Справа № 320/8116/20
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2021-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/8116/20 Суддя (судді) першої інстанції: Терлецька О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючий суддя: Черпіцька Л.Т.
Пилипенко О.Є.
судді:Собків Я.М.

за участю секретаря: Зуєнка Д.П.

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Коновал О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15.02.21 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ,

В С Т А Н О В И Л А:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДПС у Сумській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Податкове повідомлення-рішення від 21.03.2020 року № ГУ ДФС у Сумській області, що видано на підставі акта №231/18-28-13-03//48 від 28.02.2019;

- визнати протиправним та скасувати Податкове повідомлення-рішення від 21.03.2020 року № ГУ ДФС у Сумській області, що видано на підставі акта №231/18-28-13-03//48 від 28.02.2019р.;

- визнати протиправним та скасувати Податкове повідомлення-рішення від 21.03.2020 № ГУ ДФС у Сумській області, що видано на підставі акта №231/18-28-13- 03//48 від 28.02.2019р. В обґрунтування позову зазначає, що наведені податкові повідомлення-рішення винесені з порушеннями норм чинною законодавства України, є протиправними, ґрунтуються на помилкових судженнях суб`єкта владних повноважень, що викладені в Акті перевірки від 28.02.2019 р №231/18-28-13-03/ НОМЕР_1 /48. Так, при складання вищенаведених податкових повідомлень-рішень відповідачем безпідставно зроблено висновок про заниження податкових зобов`язань платника податків та необґрунтовано застосовано штрафні (фінансових) санкцій, пов`язаних з таким заниженням податкових зобов`язань.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року у задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Мотивуючи апеляційну скаргу, позивачка зазначила, що під час проведення перевірки відповідачем не досліджувались рішення про списання простроченої заборгованості позивачу, також не встановлювалась наявність або відсутність прощеної кредитором різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті. Вважає, що у податкового органу були відсутні підстави для прийняття оскаржуваних рішень про збільшення позивачем податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, військового збору, застосування фінансових санкцій та штрафу.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 8.07.2008р. між позивачем та АТ «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту №380/1777/08, який був забезпечений іпотечним договором №801 від 8.07.2008р.

23.07.2015р. . між позивачем та АТ «Укрсоцбанк» було укладено договір про внесення змін №2 до Договору кредиту №380/1777/08 від 08.07.2008р.

Відповідно до п.2 Договору про внесення змін №2 від 23.07.15 заборгованість за кредитом складала 48 241,04 дол. США 04 центів; заборгованість за процентом за користування кредитом в сумі 2675,20 дол. США 20 центів.

Згідно п. 3.1. договору від 23.07.15р. сторони домовились, що погашення заборгованості за Договором кредиту в сумі 25 500 дол. США здійснюється позичальником не пізніше 23 липня 2015р.

В разі, якщо Позичальник належним чином виконає умови, які викладені у п.3.1 Договору про внесення змін, то Позичальник набуває право на анулювання (прощення) залишку заборгованості за Договором кредиту.

Сума залишку заборгованості за Договором кредиту, що підлягає анулюванню (прощенню), дата такого анулювання (прощення), а також відповідні положення стосовно повідомлення позичальника про таке анулювання (прощення) та його обов`язок самостійно сплатити податок з таких доходів і відобразити їх у річній податковій декларації відповідно до вимог Податкового кодексу України зазначаються в заяві (п.3.2. Договору про внесення змін №2 від 23.07.2015р.) (а.с.49).

На виконання вищезазначеного пункту договору позивачем подано заяву (додаток №1 до договору про внесення змін до Договору кредиту від 8.07.2008р.) (а.с.50).

На підставі пп.78.1.2. п.78.1 ст. 78, ст.79 Податкового кодексу та наказу №135 від 21.01.2019р. відповідачем було проведено документальну невиїзну перевірку у зв`язку з неподанням в установлений законом термін податкової декларації про майновий стан та доходи за 2015 рік.

Декларація про майновий стан і доходи за 2015 рік платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 до органів ДФС не надавалась, чим було порушено п.п. 49.18.4. п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, яким установлено, що податкові декларації подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним.

