Справа № 380/10655/20
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2021-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 рокуСправа № 380/10655/20 пров. № А/857/5182/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Затолочного В.С., Курильця А.Р.,

при секретарі судового засідання Хомича О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 5 лютого 2021 року (суддя Брильовський Р.М., м.Львів) у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

17.11.2020 (здано на пошту; а.с.28) ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ) в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення нарахування та виплати на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.06.2019 по 21.08.2020 включно;

зобов`язати нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.06.2019 по 21.08.2020 включно.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 5 лютого 2021 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги вказує, що остаточний розрахунок з позивачем було проведено 21.08.2020, водночас з розглядуваним позовом позивач звернувся лише у листопаді 2020 року, що свідчить про пропуск позивачем встановленого в частині п`ятій статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) місячного строку звернення до суду, що є наслідком залишення такої заяви без розгляду. Також зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги критерії співмірності розрахованої позивачем до стягнення суми.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що не здійснення остаточного розрахунку із позивачем у визначені законодавством строки відбулось з вини власника, або уповноваженого ним органу, що є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП), а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Такі висновки суду першої інстанції по суті спору відповідають встановленим обставинам справи, однак вказане судове рішення не може бути залишено без змін, з таких міркувань.

Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 02.05.2019 наказом Командувача Десантно-штурмових військ Збройних сил України №45 звільнено з військової служби у запас за підпунктом «а» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-XII)(у зв`язку із закінченням строку контракту)

Згідно з наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 27.06.2019 №146 позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с.8).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду 22 липня 2020 року у справі № 380/4558/20 (далі Рішення суду) визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 , що полягала у нездійсненні нарахування та виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, 27.06.2019; зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 27.06.2019. Вказане Рішення суду набрало законної сили 25.08.2020 (а.с.18-22).

На виконання Рішення суду позивачу 21.08.2020 виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки в сумі 37552,44 грн, що підтверджується копією банківської виписки (а.с.9).

17.11.2020 ОСОБА_1 звернувся до в/ч НОМЕР_1 із заявою про нарахування та виплату йому середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 27.06.2019 по день фактичної виплати 21.08.2020 (а.с.14-16).

Як стверджує позивач відповіді на відповіднузаявустаном на час звернення до суду із позовом так і не отримав. При цьому, зазначає, що вказаний вид виплати стосується оплати праці, а тому звернення до суду з даним позовом не обмежується будь-яким строком відповідно до частини другої статті 233 КЗпП.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС.

Водночас частиною першою статті 233 КЗпП яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, встановлено норму про те, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

За змістом частини другої статті 233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Про необхідність застосування тримісячного строку позовної давності для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався, офіційно розтлумачено і в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу.

Проте слід мати на увазі, що відповідно до статей 3 і 221 КЗпП в порядку, передбаченому главою XV цього Кодексу, підлягають розгляду індивідуальні трудові спори працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої приналежності.

Виходячи з цього, встановлений у частині першій статті 233 КЗпП тримісячний строк є скороченим строком позовної давності, в межах якого працівник може звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з вимогою про вирішення трудового спору.

Натомість строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців.

Отже, з огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини першої статті 233 КЗпП.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 лютого 2021 року у справі №240/532/20, постановах Верховного Суду від 25 лютого 2021 року у справі №240/5092/20, 17 березня 2021 року у справі №460/4872/20.

У справі, що розглядається, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 17.11.2020, тобто з пропуском місячного строку з дня остаточного з ним розрахунку (21.08.2020).

Як видно із банківської виписки, що наявна в матеріалах справи 21.08.2020 на рахунок позивача від відповідача надійшли кошти у сумі 37522,44 грн (призначення платежу зарплата, в/ч НОМЕР_1 ). Зі змісту вказаної банківської виписки видно, що за період з 01.05.2019 по 12.10.2020 на рахунок позивача лише раз протягом спірного періоду було зараховано таку значну суму коштів. При цьому, ОСОБА_1 , не заперечує того, що про відповідне зарахування коштів та їх призначення йому було відомо станом на день їх надходження.

Виходячи з наведеного, позивач з 21.08.2020 по дату звернення до суду з позовом мав реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії спрямовані на своєчасне звернення в межах місячного строку до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Однак як і до відповідача з заявою про стягнення відповідних коштів, так і до суду з позовною заявою звернувся після більше як двох місяців від дня відомих йому обставин про зарахування коштів, які були виплачені на виконання відповідного Рішення суду.

При цьому, пропуск строку передбаченого частиною п`ятою статті 122 КАС не є безумовною підставою для залишення адміністративного позову без розгляду, оскільки, за наявності поважних причин його пропуску, такий строк може бути поновлено.

Зокрема, причини пропуску строку звернення до адміністративного суду можуть бути визнані судом поважними лише якщо відповідні обставини виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, безпосередньо унеможливлюють або ускладнюють можливість подання позову у визначений законом строк, виникли протягом строку, який пропущено та підтверджується належними і допустимими доказами.

Також необхідно зауважити, що відповідно до змісту положень статті 122 КАС особа, яка вважає, що рішенням, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи законні інтереси, повинна подати відповідну позовну заяву у визначений законодавством строк, а у випадку його пропуску з поважних причин в найкоротший час після того, як відпали обставини, які об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду.

У позові підстава на яку, позивач посилається для поновлення йому пропущеного строку звернення до суду з даним позовом, є те, що виплата середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні є виплатою, що стосується оплати праці, а тому звернення до суду з цим позовом не обмежується будь-яким строком.

Проте, на переконання апеляційного суду, з огляду на вказані вище норми права наведені обставини не мають відношення до прав або можливостей звернення до суду з даним позовом.

Позивач суб`єктивно та свідомо, попередньо обрав зазначений вище спосіб захисту свого порушеного права.

Відповідно до частини третьої статті 123 КАС якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, а інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Крім того, у рішенні від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 Конституційний Суд України роз`яснив, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Згідно з частиною першою статті 319 КАС судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Пунктом 8 частини першої статті 240 КАС передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, встановлено, що ОСОБА_1 пропущений встановлений законом строк звернення до суду з даним позовом і наведені ним у заяві причини для поновлення вказаного пропущеного строку, суд апеляційної інстанції вважає неповажними та приходить до висновку про відсутність підстав для поновлення строку звернення до суду з позовом та про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду у відповідності до вимог статті 123 КАС.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, цих обставин не врахував та не дав їм належної оцінки, що є безсумнівною підставою для скасування рішення суду в цій частині та прийняття нової постанови про залишення задоволених позовних вимог без розгляду.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 5 лютого 2021 року скасувати та прийняти постанову, якою позовну заяву залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді В. С. Затолочний
А. Р. Курилець

Повне судове рішення складено 27 травня 2021 року.