Справа № 280/4792/20
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2021-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 квітня 2021 року м. Дніпросправа № 280/4792/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Мельника В.В.,

за участю секретаря судового засідання Трошиної А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Національного банку України на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у адміністративній справі № 280/4792/20 за позовом позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» до Національного банку України про визнання протиправною та скасування постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 27.05.2020 №268/249/15-4/14-П про застосування штрафної санкції за порушення, вчинені на ринку фінансових послуг, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, в якій позивач просить суд: визнати протиправною та скасувати постанову Нацкомфінпослуг від 27.05.2020 №268/249/15-4/14-П про застосування штрафної санкції за порушення, вчинені на ринку фінансових послуг.

В обґрунтування позовних вимог у позовній заяві вказує, що оскаржувана постанова винесена всупереч приписам чинного законодавства, яке регламентує повноваження Нацкомфінпослуг, з грубим порушенням порядку застосування заходів впливу, а також без урахування фактичних обставин. Звертає увагу суду, що в оскарженій постанові зроблений хибний висновок про скоєння правопорушення, яке на думку відповідача полягає в невиконанні Розпорядження Нацкомфінпослуг №190 від 28.01.2020, однак листом від 12.02.2020 №46-Ю позивач повідомив про дійсний порядок укладання договорів та про спосіб підписання договорів з боку ТОВ «СМК», що свідчить про виконання Розпорядження. Зауважує, що Розпорядження №190 від 28.01.2020 не містить змісту виявленого порушення законодавства про фінансові послуги, в них не визначено, яке саме порушення та які недоліки ІТС (як зазначено у Розпорядженні), що призвели до надання фінансової послуги позивачем не на підставі договору, необхідно усунути та не зазначено, яким чином позивач повинен їх усунути. Звертає увагу, що хибне розуміння порядку укладання електронних договорів призвело до помилкового висновку про те, що кредитні договори були укладені шляхом акцепту позивачем пропозиції позичальників без фактичного підписання договорів. Насправді ж, за наслідками розгляду заявок, зазначених у Розпорядженні №190 позичальників, було укладено електронні кредитні договори шляхом їх підписання з боку ТОВ «СМК» з використанням унікального коду генерованого системою. Пояснює, що у відповідях на вимоги Нацкомфінпослуг про надання інформації позивач роз`яснював алгоритм укладення електронних договорів, а також надав всю необхідну інформацію для того, щоб встановити факт укладання договорів. При цьому, із посиланням на приписи ч. 2 ст. 218 Цивільного кодексу України зауважує, що сам факт недотримання форми договору не є достатньою підставою для висновку про його нікчемність, отже, відповідач не наділений повноваженнями робити висновки про чинність правочинів. З огляду на викладене, вважає накладення штрафу на позивача у зв`язку з припущеннями Нацкомфінпослуг щодо нікчемності укладених між підприємством та позичальником договорів свідчить про перевищення повноважень відповідачем та протиправність самої постанови про накладення штрафу. Крім того, стверджує, що під час винесення оскарженої постанови Нацкомфінпослуг грубо порушила прямі приписи Закону та Розпорядження №2319 в частині порядку розгляду матеріалів про правопорушення та порядку застосування заходів впливу, оскільки розгляд справи було призначено на 27.03.2020, повідомлень про відкладення розгляду справи на адресу позивача не надсилали, разом із цим, оскаржена постанова фактично була винесена 27.05.2020, хоча на розгляд справи, що відбувався 27.05.2020 представника позивача не запрошували. З огляду на викладене, просить визнати протиправною та скасувати оскаржену постанову від 27.05.2020 №268/249/15-4/14-П про застосування штрафної санкції за правопорушення, вчинені на ринку фінансових послуг.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 27.05.2020 №268/249/15-4/14-П про застосування штрафної санкції за правопорушення, вчинені на ринку фінансових послуг.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції НБУ подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що посилання суду на той факт, що позивачем надано нібито вичерпну інформацію щодо своїх дій при укладені електронних правочинів, не є належними та обґрунтованими, оскільки зміст наданої відповіді не відповідає змісту зобов`язання, встановленого Розпорядженням №190 від 28.01.2020 року, оскільки за вказаним Розпорядженням позивач повинен був усунути правопорушення шляхом укладення договору в порядку та у спосіб визначений ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», однак зазначеного не зробив.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін з огляду на його законність та обґрунтованість.

Колегія суддів апеляційного адміністративного суду, перевіривши законність та обґрунтованість оскарженого рішення, приходить до висновку , що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з офіційними відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «СМК» () зареєстроване юридичною особою 31.07.2013, Номер запису: 0034671. Зареєстрованим видом діяльності підприємства є Код КВЕД 64.92 Інші види кредитування (основний).

