Справа № 400/4251/20
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2021-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2021 р. № 400/4251/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лебедєвої Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Баштанської райдержадміністрації та Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації про визнання протиправними та скасування наказів від 10.03.2020 року № 19-к, № 18-к; поновлення на посаді; зобов`язання вчинити певні дії; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 11.03.2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (надалі - позивачі) до Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації (надалі - відповідач 1) про:

- визнання протиправними і скасування наказів Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації від 10.03.2020 року № 19-к "Про звільнення ОСОБА_1 ", № 18-к "Про звільнення ОСОБА_2 ";

- поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу праці та соціально-трудових відносин управління соціального захисту населення райдержадміністрації;

- поновлення ОСОБА_2 на посаді головного спеціаліста відділу праці та соціально-трудових відносин управління соціального захисту населення райдержадміністрації;

- зобов`язання Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації провести повний розрахунок не виплаченої компенсації за невикористані 3 дні додаткової відпустки ОСОБА_2 ;

- стягнення з Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.03.2020 року по день фактичного поновлення на роботі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 працювали в Управлінні соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації. На момент звільнення ОСОБА_1 займала посаду начальника відділу праці та соціально-трудових відносин Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації. На момент звільнення ОСОБА_2 займав посаду головного спеціаліста відділу праці та соціально-трудових відносин Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації. Наказом Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації від 10.12.2019 року № 71 "Про упорядкування структури та встановлення граничної чисельності державних службовців структурних підрозділів управління соціального захисту населення Березнегуватської районної державної адміністрації" внесено зміни до структури та штатного розпису Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації, а саме ліквідовано відділ праці та соціально-трудових відносин Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації та скорочено посади начальника відділу праці та соціально - трудових відносин та двох головних спеціалістів відділу. Наказами від 10.03.2020 року №19-к "Про звільнення ОСОБА_1 " та № 18-к "Про звільнення ОСОБА_2 " позивачів було звільнено з займаних посад відповідно до п.1 ст.87 Закону України "Про державну службу", п.1 ст.40 КЗпП України. Вказали, що з моменту отримання від відповідача попередження про звільнення (27.12.2019 року) по день звільнення позивачі не отримали від відповідача жодної пропозиції щодо переведення на іншу посаду відповідно до їх кваліфікації, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи у цьому державному органі, структурних підрозділах управління соціального захисту населення райдержадміністрації. В період проведення скорочення державних службовців, позивачів по справі, з 14.02.2020 року в управлінні соціального захисту населення райдержадміністрації обліковувалась вакантна посада - начальника відділу з фінансових питань, автоматизованої обробки інформації та контролю за виплатою державних допомог, пільг та компенсацій. Наявність вакантної посади давало право ОСОБА_3 на отримання пропозиції по переведенню без проходження конкурсного відбору. Згідно з частиною першою статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема пунктом 1 статті 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У разі якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згоду на розірвання трудового договору надає профспілковий представник. В управлінні соціального захисту населення райдержадміністрації профспілковий комітет не створено, натомість інтереси працівників установи (в тому числі і при звільнені) представляє обраний представник трудового колективу ( ОСОБА_4 ), який уповноважений на підписання колективного договору та контролює його виконання шляхом звітування перед трудовим колективом двічі на рік. 11.12.2019 року начальником управління соціального захисту населення райдержадміністрації було видано наказ № 72 "Про утворення робочої комісії щодо дотримання законодавства під час скорочення державних службовців управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації". 23.12.2019 року утвореним дорадчим органом, робочою комісією, було складено офіційний документ, протокол №1 "Засідання робочої комісії щодо дотримання законодавства під час скорочення державних службовців управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації". Відповідно до даного офіційного документу було погоджено ліквідацію відділу праці та соціально-трудових відносин та розглянуто право на залишення на роботі працівників управління. Враховуючи норми п.122 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2018 р. № 50 протокол повинен доводитись до заінтересованих осіб, відповідно до яких прийнято рішення про скорочення. Натомість, відповідач неодноразово відмовляв в його отримані. Разом з тим, згідно з абз.2 пункту 9 Порядку надання державним службовцям додаткових оплачуваних відпусток під час звільнення державного службовця йому виплачується грошова компенсація за всі дні невикористаної ним додаткової відпустки.

В день звільнення, 10.03.2020 року, відповідач виплатив ОСОБА_2 компенсацію за невикористаних 12 днів основної відпустки. В свою чергу, за невикористані 3 дні додаткової відпустки, які надаються відповідно до частини першої статті 58 Закону України "Про державну службу", компенсація не проведена.