У зв`язку з недекларуванням ОСОБА_1 доходів від отримання додаткового блага та несплатою нею податку на доходи фізичних осіб і військового збору на адресу АТ «УКРСОЦБАНК», в межах повноважень контролюючого органу, направлявся запит від 16.10.2018р. за№ 83/10/1812 «Про надання інформації та її документального підтвердження».

Одночасно письмовий запит «Про надання пояснень та їх документального підтвердження» від 16.10.2018р. за № 415/Г/50 було направлено на адресу ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , яка зазначена у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків, рекомендованим листом з повідомленням про вручення, який був отриманий особисто громадянкою ОСОБА_1 22.10.2018.

Листом від 03.12.2018р. за № 05.6-12/79-1277 АТ «Укрсоцбанк» підтвердив, що у вказаній банком у Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ) протягом 2015 року відображено нарахований та виплачений дохід з ознакою доходу « 126» у вигляді основної кредитної заборгованості прощеної (анульованої) за самостійним рішенням банку, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності: загальна сума у вигляді анульованої основної суми кредитної заборгованості ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , складала 559 464,66 грн., сума доходу, що не підлягала оподаткуванню ( пп. 165.1.5.5 ПК України) - 609,00 грн., сума нарахованого (виплаченого) доходу, відображеного в ф. 1-ДФ - 558855,66 грн., про що повідомлено було клієнта під підпис особисто.

Копія наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, а також письмове повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки були надіслані фізичній особі-платнику податків ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку 21.01.2019р. рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, за адресою: АДРЕСА_1 , яка була зазначена у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів.

За результатами перевірки було встановлено такі порушення:

1) вимог п.п. 49.18.4. п. 49.18 ст. 49, п. 176.1 ст. 176, п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України у зв`язку з неподанням Декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік, за що передбачена штрафна санкція в розмірі 170,00 грн.

2) вимог ст. 163, абз. «д» п.п.164.2.17 п.164.2 ст. 164, п.п. 168.4.5 п. 168.4. ст.168 Податкового Кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-УІ із змінами та доповненнями, в результаті чого донараховано 111162,13 грн. податку на доходи фізичних осіб.

3) п.1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано 8382,83 грн. військового збору.

Вважаючи прийняті контролюючим органом рішення протиправними, позивач звернувся до суду з позовом.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначено положеннями Податкового кодексу України.

Податкове законодавство України ґрунтується на принципах, встановлених ст. 4 Податкового кодексу України, серед яких присутні принципи «загальності оподаткування» та «невідворотності настання визначеної законом відповідальності у разі порушення податкового законодавства».

Підпунктом 78.1.2 п. 78.1 сг. 78 Податкового кодексу України передбачено, що документальна позапланова перевірка здійснюється, якщо платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію.

Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку, як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.

Так, відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Так, у разі якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Наведені норми також вказують на те, що основна сума боргу (кредиту) платника податку прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням є доходом такого платника. Визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового або майнового стану платника податку.

При прощенні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом.

Крім того, кредитор в свою чергу має належним чином повідомити платника податку - боржника про анулювання (прощеного) боргу (рекомендованим листом з повідомленням про вручення, шляхом укладення відповідного договору, шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто) та включити суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку. Боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми основного боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідних сум податку, в тому числі і військового збору.

Не заслуговують на увагу доводи скаржника щодо незастосування судом першої інстанції положення п. 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідних положень», оскільки кредитором АТ «Укрсоцбанк» здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми в розмірі різниці розрахованої кредитором відповідно до вищевказаної норми Закону.

Аналогічна правова позиція вже неодноразово була викладена у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі №826/6896/17, від 01 жовтня 2019 року у справі №826/4578/17, від 29 січня 2019 року у справі №821/707/17.

Згідно з п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України у редакції 2015 року, «ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті мінімальна заробітна плата).

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної тати, до суми такого перевищення застосовується ставка 20 відсотків».

Як вбачається зі змісту ст. 8 Закону України від 28.12.2014, № 80-УІІІ «Про Державний бюджет України на 2015 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня 2015 року становила 1218 гривень.

Таким чином, нараховані позивачці доходи у вигляді додаткового блага у сумі десятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2015 року, всього у сумі 12 180 грн. (1218x10), оподатковані за ставкою 15 відсотків, а до суми перевищення доходу понад десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, тобто до суми 546675,66 грн. ( 558855,66 - 12180,00) застосована ставка 20 відсотків.