28 січня 2020 року Нацкомфінпослуг винесене Розпорядження №190 «Про застосування заходу впливу до ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ», відповідно до якого Нацкомфінпослуг постановив: «Зобов`язати ТОВ ««СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» усунути порушення законодавства про фінансові послуги та повідомити Нацкомфінпослуг про усунення порушень, з наданням підтверджуючих документів у термін до 27.02.2020 включно».

Листом від 12.02.2020 №46-Ю позивачем була надана відповідь на Розпорядження №190, у якій останній посилаючись на норми ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» зазначив, що алгоритм укладання договорів, який використовується підприємством передбачає, що у разі позитивного рішення про видачу позики за наслідками розгляду оферти позичальника, система генерує унікальний код, який використовується уповноваженою особою позивача для підписання кредитного договору в порядку, визначеному ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», після чого система переводить клієнту на карту суму, зазначену в заявці через платіжну систему за допомогою ТОВ ФК «Вей Фор Пей» (WayForPay). Зауважив, що аналогічним чином було укладено і Договори із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який був підписаний у відповідності до ст. 12 вказаного Закону, із використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Саме такий алгоритм укладання договорів було описано у поясненнях №90-Ю від 02.01.2019 на акт від 16.12.2019 №2124/15-4/15.

10 березня 2020 року, в зв`язку із невиконання вимог вказаного Розпорядження від 28.01.2020 №190, відповідачем складений Акт №249/15-4/14 про порушення, вчинені ТОВ «СМК» на ринку фінансових послуг, яким порушено провадження у справі про правопорушення ТОВ «СМК» вимог законодавства про фінансові послуги.

Супровідним листом від 11.03.2020 №1645/15-8 примірник вказаного акту направлено на адресу позивача, а також повідомлено, що розгляд справи відбудеться 27 березня 2020 року об 15 год. 30 хв. за місцезнаходженням Нацкомфінпослуг.

За результатами розгляду вказаного Акту, 27.05.2020 Нацкомфінпослуг була винесена постанова №268/249/15-4/14-П про застосування штрафної санкції за порушення, вчинені на ринку фінансових послуг, відповідно до якої на підставі ст. 39, п. 3 ч. 1 ст. 40, п. 3 ч. 1 ст. 41, ч. 1 ст. 42 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», абз. 1 п. 1.5 розділу І, пп. 3 п. 2.1, п. 2.4 розділу ІІ, п. 3.2 розділу ІІІ, абз. 2 п. 4.20 розділу IV Положення про застосування Нацкомфінпослуг заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги, затвердженого розпорядженням від 20.11.2012 №2319, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 року за №2112/22424, до позивача застосована штрафна санкція у розмірі 17000,00 грн.

Вважаючи прийняту відповідачем постанову протиправною, позивач звернувся до суду із даним позовом про його скасування.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач листом від 12.02.2020 усунув порушення законодавства про фінансові послуги, визначивши та надавши відповідачу пояснення, які, на його думку, підтверджують виконання Розпорядження №190.

Колегія суддів не погоджується з таким висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (надалі - Закон № 2664) встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг. Метою цього Закону є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України.

Пунктом 6 ч.1 статті 1 Закону № 2664 визначено, що ринки фінансових послуг - це сфера діяльності учасників ринків фінансових послуг з метою надання та споживання певних фінансових послуг. До ринків фінансових послуг належать професійні послуги на ринках банківських послуг, страхових послуг, інвестиційних послуг, операцій з цінними паперами та інших видах ринків, що забезпечують обіг фінансових активів.

Учасники ринку фінансових послуг - особи, які відповідно до закону мають право надавати фінансові послуги на території України; особи, які провадять діяльність з надання посередницьких послуг на ринках фінансових послуг; об`єднання фінансових установ, включені до реєстру саморегулівних організацій, що ведеться органами, які здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг; споживачі фінансових послуг. Законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг можуть визначатися інші учасники ринків фінансових послуг (п.7 цієї ж статті).

Згідно ч.1 статті 6 Закону № 2664 фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору.

Відповідно до статей 3, 6, 11, 525, 627, 629 Цивільного кодексу України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі (ч.1 статті 205 Цивільного кодексу України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ч.1 статті 207 Цивільного кодексу України).

Закон України «Про електронну комерцію» (надалі - Закону № 675) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Згідно ч.1 стаття 1 Закону № 675 цей Закон регулює правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів.