Ухвалою від 06.10.2020 року Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 400/4251/20 та ухвалив розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засдання на 04.11.2020 року.

02.11.2020 року до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, послався на те, що у відповідності до змін та доповнення до посадової інструкції, затвердженої начальником управління соціального захисту населення райдержадміністрації №3 від 15.01.2019 року, начальника відділу - позивача ОСОБА_1 було ознайомлено про те, що на посаду начальника відділу праці та соціально-трудових відносин призначається особа, яка має вищу освіту відповідного професійного спрямування за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістр, спеціаліст. У відповідності до змін та доповнення до посадової інструкції, затвердженої начальником управління соціального захисту населення райдержадміністрації №3 від 15.01.2019 року, головного спеціаліста - позивача ОСОБА_2 було ознайомлено про те, що на посаду головного спеціаліста відділу праці та соціально-трудових відносин призначається особа, яка має вищу освіту відповідного професійного спрямування за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістр, спеціаліст. Позивачів з зазначеними змінами до їх посадових інструкцій ознайомлено, шляхом отримання їх копій. ОСОБА_1 освітній ступень магістр, закладом вищої освіти не присуджувався. ОСОБА_2 , освітній ступень молодший бакалавр або бакалавр, закладом вищої освіти не присуджувався. В зв`язку з чим, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 законно звільнено з посад державних службовців. З метою дотримання законодавства під час скорочення державних службовців в управлінні наказом начальника управління було створено робочу групу (наказ від 11.12.2019 року № 72), що підтверджує факт колегіального, а не одноосібного, "на власний розсуд" прийняття рішення щодо упорядкування структури управління (ліквідація відділу, скорочення посад). До складу робочої групи були включені: представник від колективу державних службовців ОСОБА_5 , яка уповноважена на підписання колективного договору, деякі керівники структурних підрозділів управління та головний спеціаліст з вищою юридичною освітою, головний спеціаліст з питань персоналу управління. Відповідно до Закону України "Про державну службу" (зі змінами) не застосовується положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення. Постановою Кабінету Міністрів України від 03 листопада 2019 року № 926 " Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України та скасування постанови Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019р. № 746" доведено граничну чисельність працівників районних державних адміністрацій по Миколаївській області. В постанові йдеться щодо скорочення по Миколаївській області 136 штатних одиниць державних службовців установ соціального захисту населення та наявних вакантних посад. Визначення кількості штатних одиниць державних службовців установ соціального захисту населення по регіонам, що підлягає скороченню проведено на підставі аналізу даних по наданню соціальних послуг, а саме: призначення державних допомог, пільг і субсидій відповідно до кількості населення. Розпорядженням голови Миколаївської облдержадміністрації № 539-р від 26.11.2019 року "Про розподіл граничної чисельності працівників районних державних адміністрацій" Березнегуватській райдержадміністрації була доведена гранична чисельність: окремо по апарату райдержадміністрації 14 штатних одиниць і окремо по структурних підрозділах 37,5 штатних одиниць (з них: управління соціального захисту населення 12 штатних одиниць і служба у справах дітей 5 штатних одиниць). На виконання вищеназваного розпорядження голови Миколаївської облдержадміністрації були прийняті розпорядження голови Березнегуватської РДА від 06.12.2019 року № 228 "Про встановлення граничної чисельності працівників структурних підрозділів Березнегуватської райдержадмі ніс грації" та від 06 грудня 2019 року № 229 "Про упорядкування структури та штату працівників Березнегуватської районної державної адміністрації", відповідно до яких гранична чисельність державних службовців управління соціального захисту населення райдержадміністрації встановлена на рівні 12 штатних одиниць. Штатна чисельність управління станом на 01.01.2019 року складала 22 одиниці, тобто скороченню підлягало 10 штатних одиниць або 45% від загальної кількості державних службовців управління. Виконуючи вищезазначене розпорядження прийнято наказ начальника управління від 10.12.2019 року № 71 "Про упорядкування структури та встановлення граничної чисельності державних службовців структурних підрозділів управління соціального захисту населення Березнегуватської районної державної адміністрації". Відповідним наказом було затверджено структуру управління, яка введена в дію з 11.03.2020 року. Відповідний наказ доведено до відому керівників структурних підрозділів управління під особистий підпис та видано копії наказу. З метою дотримання законодавства під час скорочення державних службовців в управлінні наказом начальника управління було створено робочу комісію (наказ від 11.12.2019р. № 72). Результати роботи комісії відображені в протоколі № 1 від 23.12.2019 року. Враховуючи рішення робочої комісії було видано наказ начальника управління від 26.12.2019 року № 79 "Про попередження державних службовців управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації про заплановане звільнення". Спеціалістом з питань персоналу управління 27.12.2019 року було видано особисто кожному працівнику письмові повідомлення про наступне звільнення з 11.03.2020 року. ОСОБА_1 від підпису про отримання повідомлення відмовилась, про що складено акт за