Справа № 380/10333/20
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/10333/20 пров. № А/857/6147/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

за участі секретаря судового засідання Чопко Ю.Т.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Баїк Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року (рішення ухвалене у м. Львів судом у складі головуючого судді Сакалош ВМ., в порядку спрощеного позовного провадження, дата складення повного тексту рішення суду - 12.02.2021 року) у справі № 380/10333/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, суд-

В С Т А Н О В И В :

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (далі ГУ Держгеокадастру у Львівській області, відповідач) про визнання протиправним, скасування наказу Головного Управління Дрежгеокадастру у Львівській обл. від 23.10.2020 №13-11201/16-20-СГ, про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою і зобов`язати ГУ Дрежгеокадастру у Львівській обл. та зобов`язання надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки для "01.03 Для ведення особистого селянського господарства "орієнтовною площею 2,00 га (кадастровий номер :8:000:0406), яка розташована на території Львівська область, Пустомитівський район.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Дрежгеокадастру у Львівській області від 23.10.2020 №13-11201/16-20-СГ про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою.

Зобов`язано Головне управління Дрежгеокадастру у Львівській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки для "01.03 Для ведення особистого селянського господарства" орієнтовною площею 2,00 га (кадастровий номер :08:000:0406), яка розташована на території Львівської області, Пустомитівського району.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Львівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 841 (вісімсот сорок одна) грн. 00 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні вимог відмовити повністю. Відповідач вважає відмову позивачу правомірною, оскільки суд неповно з`ясував усі обставини справи та застосував норми матеріального права.

Зокрема вказує, що в даних спірних правовідносинах земельна ділянка з кадастровим номером ;08:000;0406, площею 23,0250 га, з якої 2,0 га бажає приватизувати позивач, уже сформована шляхом її інвентаризації на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель відповідно до ст. 57 Закону України Про землеустрій. Поділ такої ділянки не проведено та включено до Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які плануються для передачі у комунальну власність органам місцевого самоврядування. Вказує, що неможливо сформувати нову земельну ділянку шляхом розроблення саме проекту землеустрою із ділянки, яка вже є сформованою без її поділу. Надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта, натомість коли йдеться про формування земельної ділянки з частини вже сформованого масиву, що має кадастровий номер, її відведення відбувається на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки. Також зазначає, що відповідно до ч.6 ст. 79-1 Земельного Кодексу формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюється за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Статтею 50 Закону України «Про землеустрій» яка кореспондується зі ст. 123 ЗК України визначено перелік випадків за яких складаються проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок, а зокрема у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. В спірних правовідносинах земельна ділянка є сформованою, відтак неможливо сформувати нову земельну ділянку шляхом розроблення саме проекту землеустрою із ділянки яка є вже сформованою. Вказує, що у разі якщо земельна ділянка є сформованою, надається дозвіл на поділ уже сформованого в результаті проведення інвентаризації земельного масиву на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Окрім зазначеного, вказує на не можливість суду втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень у межах перевірки прийнятого рішення, дії чи бездіяльності на відповідність вимогам ч.2 ст. 2 КАС України.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером ;08:000;0406 який сформовано 02.11.2020 вказана земля відносилася до земель запасу. Суд критично оцінив покликання відповідача на те, що згідно наказу від 09.12.2020 311-ОТГ землі з кадастровим номером :08:000:0406 були передані у комунальну власність Пустомитівської міської ради, оскільки на момент звернення позивача із клопотанням, за результатом розгляду якого було прийняте оскаржуване рішення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, чи відомості про обмеження у її використанні були відсутні, що підтверджується додатком до акта приймання передачі від 09.12.2020 (копія наявна в матеріалах справи).

Суди першої інстанції дійшов висновку, що підстави для відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою, передбачені п.7 ст. 118 Земельного кодексу України, були відсутні.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 23.09.2020 ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Львівській області із клопотанням ЗВ-020, згідно з яким відповідно до вимог ст. 116, 118, 121 та 122 Земельного кодексу України просив надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки для 01.03 Для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га (кадастровий номер ;08:000;0406), яка розташована на території Пустомитівського району Львівської області. До клопотання додав викопіювання з бажаним місцем розташування земельної ділянки.

23.10.2020 ГУ Держгеокадастру у Львівській області винесло наказ №13-11201/16-20-СГ про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою.

