Справа № 640/827/20
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2021-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

25 травня 2021 року

м. Київ

справа № 640/827/20

адміністративне провадження № К/9901/17251/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Генерального прокурора Рябошапки Руслана Георгійовича, Другої кадрової комісії Генеральної прокуратури України, про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на посаді,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, Генерального прокурора Рябошапки Р. Г., Другої кадрової комісії Генеральної прокуратури України, в якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення Кадрової комісії №2 від 13 грудня 2019 року № 31 про неуспішне проходження нею атестації; визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора від 21 грудня 2019 року № 2158ц про звільнення її із займаної посади та поновити в органах прокуратури; поновити її на посаді начальника відділу розгляду запитів на публічну інформацію управління організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Генеральної прокуратури України, перейменованої з 02 січня 2020 року на Офіс Генерального прокурора з 26 грудня 2019 року; поновити її на посаді на посаді начальника відділу розгляду запитів на публічну інформацію управління організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Офісу Генерального прокурора з 02 січня 2020 року; стягнути з Офісу Генерального прокурора на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 26 грудня 2019 року по день ухвалення рішення у справі; стягнути з Офісу Генерального прокурора на її користь вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 грудня 2020 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Кадрової комісії №2 від 13 грудня 2019 року № 31 про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації. Визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора від 21 грудня 2019 року №2158ц про звільнення позивача з посади начальника відділу розгляду запитів на публічну інформацію управління організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Генеральної прокуратури України та органів прокуратури. Поновлено ОСОБА_1 в органах прокуратури України в Офісі Генерального прокурора на посаді, рівнозначній посаді начальника відділу розгляду запитів на публічну інформацію управління організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Генеральної прокуратури України з 24 грудня 2019 року. Стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 24 грудня 2019 року по день ухвалення рішення у справі у розмірі 1431546,48 грн. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2021 року скасовано рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові про стягнення вихідної допомоги та задоволено позов цій частині, а резолютивну частину змінено шляхом викладення абзацу четвертого його резолютивної частини у наступній редакції : «Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу розгляду запитів на публічну інформацію управління організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Генеральної прокуратури України з 25 грудня 2019 року». В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 грудня 2020 року залишено без змін.

11 травня 2021 року ОСОБА_1 надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 грудня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2021 року. Заявник, посилаючись на пункти 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України та неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і порушення ними норм процесуального права, просить змінити оскаржувані судові рішення в частині поновлення її на посаді у новоствореному органі.

Предметом спору у цій справі є правомірність рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурора та наказ про звільнення прокурора з цих підстав з органів прокуратури.

З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначила, що оскаржує судові рішення на підставі підпунктів 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки "суд апеляційної інстанції змінив рішення суду першої інстанції та застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду і станом на час подання подання касаційної скарги відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах щодо органу і належного способу поновлення звільнених за наслідками проведеної атестації прокурорів Генеральної прокуратури".

Водночас. заявник не навела а ні норми права, а ні правовідносин щодо яких існує висновок/ або необхідний висновок Верховного Суду щодо питання застосування такої норми права.

Надалі позивач знову посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права (пункт 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон №113-ІХ) та статті 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України)) у правовідносинах щодо того, яким чином мають бути поновлені на роботі звільненні прокурори Генеральної прокуратури України.

Такі доводи відхиляються Верховним Судом, оскільки положення пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні» Закону №113-ІХ стосуються питань організації діяльності роботи органів прокуратури до та після початку роботи Офісу Генерального прокурора та збереження за працівниками відповідних гарантій на цей період та не регламентує питання пов`язані із звільненням та подальшим проходженням служби в органах прокуратури.

Крім того, мотиви касаційної скарги ОСОБА_1 про відсутність висновку Верховного Суду по статті 235 КЗпП України в частині поновлення на попередній посаді мають взаємовиключний характер, оскільки пославшись на відсутність висновку Верховного Суду цієї норми права у подібних правовідносинах, позивач у тексті касаційної скарги одночасно наголошує на правильності її застосування судом апеляційної інстанції, оскільки спеціальні норми права не регламентують питання поновлення незаконно звільненого працівника.

Інші аргументи касаційної скарги ОСОБА_1 обґрунтована загальними фразами, з посиланням на норми права, що, зокрема, регулюють процедуру проведення атестації прокурорів та її наслідки. Заявник також посилається на неправомірність рішення кадрової комісії щодо неї та відсутності підстав для її поновлення на попередній посаді у Генеральній прокуратурі. Проте конкретно не зазначає, в чому саме полягає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм законодавства, які суд застосував до спірних правовідносин.

Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, ОСОБА_1 не виклала передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржувані судові рішення можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Лише загальні посилання на відсутність висновку Верховного Суду та невідповідність судових рішень висновкам Верховного Суду, за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

За таких обставин, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

1. Касаційну ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Генерального прокурора Рябошапки Руслана Георгійовича, Другої кадрової комісії Генеральної прокуратури України, про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на посаді повернути особі, яка її подала.

2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Уханенко