підписом шістьох осіб. Додатково повідомлення було направлено рекомендованим листом. Стосовно переважного права залишення на роботі вказав, що процедура звільнення державних службовців в зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на разі врегульована положеннями Закону України "Про державну службу". Отже, при звільненні державних службовців в зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, зокрема, відповідно до пункту 1 чи пункт у частини 1 статті 87 Закону, положення статті 49 Кодексу законів про працю України не застосовується. Тобто не враховується переважне право на залишення на роботі. Взагалі перестановка (перегрупування) державних службовців, переведення більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, за його згодою на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника законом "Про державну службу" не передбачено. Відповідно до статті 87 Закону України "Про державну службу" та роз`яснень Національного Агентства з питань державної служби України від 20.02.2020 року № 86 р/з: "Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). Тобто пропонування державному службовцю вакантної посади є правом керівника, а не обов`язком. Тим паче, на момент проведення скорочення державних службовців управління першочергово були скорочені вакантні посади в кількості 3-х штатних одиниць. Тобто вакантні посади на момент видачі повідомлень про наступне звільнення в управлінні були відсутні. Вакантна посада начальника відділу з фінансових питань, автоматизованої обробки інформації та контролю за виплатою державних допомог, пільг та компенсацій - головний бухгалтер утворилась з 17.02.2020 року, в зв`язку зі звільненням державного службовця. Позивачем ОСОБА_1 , в позовній заяві невірно вказана назва посади, а саме не зазначено основне - головний бухгалтер. Дана посада вимагає відповідної спеціальної освіти, яка відсутня у позивача. Це й стало основною причиною чому дана посада не була запропонована позивачу ОСОБА_1 . В зв`язку з відсутністю в управлінні державних службовців, яких можливо було перевести на вищезазначену вакантну посаду було видано наказ від 17.02.2020р. № 12 "Про оголошення конкурсу на зайняття вакантної посади державної служби категорії "Б". Інформація про конкурс розміщена на порталі вакансій державної служби 17.02.2020 року. Позивач ОСОБА_1 , займаючи посади категорії "Б", не підвищувала свій професійний рівень. Курси підвищення кваліфікації не проходила. В 17.11.2015 р. під час виїзного семінару Чорноморського державного університету імені Петра Могили (тобто при Березнегуватській РДА, за місцем роботи) пройшла навчання за програмою (1 день) з питань запобігання і протидії корупції . Тобто, з листопада 2011 року і до моменту скорочення - березень 2020 року - 1 навчання. Позивач ОСОБА_2 в період з січня 2017 року до моменту звільнення 09.11.2017 року пройшов навчання в Миколаївському обласному центрі перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників органів державної влади за програмою тематичного короткотермінового семінару на тему: "Забезпечення роботи щодо реалізації норм Закону України "Про зайнятість населення" Ведення соціального діалогу на рівні районів та міст області". Взагалі робота відділу носила інертний, безініціативний характер: збиралась статистична звітність, використовувались одні й ті ж дані в різних звітах, до різних інстанцій. Начальник відділу - позивач ОСОБА_1 не застосовувала дієвих, сучасних форм роботи, що негативно впливало на рейтинг установи. Інформаційно-роз`яснювальна робота, основне завдання відділу, проводилась без виїздів на підприємства для зустрічей з трудовими колективами (керівництвом управління постійно пропонується можливість забезпечення транспортом для здійснення виїздів). Виїзди районної комісії з легалізації зайнятості населення проводились за участю начальника управління, а не особою, на яку покладені дані функції - позивача ОСОБА_1 . Питання взяття участі в семінарах, нарадах, "круглих столах" або їх організації сприймалось дуже агресивно. Потягом 2019 року проведено одну комісію з питань виплати заробітної плати. Будь-які разові доручення не виконувались, або виконувались з вимогою встановлення додаткових доплат чи набавок. На час вакантних посад у відділі безперебійне його функціонування начальником відділу не забезпечувалось (невиконання контрольних документів), робота виконувалась заступником начальника управління. Щодо виплати компенсації позивачу ОСОБА_2 за невикористані дні додаткової відпустки за стаж державної служби, вказав, що відповідно до доповідної записки головного спеціаліста з питань персоналу, звернень громадян, контролю та сімейної політики ОСОБА_6 від 13.10.2020 року під час поточної роботи виявлена допущена помилка щодо обчислення та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки державному службовцю - позивачу ОСОБА_2 . За даними трудової книжки - позивача ОСОБА_2 стаж державної служби на день його звільнення (11 березня 2020 року) складає 23 роки 0 місяців 26 днів. Під час звільнення позивача ОСОБА_2 потрібно було б виплатити компенсацію за невикористану відпустку за стаж державної служби - 23 роки (15 календарних днів) оскільки даний вид відпустки не було ним використано у 2020 році. Позивач ОСОБА_2 набув таке право на щорічну додаткову відпустку за стаж державної служби тривалістю 15 календарних днів з 14 лютого 2020 року. Відповідно до наказу начальника управління від 13.10.2020 року № 33-к "Про здійснення перерахунку та виплати грошової компенсації позивачу ОСОБА_2 " проведено нарахування та 20.10.2020 року виплачено компенсацію в розмірі 4539,45 грн., з яких: податок (ПДФО та військовий збір) - 885,19 грн., фактично отримано - 3654,26 грн.

