апелянта, що у майбутньому з неї можуть бути стягнутий виконавчий збір при поданні повторно заяви стягувачем до виконання, колегією суддів не приймається до уваги, оскільки є передчасними.

З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст. ст. 329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Г. В. Земляна

Судді: Є. І. Мєзєнцев

І. О. Лічевецький