Справа № 380/12609/20
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2021-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/12609/20 пров. № А/857/7739/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Улицького В.З., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря Мельничук Б.Б.,

апелянта ОСОБА_1 ,

представника відповідача Венгжин О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 18 березня 2021 року (постановлену головуючим суддею Коморний О.І. у м. Львові) про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 380/12609/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області про визнання протиправним і скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив:

визнати протиправним та скасувати розпорядження Дрогобицької районної державної адміністрації від 12.03.2020 № 10-К-1, яким ОСОБА_1 звільнено з посади заступника голови Дрогобицької районної державної адміністрації у зв`язку з призначенням голови Дрогобицької районної державної адміністрації 12.03.2020;

поновити ОСОБА_1 на посаді заступника голови Дрогобицької районної державної адміністрації;

стягнути з Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 04.01.2021 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду першої інстанції від 21.01.2021 поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з даним позовом та відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін.

04.02.2021 відповідач подав суду відзив на адміністративний позов, в якому зазначив щодо строку звернення позивача до суду, а саме, що позивач звернувся в суд не в місячний строк з дня вручення копії розпорядження про звільнення або з дня видачі трудової книжки, як це передбачено ст. 233 КЗпП України, а зі спливом цього строку. Зазначає, що позивач вказав, що про порушене право дізнався з відповіді на запит на отримання публічної інформації від 07.12.2020. В той же час вказує, що розпорядження про звільнення позивача прийнято ще 12.03.2020 та позивач ознайомлений з даним розпорядженням 12.03.2020, про що свідчить проставлений підпис позивача про ознайомлення на розпорядженні. Також зазначає, що 12.03.2020 позивачем також отримано трудову книжку, про що свідчить проставлений позивачем підпис в Книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них. У відповідь на запит від 07.12.2020 райдержадміністрацією позивачу було надано завірені копії документів особової справи, з якими позивач вже був ознайомлений в день звільнення 12.03.2020, про що свідчить проставлений підпис ОСОБА_1 в особовій картці ОСОБА_1

09.02.2021 позивач подав відповідь на відзив, якому вказав, що твердження відповідача спростовується тим, що особова картка працівника (типова форма № П-2), яка долучена до матеріалів даної справи, не містить відомостей ні про погодження на призначення позивача на посаду, так і про погодження його звільнення. Поряд з цим, як підтверджується розпорядженням відповідача про звільнення позивача від 12.032020 № 10-К-1, то в ньому також відсутня інформація про погодження звільнення позивача з головою обласної державної адміністрації.

16.02.2021 відповідач подав заперечення, в якому додатково зазначив, що у відповіді на відзив позивач вказує, що в розпорядженні про його звільнення від 12.03.2020 № 10-К-1 відсутня інформація про погодження його звільнення з головою обласної державної адміністрації. Як зазначалось, з цим розпорядженням позивач був ознайомлений без жодних зауважень 12.03.2020, а тому саме в день ознайомлення позивачем з розпорядженням виявлено відсутність такого погодження, відповідно з цього дня він дізнався про порушення, на його думку, його права.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 19.02.2021 позовну заяву ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування розпорядження Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку залишено без руху. Надано позивачеві строк протягом 5 днів з дня вручення ухвали для звернення до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду з вказаними інших підстав для поновлення строку (з доказами поважності пропуску строку звернення до суду).