Підготовче судове засідання, призначене на 04.11.2020 року, відкладено на 25.11.2020 року.

06.11.2020 року до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від позивачів надійшла відповідь на відзив, в якій позивачі вказали, що ОСОБА_2 був призначений відповідачем на посаду головного спеціаліста з 11.01.2017 року за результатами проходження конкурсного відбору, коли вже діяв Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889. Документи про освіту були надані головному спеціалісті з питань персоналу управління. Прорядок призначення позивачів по справі на посади, проходження ними державної служби, не відповідність займаним посадам, через відсутність вищої освіти не є предметом адміністративного позову. Посилання відповідача по справі на відсутність у позивача ОСОБА_1 відповідної спеціальної освіти, яка стала причиною відмови в переведені на вакантну посаду в відділі з фінансових питань, автоматизованої обробки інформації та контролю за виплатою державних допомог, пільг та компенсацій-головного бухгалтера є безпідставною. Дана вакантна посада зявилася 17.02.2020 р., але позивачеві по справі не пропонувалась при тому, що ОСОБА_1 має досвід роботи на посаді головного бухгалтера 3 роки, про що свідчить запис в трудовій книжці; стаж роботи на керівних посадах. На момент скорочення пропрацювала в управлінні більше 15 років на посадах начальника відділу автоматизованої обробки інформації та контролю за соціальними виплатами, заступника начальника управління з соціальних питань та мала безпосередне відношення до бухгалтерського обліку. Вказали, що кваліфікація працівника визначається такими факторами, як: рівень загальних і спеціальних знань; стаж роботи на даній або аналогічній посаді, необхідний для оволодіння професією. Для керівників мова йде також про рівень організаційних навичок. Зазначили , що ОСОБА_2 працював на державній службі в Управлінні юстиції Березнегуватського району на посаді головного спеціаліста в період з 29.11.2004 р. по 04.05.2016 р. (до ліквідації районних управлінь юстиції в Україні) та контролював дотримання вимог чинного законодавства України, в тому числі і трудового в державних установах з питань правової роботи та правової освіти населення. Разом з тим, ОСОБА_6 (спеціаліст, якому було надано переважне право на залишення на роботі) має кваліфікацію вчителя української мови та зарубіжної літератури, а на посаді головного спеціаліста з персоналу управління на момент скорочення пропрацювала 1 рік 9 місяців. Зазначили, що посилання відповідача по справі на відсутність в Законі України "Про державну службу" поняття переведення більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, за його згодою на іншу посаду, звільнивши з неї менш кваліфікованого працівника є хибними та безпідставними, оскільки звільнення позивачів, відповідачем проводилось відповідно до вимог КЗпП України. Також, зазначили, що роз`яснення Національного Агенства з питань державної служби України від 20.02.2020 року №86 р/з , на які відповідач посилається носять інформаційний характер і не можуть використовуватись як нормативно - правовий документ.