Підставою відмови стало те, що земельна ділянка знаходиться в межах проінвентаризованого та зареєстрованого в ДЗК масиву (кадастровий номер ;08:000;0406) площею 23,0250 га, поділ якого не проведено та включено до Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які плануються для передачі у комунальну власність органам місцевого самоврядування.

Вважаючи вказаний наказ протиправним, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Головним питанням даного спору є надання правової оцінки відмові у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в приватну власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га на сформованій земельній ділянці державної власності сільськогосподарського призначення (кадастровий номер ;08:000;0406), яка розташована на території Пустомитівського району Львівської області. Підставами позову є відсутність передбачених статтею 118 ЗК України обставин, за яких може бути відмовлено у наданні зазначеного дозволу.

Відповідно до витягу Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ -020 від 02.11.2020 року (а.с.14) земельна ділянка, бажана позивачем до відведення, розташована у межах сформованої земельної ділянки (масив) кадастровий номер: ;08:000;0406 відноситься до земель запасу сільськогосподарського призначення; земельна ділянка не перебуває у користуванні (власності) третіх осіб; обмеження не встановлені; її розпорядником є Головне управління Держгеокадастру у Львівській області.

У відповідності до вимог ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

При цьому земельну ділянку площею 2,00 га, яку позивач хотів отримати у власність, входить до складу земельної ділянки площею 23,02550 га, місце розташування Львівська область, Пустомитівський район, Пустомитівська міська рада, яка сформована та має єдиний кадастровий номер (кадастровий номер: ;08:000;0406).

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України підставою відмови у наданні дозволу може бути, зокрема, невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації.

У частині 6 ст. 79-1 ЗК України визначено, що формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Відповідно до ч. 10 ст. 55 Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, зокрема, рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом).

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 21.08.2018 у справі №823/1179/17, від 03.10.2019 у справі №823/1172/17, від 25.11.2019 у справі №823/1178/17, від 26.11.2019 у справі №№823/1180/17, від12 березня 2020 року у справі №815/4257/16, 18 червня 2020 року у справі №823/1170/17, від 14 грудня 2020 року у справі №823/1171/17 і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від них.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про землеустрій» проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом. Технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування.

Відповідно до статті 25 цього ж Закону документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Видами документації із землеустрою є, зокрема: ґ) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок; і) технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Таким чином, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) є різними за своєю суттю документами із землеустрою, не є тотожними за процедурою виконання цієї документації.

Тобто, згідно ЗК України способами формування земельної ділянки, є: у порядку відведення земельної ділянки із земель комунальної власності (за відсутності на даній частині земної поверхні сформованих та зареєстрованих земельних ділянок) та шляхом поділу раніше сформованої земельної ділянки. На одній частині земної поверхні неможливим є існування двох одночасно зареєстрованих земельних ділянок, координати яких перетинаються, адже ч. 2 ст. 79 ЗК України встановлює, що право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий шар.

Отже, суд першої інстанції безпідставно не застосував положення ст. 79-1 ЗК України, хоча й відповідач звертав на це увагу. Мотивів відхилення цих доводів у рішенні не наведено. Як наслідок, суд дійшов помилкового висновку про задоволення позову в частині визнання протиправним наказу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 23.10.2020 року № 13-11201/16-20 СГ про відмову у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою та безпідставно зобов`язав відповідача видати дозвіл на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки для "01.03 Для ведення особистого селянського господарства" орієнтовною площею 2,00 га (кадастровий номер :08:000:0406).

Оскільки об`єктом звернення позивача до відповідача було саме клопотання про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, то відповідач не мав правових підстав для задоволення такого клопотання позивача. Водночас, те, що у відмові відповідач не роз`яснив позивачам порядок отримання спірних земельної ділянки, не може свідчити про протиправність його рішення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції про задоволення позову, з ухваленням постанови про відмову у задоволенні позову.

За таких обставин доводи скаржника, які стосувались втручання суду у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, рішення чи дії якого оскаржуються, аналізу не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України не передбачено відшкодування судових витрат суб`єкту владних повноважень у разі відмови в задоволення позову позивачу - фізичній особі.

Керуючись ст. 134, ст. 139, ст. 252, ст. 308, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 325, ст. 328, ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року у справі № 380/10333/20 скасувати.

Ухвалити постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу від 23.10.2020 року № 13-11201/16-20 СГ та зобов`язання надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 27 травня 2021 року.