Від позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до суду у якій позивач вказує, що з 02.03.2020 знаходився у черговій відпустці. Ця відпустка була зумовлена необхідністю доглядом за сином, який внаслідок важкої травми потребує постійної сторонньої допомоги, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААА № 827647 від 15.11.2018. 11.03.2020 його відкликано за його заявою з цієї відпустки і 12.03.2020 звільнено з роботи. Вказані обставин унеможливили перевірку позивачем особисто наявності погодження його звільнення з головою обласної державної адміністрації. Вказує, що до його функціональних обов`язків як заступника голови районної державної адміністрації не входили повноваження з візування розпоряджень, в тому числі, й з кадрових питань щодо апарату та керівного складу районної державної адміністрації, як це підтверджується розпорядженням Дрогобицької районної державної адміністрації від 20.03.2019 «Про розподіл функціональних обов`язків між керівництвом районної державної адміністрації» № 121, а, відтак, перевірити наявність чи відсутність погодження свого звільнення з головою обласної державної адміністрації при підготовці даного розпорядження про його звільнення я об`єктивно не мав можливості. Зазначає, що весь час в подальшому - з дати звільнення до моменту звернення з запитом до відповідача 11.12.2020 та отримання відповіді на запит про отримання публічної інформації від 07.12.2020 з додатком - належним чином засвідченою копією своєї особової справи на 37 аркушах, з якої він дізнався про відсутність погодження свого звільнення з головою обласної державної адміністрації, позивач займався реабілітацією свого сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є інвалідом першої групи «А» і потребує постійної сторонньої допомоги. Вказує, що син є інвалідом першої групи внаслідок важкої політравми, отриманої після ДТП, як це підтверджується довідкою ТОВ «Міжнародна реабілітаційна клініка Козявкіна від 01.03.2021 № 125/3-37. В період з 02 березня до 17 березня 2020 року та з 05 жовтня по 30 жовтня 2020 року його син, який потребує постійної сторонньої допомоги, перебував в Державній реабілітаційній установі «Центр комплексної реабілітації для осіб з інвалідністю «Галичина» смт. Люблін Великий, що стверджується Випискою № 308 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 17.03.2020, яка міститься у матеріалах справи, та Випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 30.10.2020. Випискою № 308 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого; випискою із історії хвороби ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо проходження нейрофізіологічної реабілітації за системою проф. Козявкіна за період 06.07.2020 по 17.07.2020, направленням на медико-соціально-експертну експертну комісію (МСЕК) від 11.11.2020; посвідченням серії НОМЕР_1 ; довідкою до акта огляду медико-соціально-експертною комісією № 827647; випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного ) хворого; посвідченням серії НОМЕР_1 від 11.12.2019: довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією № 358522 від 23.11.2020; випискою з історії хвороби ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо проходження нейрофізіологічної реабілітації за системою проф. Козявкіна за період 07.12.2020 по 18.12.2020, які міститься у матеріалах справи, підтверджується обставина реабілітації його сина за його участю, що також об`єктивно унеможливлювало вчинення позивачем дій, пов`язаних із зверненням до суду ще й з урахуванням відсутності інформації про непогодження мого звільнення з головою обласної державної адміністрації. Медичними документами сина за серпень-вересень 2020 року, а також вище наведеними медичними документами, підтверджується обставина того, що в період після 06.08.2020 (кінцевого строку встановленого відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України ( в редакції чинній з 02.04.2020 до 16.07.2020) у позивача були об`єктивні непереборні труднощі, які унеможливлювали звернення до суду у місячний з моменту звільнення.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 18.03.2021 позовну заяву залишено без розгляду.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що позов поданий до суду більше ніж через 9 місяців після звільнення, суд вважає неповажними наведені причини пропуску позивачем строку звернення до суду протягом місяця у відносинах публічної служби, оскільки відсутні об`єктивні причини, тобто обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій і підтверджені належними доказами, неможливості своєчасного звернення до суду з даним позовом

Вказану ухвалу в апеляційному порядку оскаржила позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що він звернувся до суду 29.12.2020, тобто під час дії карантину на території України, оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України № 641» від 13.10.2020 № 956, яка набула чинності 14.10.2020, продовжено дію карантину до 31.12.2020. Також вказує на те, що лише з аналізу документів його особової справи йому стало відомо, що відповідач грубо проігнорував вимоги Закону України «Про місцеві державні адміністрації» в частині погодження його звільнення з головою Львівської обласної державної адміністрації, оскільки в матеріалах його особової справи таке погодження відсутнє. Крім цього вважає, що суд першої інстанції безпідставно не надав належної оцінки письмовим доказам, які ним були долучені до матеріалів справи на підтвердження об`єктивної неможливості звернутися до суду за захистом своїх порушених трудових прав у період з 12.03.2020 до 29.12.2020, через безпосередній догляд за сином, який став інвалідом першої групи, оскільки з 02.03.2020 до 18.12.2020 відбувалася його реабілітація і проходження медичних оглядів для продовження йому першої групи інвалідності.

Відповідач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Апелянт в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги та надав пояснення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 5 ст. 122 КАС України).

Відтак, строк звернення до суду, що стосується проходження публічної служби, звільнення з публічної служби, в тому числі щодо внесення змін у наказ про звільнення становить один місяць.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом.

Так, як згадувалось вище залишаючи позовну заяву без розгляду суд першої інстанції дійшов висновку, що належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду із зазначеними позовними вимогами позивачем не наведено та не доведено.