17.11.2020 року до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач вказав, що ОСОБА_1 призначена на посаду головного спеціаліста відділу соціальних гарантій управління праці та соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації з 6 жовтня 2004 року, як така, що перебувала у кадровому резерві. ОСОБА_1 займала в управлінні за період проходження державної служби посаду з 01.01.2008 року по 01.11.2011 року - заступник начальника управління по соціальним виплатам та компенсаціям. За результатами атестації, яка проводилась атестаційною комісією райдержадміністрації в грудні 2010 року була атестована за умови отримання вищої освіти. За рік умова не була виконана і ОСОБА_1 за заявою останньої перейшла на нижчу посаду - начальника відділу праці та соціально-трудових відносин управління. Рекомендації щодо здобуття вищої освіти отримувала неодноразово під час щорічного оцінювання, як і рекомендації працювати над підвищенням рівня професійної кваліфікації. уваги ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці для виявлення працівників, які підлягають у першу чергу залишенню на роботі при скороченні штатів, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Для проведення такого аналізу наказом начальника управління від 11.12.2019 року № 72 була створена робоча комісія. Результати роботи комісії відображені в протоколі № 1. Данні, які враховувались членами комісії для визначення переважного права одного державного службовця перед іншим на залишення на роботі: рівень освіти, проходження курсів підвищення кваліфікації, нагородження та відзнаки, ранги та стаж. Щодо досвіду роботи позивача ОСОБА_1 головним бухгалтером вказав, що відповідно до копії трудової книжки, що знаходиться в особовій справі з`ясовано, що в період з 12.09.1990 року по 16.01.1993 року позивач по справі ОСОБА_1 працювала головним бухгалтером в колгоспі "Червона зірка" та була звільнена за власним бажанням. Даний досвід роботи не може бути врахований. Перебування на інших керівних посадах в управлінні не дає права, не маючи спеціальної освіти, претендувати на посаду головного бухгалтера управління. Позивачами по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не спростовані факти викладені управлінням соціального захисту населення у відзиві, які заперечують їх твердження про упереджене ставлення до них, а саме: преміювання в однокових розмірах з іншими державними службовцями; відсутність перешкод у використанні права на відпустку в будь-яких для них зручний час та термін перебування в ній; створення матеріально-технічного умов для праці. Також, вказав, що копія протоколу № 1 робочої комісії (повна версія) була вручена ОСОБА_1 28.02.2020 року головним спеціалістом райдержадміністрації.

24.11.2020 року до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від позивачів надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просили суд:

- визнання протиправними і скасування наказів Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації від 10.03.2020 року № 19-к "Про звільнення ОСОБА_1 ", № 18-к "Про звільнення ОСОБА_2 ";

- поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу праці та соціально-трудових відносин управління соціального захисту населення райдержадміністрації;

- поновлення ОСОБА_2 на посаді головного спеціаліста відділу праці та соціально-трудових відносин управління соціального захисту населення райдержадміністрації;

- стягнення з Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.03.2020 року по день фактичного поновлення на роботі у сумі 226891,45 грн.

- стягнення з Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку компенсації за дні невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за вислугу років в сумі 2616558, 82 грн.

- стягнення з Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації на користь ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за вислугу років в сумі 6083, 18 грн.

Ухвалою від 26.11.2020 року суд продовжив шістдесятиденний строк підготовчого провадження у справі №400/4251/20 на тридцять днів та відклав підготовче засідання по даній адміністративній справі на 12.01.2021 року.

Підготовче судове засідання, призначене на 12.01.2021 року, відкладено на 03.02.2021 року.

