Справа № 642/1153/21
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2021-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 р. Справа № 642/1153/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ральченка І.М.

суддів: Чалого І.С. , Катунова В.В.

за участю секретаря судового засідання Сузанського О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 09.04.2021, суддя Вікторов В.В., по справі № 642/1153/21

за позовом ОСОБА_1

до Т.в.о. начальника Холодногірського районного відділу у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області Коваленко Марії Валеріївни , Холодногірського районного відділу у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області , Першого заступника начальника Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області Адамова Ігоря Володимировича

про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та скасування рішення про примусове повернення в країну походження або третю країну,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив скасувати постанову Т.в.о. начальника Холодногірського районного відділу у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області Коваленко М.В. у справі про адміністративне правопорушення ПН МХК № 001363 від 11.02.2021 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладення адміністративного стягнення; скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ; скасувати постанову Першого заступника начальника Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області Адамова І.В. у справі про адміністративне правопорушення ПН МХК № 001373 від 16.02.2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладення адміністративного стягнення.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 09.04.2021 у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погодившись із зазначеним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП проведено без дотримання встановленої процедури, а саме не забезпечено реалізацію права позивача на перекладача, час вчинення правопорушення та складення протоколу від 11.02.2021 містять розбіжності, з огляду на що оскаржувана постанова від 11.02.2021 є протиправною та підлягає скасуванню, що також має наслідком скасування постанови від 16.02.2021. Протиправність рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни позивач обґрунтовував відсутністю належної підстави його прийняття, оскільки, приймаючи наведене рішення відповідач виходив з того, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та останнім не сплачено відповідний штраф.

У судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, просив задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідачів у судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечували, вважали рішення суду першої інстанції таким, що не підлягає скасуванню.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників судового засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судовим розглядом, 11.02.2021 працівниками Головного управління ДМС України в Харківській області під час проведення цільового профілактичного заходу з виявлення нелегальних мігрантів та ОБГ м. Харкова виявлено громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , який проживав без документів, які б надавали йому право законного перебування на території України на визначений строк. Дозволу на імміграцію в Україну не оформляв, для отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні до компетентних органів не звертався. Будь-яких інших дій для легалізації факту свого перебування на території Україні не вживав, до органів міграційної служби не звертався.

11.02.2021 т.в.о. начальника Холодногірського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України Харківській області щодо відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ПР МХК № 001364, яким зафіксовано, що позивач 11.02.2021 о 15.41 год. за адресою: пл. Привокзальна, 1 перетнув державний кордон України з Російською Федерацією поза пунктом пропуску.

Також, 11.02.2021 т.в.о. начальника Холодногірського районного відділу у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області Коваленко М.В. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення ПН МХК № 001363, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 1700 грн.

11.02.2021 Головним управлінням ДМС України в Харківській області щодо позивача прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та зобов`язано залишити територію України не пізніше 14.02.2021 та заборонено в`їзд на територію України протягом 3 (трьох) років.

В подальшому, 16.02.2021 складено протокол ПР МХК № 001374 про ухилення позивача від виїзду після прийняття рішення про примусове повернення з території України.

У зв`язку із невиконанням позивачем рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни від 11.02.2021 постановою першого заступника начальника Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області Адамова І.В. у справі про адміністративне правопорушення ПН МХК № 001373 від 16.02.2021 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 1700 грн.

Не погодившись із зазначеними рішеннями відповідачів позивач звернувся до суду із даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що при прийнятті оскаржуваних постанов та рішення відповідачі діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, - тягнуть за собою накладення штрафу від тридцяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Згідно зі ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Положеннями ст. 279 КУпАП передбачено, що розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Протиправність оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, позивач пов`язує із незабезпеченням його послугами перекладача під час провадження у справі про адміністративне правопорушення.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право, зокрема, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження.

Статтею 274 КУпАП визначено, що перекладач призначається органом (посадовою особою), в провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення. Перекладач зобов`язаний з`явитися на виклик органу (посадової особи) і зробити повно й точно доручений йому переклад.