Відповідно до п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, доходи, визначені ст. 163 Кодексу, є об`єктом оподаткування військовим збором, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, ставка військового збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування (отриманого доходу).

Відповідно до висновків акту перевірки були складені спірні податкові повідомлення-рішення, і надіслані на адресу позивачки засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення, які повернулись неотриманими із зазначенням причини повернення: « за зазначеною адресою не проживає».

Так, згідно з нормою п. 42.2 ст. 42 Податкового кодексу України спірні податкові повідомлення-рішення вважаються врученими, оскільки вони були надіслані контролюючим органом за податковою адресою позивачки. Інформація про зміну податкової адреси контролюючому органу не надавалась.

Як свідчать матеріали справи, позивачка була проінформована банком про факт списання заборгованості кредитором та про необхідність подання річної податкової декларації про майновий стан і та доходи та сплати податку (особисто під підпис) (а.с. 49-50).

Так, у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення (пункт 42.4 статті 42 ПК України).

Як встановлено судом, копія наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, а також письмове повідомлення про дату почату та місце проведення перевірки були надіслані фізичній особі-платнику податків ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку 21.01.2019р. рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, за адресою: АДРЕСА_1 , яка була зазначена у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів.

Враховуючи вищенаведені приписи нормативно-правових актів податкового законодавства, а також беручи до уваги факт надсилання контролюючим органом копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, колегія суддів вважає, що такий наказ вважається врученим платнику податків у день, вказаний поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Таким чином безпідставними є твердження позивача про те, що контролюючий орган не виконав свій обов`язок щодо повідомлення про проведення перевірки.

Колегія суддів звертає увагу, що законні та обґрунтовані податкові повідомлення-рішення не можуть бути скасовані з формальної підстави (ненаправлення документів про проведення перевірки та про результати перевірки за адресою фактичного місцезнаходження позивачки), оскільки згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18 ( провадження № К/9901/25669/19) та від 28.05.2020р. у справі № 818/532/16 (провадження № К/9901/28436/18) «процедурні порушення під час призначення та/або проведення перевірки контролюючим органом не можуть сприйматися як безумовне свідчення протиправності податкових повідомлень-рішень, прийнятих за результатами документальної невиїзної перевірки. Вчинені контролюючим органом процедурні порушення під час призначення та проведення зазначеної перевірки підлягають оцінці і з огляду на те, наскільки вони вплинули на можливість платника податків захистити свої права, зокрема, щодо надання відомостей контролюючому органу задля правильного установлення обставин та обґрунтованості висновків, та чи призвели установлені процедурні порушення до необґрунтованості чи помилковості висновків контролюючого органу».

Колегія суддів вважає, що прийняті контролюючим органом в межах повноважень законні за формою та змістом податкові повідомлення-рішення від 21 березня 2019р. не підлягають скасуванню, оскільки сама позивачка, отримавши у 2015 році дохід у вигляді суми боргу (кредиту), прощеної (анульованої) кредитором, не виконала встановленого законом обов`язку щодо подання до органів ДФС декларації про майновий стан і доходи та самостійної сплати податку з доходів фізичних осіб за ставкою, визначеною п. 167.1. ст. 167 Податкового кодексу України, а також сплати військового збору за ставкою, визначеною п.1.3 п.161 підрозділу 10 розділу XX Кодексу.

Враховуючи викладене, оскільки банком було здійснено прощення (анулювання) основної суми боргу (кредиту), то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом та включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу з урахуванням норм абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується із доводами відповідача щодо правомірності визначення позивачу грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, обрахованого з суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту).

Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідач вказані вимоги щодо обов`язку довести правомірність своїх рішень виконав.

Згідно із частиною першою статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладені обставини справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягали задоволенню.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанції по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції приймаючи спірну ухвалу діяв у відповідності до вимог законодавства.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст.241,242,310,316,321,322,325,329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 15.02.21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 27 травня 2021 року.

Головуючий суддя: Л.Т. Черпіцька
судді:О.Є. Пилипенко
Я.М. Собків