01.02.2021 року до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, послався на те, що відповідно до графіку щорічних відпусток, затвердженого начальником управління 3 січня 2020р., на підставі особистої заяви ОСОБА_1 від 21.01.2020 року, наказом від 21.01.2020 року № 2-к надано частину основної щорічної відпустки терміном 15 календарних днів з 03.02.2020 року по 17.02.2020 рік включно, за період роботи 06.10.2019 по 05.10.2020 року з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати. На підставі наказів начальника управління від 10.12.2019 року № 71 "Про упорядкування структури та встановлення граничної чисельності державних службовців структурних підрозділів управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації", від 26.12.2019 року № 79 "Про попередження державних службовців структурних підрозділів управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації про заплановане звільнення" наказом від 10.03.2020 року №19-к звільнено ОСОБА_7 - начальника відділу праці та соціально-трудових відносин управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації з 11 березня 2020 року з проведенням повного розрахунку та виплатою вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат. На момент звільнення спеціалістом з питань персоналу управління проведено аналіз використання державним службовцем ОСОБА_1 додаткової відпустки за стаж державної служби та зроблено висновок про відсутність права на зазначену відпустку на момент звільнення. З метою забезпечення дотримання чинного законодавства, правильності нарахування та виплати компенсації за невикористану додаткову відпустку за стаж державної служби управлінням 11.03.2020 року (вих. № 399/01) направлено лист до Міжрегіонального управління Національного агентства України з питань державної служби в Одеській, Миколаївській та Херсонської областях, Автономній республіці Крим та м. Севастополі про надання роз`яснення щодо порядку виплати компенсації за невикористану додаткову відпустку за стаж державної служби при звільненні за п.1 ч.1 ст. 87 Закону України від 10.12.2015 року № 889-VIII "Про державну службу" стосовно ОСОБА_1 з наданням копії всієї трудової книжки. 20.03.2020 року за № 47/ТО 03-26 "Про надання роз`яснення" управління отримало відповідь на запит, який підтвердив правильність проведеного аналізу головним спеціалістом з питань персоналу управління щодо відсутності права у ОСОБА_1 на компенсацію за невикористану додаткову відпустку за стаж державної служби в зв`язку з ненастанням періоду у 2020 році. Відповідно до наданої відповіді за даними трудової книжки ОСОБА_1 стаж державної служби на день її звільнення (10 березня 2020 року) складає 23 роки 09 місяців 28 днів. Під час звільнення ОСОБА_1 компенсація за стаж державної служби (15 календарних днів) мала б бути виплачена після 15 травня 2020 року. Оскільки приведеною датою для набуття права на щорічну додаткову відпустку за стаж державної служби є 15 травня щороку. В 2019 році право на додаткову відпустку за стаж державної служби державним службовцем ОСОБА_1 використано. Право на цей вид відпустки у 2020 році ОСОБА_1 мало настати тільки у травні 2020 року. Тому компенсація за додаткову відпустку (15 календарних днів) за стаж державної служби при звільнення не виплачувалась. Щодо зобов`язання відповідача провести повний розрахунок невиплаченої компенсації за невикористані 3 дні додаткової відпустки ОСОБА_2 вказав, що управлінням проведено виплату за 15 днів за весь наступний період, в який він мав право на додаткову відпустку (з 01.03.2020 року по 01.03.2021 року).

01.02.2021 року до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від позивачів надійшли додаткові письмові пояснення, в яких вказав, що не дотримання відповідачем по справі при проведені 10.03.2020 року звільнення позивачів вимог ст. 116 КЗпПУ, в частині невиплати всіх належних сум при звільнені (компенсації за невикористані дні за стаж державної служби); ненадання довідни про належні працівникові суми при звільнені тягне за собою відповідальність за затримку розрахунку при звільнені, передбачену ст. 117 КЗпПУ.

Підготовче судове засідання, призначене на 03.02.2021 року, відкладено на 23.02.2021 року.

Ухвалою від 23.02.2021 року суд замінив первісного відповідача по справі № 400/4251/20 - Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації належним - Управлінням соціального захисту населення Баштанської райдержадміністрації (вул. Героїв Небесної Сотні, 37, м. Баштанка, Миколаївська область, 56100) та відклав підготовче судове засідання на 24.03.2021 року.

23.03.2021 року до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від Управління соціального захисту населення Баштанської райдержадміністрації надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач вказав, що Постановою КМУ від 03.11.2019 року № 926 "Деякі питання діяльності місцевих державних адміністрацій на всій території України". На виконання вказаної постанови КМУ № 926 від 03.11.2019 року розпорядженням голови Миколаївської обласної адміністрації від 26.11.2019 року № 539-р зменшено граничну чисельність працівників Березнегуватської районної державної адміністрації до 14 штатних одиниць і окремо по структурним підрозділам 37,5 штатних одиниць. На виконання вищезазначеного розпорядження прийнято розпорядження голови Березнегуватської районної державної адміністрації від 06.12.2019 року № 228 "Про встановлення граничної чисельності працівників структурних підрозділів Березнегуватської районної державної адміністрації" та від 06.12.2019 року № 229 "Про упорядкування структури та штату Березнегуватської районної державної адміністрації", яким затверджена нова структура Березнегуватської районної державної адміністрації, а саме - зменшено, зокрема, штатну чисельність Управління соціального захисту населення на 10 штатних одиниць. Виконуючи вищезазначене розпорядження прийнято наказ начальника управління від 10.12.2019 року №71 "Про упорядкування структури та встановлення граничної чисельності державних службовців структурних підрозділів управління соціального захисту населення Березнегуватської районної державної адміністрації". Даним наказом затверджено структуру управління, яка введена в дію з 11.03.2020 року, де посади позивачів було скорочено. 26.12.2019 року прийнято наказ начальника управління № 79 "Про попередження державних службовців управління соціального захисту населення Березнегуватської районної державної адміністрації про заплановане звільнення". 27.12.2019 року Управлінням соціального захисту населення попереджено працівників управління про наступне вивільнення з 11.03.2020р., у тому числі і позивачів, про що свідчить підпис ОСОБА_8 , на відповідному письмовому повідомлені, ОСОБА_1 від підпису про отримання повідомлення відмовила ,про засвідчує акт за підписом шістьох осіб. Додатково повідомлення було направлено рекомендованим листом. Наказами від 10.03.2020 року №№ 18-к та 19-к позивачів звільнено на підставі п.1 ч.1 ст. 87 Закону України "Про державну службу". Пункт 1 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу" передбачає, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штрату державних службовців, реорганізація державного органу. Частина 3 цієї статті визначає, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше, ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення. Починаючи з 25.09.2019 року для припинення державної служби внаслідок скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідації або реорганиації державного органу роботодавець (суб`єкт призначення або керівник державної служби) вже не зобов`язаний пропонувати держслужбовцю іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншу роботу (посади державної служби) у цьому державному органі. Суб`єкт призначення або керівник державної служби згідно діючої ч.3 ст.87 Закону України "Про державну службу" має право, а не зобов`язаний пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). Що стосується позовної вимоги ОСОБА_2 про виплату компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за стаж державної служби, то дана вимога відповідачем вже виконана добровільно та позивачу перераховані всі передбачені законодавством кошти (копія матеріалів в справі).