Однак на переконання суду такий висновок є помилковим з огляду на наступне.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення високої вірогідності того, що особа могла дізнатися про порушення своїх прав, зокрема, якщо особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Умовами застосування наслідків пропуску строку звернення до суду є насамперед його пропуск, а також відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів.

Водночас, визначаючи початок перебігу строку звернення до адміністративного суду, важливо встановити той момент, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення її прав.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами, що згідно з розпорядженням від 12.03.2020 №10-к-1 про звільнення ОСОБА_3 , підставною зазначено «заява ОСОБА_3 від 11 березня 2020 року».

Позивач ознайомлений з даним розпорядженням 12.03.2020, про що свідчить власний підпис ОСОБА_3 .

12.03.2020 позивачем також отримано трудову книжку, про що свідчить проставлений позивачем підпис в Книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них.

Відтак, колегія суддів вважає, що позивач дізнався про порушення свїх прав саме 12.03.2020.

Однак на переконання суду доводи позивача щодо поважності пропущення строку звернення до суду з позовною заявою є обгрунтованими та такими які заслуговують на увагу з огляду на таке.

Так, зокрема встановлено, що з 02.03.2020 знаходився у черговій відпустці. Ця відпустка була зумовлена необхідністю доглядом за сином, який внаслідок важкої травми потребує постійної сторонньої допомоги, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААА № 827647 від 15.11.2018.

З дати звільнення до моменту звернення з запитом до відповідача 11.12.2020 та отримання відповіді на запит про отримання публічної інформації від 07.12.2020 з додатком - належним чином засвідченою копією своєї особової справи на 37 аркушах, з якої він дізнався про відсутність погодження свого звільнення з головою обласної державної адміністрації, позивач займався реабілітацією свого сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є інвалідом першої групи «А» і потребує постійної сторонньої допомоги.

Під час апеляційного розгляду позивач надав пояснення та зазначив, що син є інвалідом першої групи внаслідок важкої політравми, отриманої після ДТП, як це підтверджується довідкою ТОВ «Міжнародна реабілітаційна клініка Козявкіна від 01.03.2021 № 125/3-37. В період з 02 березня до 17 березня 2020 року та з 05 жовтня по 30 жовтня 2020 року його син, який потребував постійної сторонньої допомоги, перебував в Державній реабілітаційній установі «Центр комплексної реабілітації для осіб з інвалідністю «Галичина» смт. Люблін Великий, що стверджується Випискою № 308 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 17.03.2020, яка міститься у матеріалах справи, та Випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 30.10.2020. Випискою № 308 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого; випискою із історії хвороби ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо проходження нейрофізіологічної реабілітації за системою проф. Козявкіна за період 06.07.2020 по 17.07.2020, направленням на медико-соціально-експертну експертну комісію (МСЕК) від 11.11.2020; посвідченням серії НОМЕР_1 ; довідкою до акта огляду медико-соціально-експертною комісією № 827647; випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного ) хворого; посвідченням серії НОМЕР_1 від 11.12.2019: довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією № 358522 від 23.11.2020; випискою з історії хвороби ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо проходження нейрофізіологічної реабілітації за системою проф. Козявкіна за період 07.12.2020 по 18.12.2020.

Колегія суддів переконана, що у позивача існувала непереборна необхідність насамперед щодо лікування, догляду та реабілітації свого сина. Ці обставини за своєю значимістю є значно пріорітетнішими перед зверненням до суду. Суд апеляційної інстанції приймає доводи апелянта щодо поважності причин пропуску строку для звернення до суду із позовом, а відтак вважає їх поважними.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно не надав належної оцінки письмовим доказам, які були долучені позивачем до матеріалів справи на підтвердження об`єктивної неможливості звернутися до суду за захистом своїх порушених трудових прав у період з 12.03.2020 до 29.12.2020, через безпосередній догляд за сином, який став інвалідом першої групи, оскільки з 02.03.2020 до 18.12.2020 відбувалася його реабілітація і проходження медичних оглядів.

Частина 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати вирішення спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99). Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Bellet v. France від 04.12.1995). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні від 05.12.2018 (справа №П/9901/736/18) згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним.

Таким чином, на думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, а тому є підстави вважати, що висновок суду про залишення позовної заяви без розгляду є передчасним, оскільки позивач пропущено строки звернення до суду з поважних причин.

Відповідно до ст. 320 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, коли має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

З врахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи, оскільки винесена з порушенням норм процесуального права та з неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для справи.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 250, 308, 311, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 18 березня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 380/12609/20 скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді В. З. Улицький
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 26 травня 2021 року