Справа № 480/5693/20
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2021-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 травня 2021 року

м. Київ

справа № 480/5693/20

адміністративне провадження № К/9901/17057/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року, додаткове рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, П`ятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, Сумської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішення та наказу, поновлення на посаді та стягнення компенсації,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, П`ятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, Сумської обласної прокуратури, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення П`ятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 01 липня 2020 року № 1 про неуспішне проходження ним атестації; визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Сумської області від 17 серпня 2020 року №205к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних слідчим Державного бюро розслідувань, прокуратури Сумської області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 20 серпня 2020 року; поновити його на посаді прокурора відділу Сумської обласної прокуратури з 20 серпня 2020 року (аналогічній або рівнозначній за обсягом службових обов`язків посаді прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних слідчим Державного бюро розслідувань); стягнути 185308,50 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року позов задоволено частково. Скасовано рішення П`ятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 01 липня 2020 року № 1 про неуспішне проходження атестації прокурором ОСОБА_1 . Скасовано наказ прокурора Сумської області від 17 серпня 2020 року № 205к про звільнення позивача з посади прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних слідчим Державного бюро розслідувань, прокуратури Сумської області на підставі пункту 9 частини пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 20 серпня 2020 року. Поновлено позивача на посаді прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних слідчим Державного бюро розслідувань, прокуратури Сумської області з 21 серпня 2020 року. Стягнуто з Сумської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 21 серпня по 10 грудня 2020 року у розмірі 82839,9 грн. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Додатковим рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року задоволено частково заяву представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Сумської обласної прокуратури судові витрати на оплату правової допомоги в розмірі 4000,00 грн.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2021 року рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року та додаткове рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року залишено без змін.

07 травня 2021 року Офіс Генерального прокурора надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року, додаткове рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2021 року. Заявник, посилаючись на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і порушення ними норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та відмовити в позові.

Предметом спору у цій справі є правомірність рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурора та наказу про звільнення прокурора з цих підстав з органів прокуратури.

З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

В обґрунтування касаційної скарги заявник вказав на неправильне застосування судами норм матеріального права, зокрема, пунктів 9,11,17 розділу II Закону України від 19 вересня 2019 року №113-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (далі - Закон №113-ІХ) та пункту 9 розділу І Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03 жовтня 2019 року №221 (далі - Порядок №221) та порушення процесуального права - недотримання судами вимог статей 246, 322 КАС України.

Також, Офіс Генерального прокурора в якості підстави касаційного оскарження зазначив про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування пункту 9 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ на підставі якого затверджено Порядок №221 та визначено, що атестація прокурорів проводиться згідно з цим порядком, пункту 13 щодо визначення переліку етапів атестації прокурорів, пункту 15 щодо повноважень кадрових комісій при проведенні співбесід, пункту 17 щодо дискреційних повноважень кадрових комісій прийняти відповідне рішення.

Вирішуючи питання відкриття касаційного оскарження з вказаної підстави, Суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 9 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №113-ІХ атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором. Вказана норма є загальною, а касаційна скарга не містить обгрунтувань її неправильного застосування судами попередніх інстанцій.

Щодо аргументів касаційної скарги з приводу відсутності висновків Верховного Суду про застосування пунктів 13,15 та 17 розділу ІІ Порядку №221 Суд зауважує наступне.

Офіс Генерального прокурора лише процитував зазначені норми Порядку, проте не зазначив у чому саме полягає неправильність їхнього застосування судами, обмежившись лише доводами про необхідність формування єдиної правозастосовчої практики та винятковості справи, з посиланням на запровадження заходів щодо перезавантаження органів прокуратури тощо. Такі доводи є формальними, оскільки оцінка законності будь-яких рішень, у першу чергу, залежить від дотримання суб`єктом владних повноваженнь усіх критеріїв, визначених статтею 2 КАС України, що є гарантією правомірності такого рішення.

Наведені заявником аргументи щодо порушення судом апеляційної інстанції процесуальних норм, не приймаються судом касаційної інстанції, оскільки положення статей 246 (зміст рішення) та 322 (зміст постанови суду апеляційної інстанції) КАС України, на які послався заявник як на підставу оскарження судових рішень, є загальними і не відносяться до виключних підстав, за яких судове рішення може бути оскаржене в касаційному порядку за приписами частини четвертої статті 328 КАС України.

Водночас, Суд не сприймає виділення іншим шрифтом певних пунктів частини четвертої статті 328 КАС України, як зазначення підстави (підстав) касаційного оскарження, оскільки таке виділення унеможливлює чітке сприйняття підстав оскарження судового рішення як судом касаційної інстанції так і іншими учасниками справи.

Крім того, у касаційній скарзі Офіс Генерального прокурора зазначив, що також оскаржує додаткове рішення, яким вирішено питання про стягнення витрат на правничу допомогу, проте жодного аргументу з цього приводу заявник не навів, обмежившись лише вимогою скасувати таке судове рішення.

Решта доводів скарги зводяться до цитування загальних норм законодавства, формальних посилань на запровадження заходів із реформи органів прокуратури, з посиланням на те, що атестація прокурорів є обов`язковою умовою призначення прокурора і її непроходження створює відповідні правові наслідки, загальних суджень щодо оцінки критеріїв доброчесності та дотримання правил прокурорської етики. Проте жодного аргументу, що спростовує висновки судів про невмотивованість висновку кадрової комісії з тих підстав, що сумніви у відповідності прокурора критеріям доброчесності є надуманими та спростованими доказами у справі, Офіс Генерального прокурора не вказав.

Інші мотиви скарги свідчать про переоцінку доказів у справі та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій.

Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, Офіс Генерального прокурора не виклав передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржувані судові рішення можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Лише загальні посилання на відсутність висновку Верховного Суду, за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

За таких обставин, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року, додаткове рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, П`ятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, Сумської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішення та наказу, поновлення на посаді та стягнення компенсації повернути особі, яка її подала.

2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Уханенко