Протокольною ухвалою від 24.03.2021 року суд залучив Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації в якості другого відповідача у справі №400/4251/20.

Ухвалою від 24.03.2021 року суд закрив підготовче провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Баштанської райдержадміністрації та Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністраці про визнання протиправними та скасування наказів від 10.03.2020 року № 19-к, № 18-к; поновлення на посаді; зобов`язання вчинити певні дії; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 11.03.2020 року та призначити справу № 400/4251/20 до судового розгляду по суті на 24.03.2021 року на 10:45 год.

В судовому засіданні 24.03.2021 року ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та клопотав про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник Управління соціального захисту населення Баштанської райдержадміністрації проти позову заперечив та клопотав про розгляд справи в порядку письмового провадження.

ОСОБА_1 в судове засідання, призначене на 24.03.2021 року не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином. До канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності в порядку письмового провадження.

Представник Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації в судове засідання, призначене на 24.03.2021 року не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Заяв чи клопотань до суду не надходило.

Суд клопотання представників сторін задовольнив та на підставі ч. 9 ст. 205 КАС України здійснив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, ознайомившись з заявами учасників справи по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 працювала в Управлінні соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації на різних посадах, що підтверджується копією трудової книжки. Остання займана посада позивача - начальника відділу праці та соціально-трудових відносин Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації.

ОСОБА_2 працював в Управлінні соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації на посаді головного спеціаліста відділу праці та соціально-трудових відносин Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.11.2019 року № 926 "Деякі питання діяльності місцевих державних адміністрацій на всій території України" зменшено граничну чисельність працівників місцевих державних адміністрацій на всій території України.

На виконання вказаної постанови КМУ № 926 від 03.11.2019 року розпорядженням голови Миколаївської обласної адміністрації від 26.11.2019 року № 539-р зменшено граничну чисельність працівників Березнегуватської районної державної адміністрації до 14 штатних одиниць і окремо по структурним підрозділам 37,5 штатних одиниць.

На виконання вищезазначеного розпорядження прийнято розпорядження голови Березнегуватської районної державної адміністрації від 06.12.2019 року № 228 "Про встановлення граничної чисельності працівників структурних підрозділів Березнегуватської районної державної адміністрації" та від 06.12.2019 року № 229 "Про упорядкування структури та штату Березнегуватської районної державної адміністрації", яким затверджена нова структура Березнегуватської районної державної адміністрації, а саме - зменшено, зокрема, штатну чисельність Управління соціального захисту населення на 10 штатних одиниць.

Наказом Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації від 10.12.2019 року № 71 "Про упорядкування структури та встановлення граничної чисельності державних службовців структурних підрозділів управління соціального захисту населення Березнегуватської районної державної адміністрації" внесено зміни до структури та штатного розпису Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації, а саме ліквідовано відділ праці та соціально - трудових відносин Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації та скорочено посади начальника відділу праці та соціально - трудових відносин та двох головних спеціалістів відділу.