Пунктами 5, 6, 7 ч.1 статті 3 Закону № 675 визначені наступні поняття:

електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі;

електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору;

електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Статтею 11 Закону № 675 визначений порядок укладення електронного договору.

Так, згідно ч.1 цієї статті пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Згідно ч.3 статті 11 Закону № 675 електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч.4 цієї ж статті пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Частиною 6 цієї статті передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього (ч.7 статті 11).

Частиною 8 статті 11 Закону № 675 встановлено, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Частиною 11 цієї ж статті встановлено, що покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар. Підтвердження вчинення електронного правочину повинно містити такі відомості: умови і порядок обміну (повернення) товару або відмови від виконання роботи чи надання послуги; найменування продавця (виконавця, постачальника), його місцезнаходження та порядок прийняття претензії щодо товару, роботи, послуги; гарантійні зобов`язання та інформація про інші послуги, пов`язані з утриманням чи ремонтом товару або з виконанням роботи чи наданням послуги; порядок розірвання договору, якщо строк його дії не визначено.

Згідно з ч.12 статті 11 Закону № 675 електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Також приписами статті 12 цього Закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції».

Закон України «Про електронні документи та електронний документообіг» встановлює основні організаційно-правові засади електронного документообігу та використання електронних документів.

Частиною 1 статті 5 Закону № 851 визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Відповідно до ч.1 та 2 статті 6 Закону № 851 електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Згідно ч.1 статті 7 Закону № 851 оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Так, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до п.1.11 розділу I Положення про застосування Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги, затвердженого розпорядженням Нацкомфінпослуг від 20 листопада 2012 року №2319, (далі - Положення №2319), посадова особа Нацкомфінпослуг при виявленні порушення законодавства про фінансові послуги, за яке застосовується захід впливу, складає акт про правопорушення.

Виявлені посадовими особами Нацкомфінпослуг факти порушення законодавства про фінансові послуги викладаються в акті про правопорушення із зазначенням доказів (документів, даних та інформації), що підтверджують факт вчинення порушення законодавства про фінансові послуги, та з посиланням на відповідну норму закону та/або іншого нормативно-правового акта. Акт про правопорушення, складений посадовою особою Нацкомфінпослуг, повинен містити документи, дані та інформацію, які підтверджують факт вчинення порушення законодавства про фінансові послуги. Такі документи, дані та інформація долучаються до акта про правопорушення (абзаци перший, другий п.4.2 розділу IV Положення №2319).

Пунктом 1 резолютивної частини Розпорядження № 190 від 28.01.2020 року було чітко встановлено зобов`язання ТОВ «СМК» усунути порушення законодавства про фінансові послуги та повідомити Нацкомфінпослуг про усунення виявлених порушень з наданням підтверджуючих документів.Вказане розпорядження містило опис порушення законодавства у сфері фінансових послуг, зокрема ст. ст. 11, 12 Закону № 675, ст.ст. 639, 1055 ЦК України, зміст якого деталізовано у Акті правопорушення № 2124/15-4/15 від 16.12.2019 року, що передував виданню Розпорядження.

В той же час у відповідь на Розпорядження № 190 ТОВ «СМК» надіслало лист від 12.02.2020 року № 46-Ю, яким повідомило про порядок укладення ним договорів та відомості про спосіб їх підписання з боку позивача, що свідчить про невиконання вказаного Розпорядження, що є порушенням п. 5.9 розділу V Положення№2319.

Враховучи вищенаведене, та виходячи з встановленого відповідачем під час перевірки факту порушення ТОВ «СМК» вимог ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» стосовно надання фінансових послуг на підставі Кредитного договору, який має бути підписаний у визначеному законом порядку, а також з огляду на те, що позивачем по справі не спростовано означене порушення, а власне розуміння ТОВ «СМК» алгоритму укладення договорів, яке викладене у листі від 12.02.2020 року№ 46-Ю , не є підставою для недотримання вимог чинного законодавства і не звільняє позивача від відповідальності, судова колегія визнає правомірною постанову Нацкомфінпослуг № 268/249/15-4/14-П від 27.05.2020 року, винесену відповідачем саме за невиконання позивачем Розпорядження про усунення порушень законодавства.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, в задоволенні позову належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 242, 315, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Національного банку України задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року скасувати.

Прийняти нове рішення.

У задоволені адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» до Національного банку України про визнання протиправною та скасування постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 27.05.2020 №268/249/15-4/14-П про застосування штрафної санкції за порушення, вчинені на ринку фінансових послуг відмовити у повному обсязі.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.В. Мельник