Згідно з п. 2.6 Інструкції № 825, у разі коли особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не володіє мовою, якою ведеться провадження, протокол про правопорушення складається за участю перекладача. Перекладачем може бути особа, яка вільно володіє мовою, якою здійснюється провадження у справі про адміністративне правопорушення, та іншою мовою, знання якої необхідне для усного або письмового перекладу з однієї мови на іншу, а також особа, яка володіє технікою жестової мови (для спілкування з особами з вадами слуху).

Втім, судовим розглядом встановлено, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення позивачу було роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, у тому числі щодо наявного права на користування послугами адвоката, можливість виступати рідною мовою і користуватись послугами перекладача, в разі якщо особа не володіє мовою якою ведеться провадження, про що наявний особистий підпис позивача у відповідній графі протоколу про адміністративне правопорушення від 11.02.2021 (а.с. 41).

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення позивачем надано пояснення щодо обставин прибуття на територію України, повідомлено наміри щодо подальшого виїзду до Польщі. При цьому, позивач не заперечував, що прибув до України нелегально поза пунктами прикордонного контролю.

Також, у наведених поясненнях позивач підтвердив, що йому роз`яснено права, передбачені Конституцією України (ст. 63), та відсутність потреби в послугах перекладача.

Вказані пояснення особисто підписані позивачем та додані до протоколу про адміністративне правопорушення від 11.02.2021.

Отже, позивач під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, розгляду справи та винесення оскаржуваної постанови не виявляв потреби щодо залучення перекладача, відповідного клопотання не заявляв.

За наведених обставин колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача стосовно нерозуміння процедури притягнення його до адміністративної відповідальності.

Крім того, колегія суддів зазначає про необґрунтованість доводів апеляційної скарги щодо розбіжності часу розгляду справи про адміністративне правопорушення 11.02.2021 о 15:40, на часу складення протоколу 11.02.2021 о 15:41, оскільки наявність певних технічних помилок чи описок, допущених при оформленні, не свідчить про неправильність змісту протоколу, та не спростовує встановлений факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції стосовно проведення розгляду справи та прийняття постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності від 11.02.2021 в межах компетенції та у спосіб, що передбачені законами України, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, з огляду на що підстави для скасування постанови від 11.02.2021 відсутні.

Протиправність постанови у справі про адміністративне правопорушення ПН МХК № 001373 від 16.02.2021 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладення адміністративного стягнення позивач пов`язував виключно із неправомірністю постанови у справі про адміністративне правопорушення ПН МХК № 001363 від 11.02.2021.

Отже, враховуючи встановлену у ході судового розгляду законність наведеної постанови колегія суддів підтримує висновки суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог у наведеній частині.

Стосовно правомірності рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 зазначеного Закону в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа намагається здійснити в`їзд через контрольні пункти в`їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в`їзду - виїзду.

Вказаний перелік підстав для заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

На підставі ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», п. 5 розд. І Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої спільним наказом МВС України, Адміністрації державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23.04.2012 року № 353/271/150, згідно з ч. 5, ч. 6 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Відповідно до п. 1.6 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 825 від 28.08.2013 підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є: дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії іноземців, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Так, у ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 прибув на територію України поза межами пропускного прикордонного пункту, передбачених чинним законодавством обставин для перебування позивача в Україні не виявлено, що і стало підставою для прийняття Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області рішення про його примусове повернення до країни походження або третьої країни.

При цьому, позивач протиправність оскаржуваного рішення, обґрунтовував відсутністю належної підстави його прийняття, оскільки, на думку апелянта, приймаючи наведене рішення відповідач виходив з того, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та останнім не сплачено відповідний штраф.

Втім, колегія суддів такі доводи вважає не приймає, оскільки зі змісту рішення від 11.02.2021 встановлено, що підставою його прийняття є нелегальне перебування позивача на території України та відсутність підстав для подальшого перебування на території держави.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо правомірності оскаржуваного рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни, та не вбачає підстав для його скасування.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене колегія суддів зазначає, що при прийнятті оскаржуваних постанов та рішення відповідачі діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, з огляду на що підстави для їх скасування відсутні.

Отже, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішенням суду першої інстанції без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 09.04.2021 по справі № 642/1153/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді І.С. Чалий В.В. Катунов