11.12.2019 року начальником Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації було видано наказ № 72 "Про утворення робочої комісії щодо дотримання законодавства під час скорочення державних службовців управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації".

23.12.2019 року утвореним дорадчим органом, робочою комісією, було складено протокол Засідання робочої комісії щодо дотримання законодавства під час скорочення державних службовців управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації №1. Відповідно до даного протоколу було погоджено ліквідацію відділу праці та соціально-трудових відносин та розглянуто право на залишення на роботі працівників управління.

26.12.2019 року начальником Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації було видано наказ № 79 "Про попередження державних службовців Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації про заплановане звільнення".

27.12.2019 року Управлінням соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації попереджено працівників управління про наступне вивільнення з 11.03.2020 року, зокрема ОСОБА_2 , про що свідчить його підпис на письмовому повідомлені.

ОСОБА_1 від підпису про отримання повідомлення відмовилась, в зв`язку з чим складено акт про відмову від підпису про отримання повідомлення. Повідомлення було направлено рекомендованим листом.

10.03.2020 року Управлінням соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації видано наказ № 18-к про звільнення ОСОБА_2 з посади головного спеціаліста відділу праці та соціально-трудових відносин Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації з 11 березня 2020 року відповідно до п.1 ч.1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" та п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Крім того, 10.03.2020 року Управлінням соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації видано наказ № 19-к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу праці та соціально-трудових відносин Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації з 11 березня 2020 року відповідно до п.1 ч.1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" та п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Вважаючи своє звільнення незаконним, позивачі звернулися з позовом до Миколаївського окружного адміністративного суду про скасування наказів про звільнення та поновлення на роботі.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначені Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 року N 889-VIII (далі - Закон України № 889-VIII).

Частинами першою та другою статті 1 цього Закону визначено, що державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

За приписами частини першої статті 3 Закону України № 889-VIIІ, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Положеннями частини третьої статті 5 Закону України № 889-VIII визначено, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців в частині відносин, не врегульованих цим законом.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 83 Закону України № 889-VIII, державна служба припиняється: за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

Підстави припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення визначені статтею 87 Закону України № 889-VIII, зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 цієї статті підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» 14 січня 2020 р. № 440-IX, який набув чинності 17.02.2020 р., були внесені зміни у названу статтю Закону України «Про державну службу».

Відповідно до цих змін суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення. Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

Водночас, на час попередження позивача про наступне звільнення, Законом України № 889-VIII не була передбачена процедура вивільнення державних службовців у разі скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури нормами.

У період видання начальником Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації наказу № 79 від 26.12.2019 року «Про попередження державних службовців Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації про заплановане звільнення» частиною 3 статті 87 Закону України «Про державну службу» передбачалось, що суб`єкт призначення приймає рішення про припинення державної служби з підстав, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, у п`ятиденний строк з дня настання або встановлення відповідного факту. Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

Відтак, в цій частині на позивачів поширюється дія норм законодавства про працю.

Положеннями ст.36 КЗпП України передбачено загальні підстави припинення трудового договору, однією з яких є: з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41).

В той же час, згідно із ч.ч. 2 та 3 ст.36 КЗпП України, зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору.

У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою цієї статті передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 49-2 КЗпП України встановлено порядок вивільнення працівників.

Так, відповідно до частин першої-третьої вказаної статті (в редакції, чинній до 02.02.2020) про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством (частина 2 ст.49-2 КЗпП України).

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників (частина 3 ст.49-2 КЗпП України).

Згідно зі ст.42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Верховним Судом України в пункті 19 постанови Пленуму від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

Також, Верховний Суд України в постановах від 17.10.2011 року (справа №21-237а11), від 28.10.2014 року (справа №21-484а14), від 19.01.2016 року (справа №810/1783/13-а) неодноразово висловлював правову позицію, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган мова йде фактично про його реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Таким чином, аналізуючи зміст вищенаведеного, можна дійти висновку, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці роботодавець повинен враховувати переважне право працівника на залишення на роботі.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.09.2019 року по справі №826/25248/15 (адміністративне провадження №К/9901/7798/18), від 26.09.2019 року по справі №806/405/17 (адміністративне провадження №К/9901/22320/18).

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

При проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника.

У постанові від 08.11.2019 року по справі №820/1783/16 Верховний Суд дійшов висновку, що зі змісту ст. 42 КЗпП України випливає, що у першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.

Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо. Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників.

Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом приготування довідки у довільній формі про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі. Тобто, ці обставини повинен був з`ясовувати сам роботодавець, приймаючи відповідне рішення.

Отже, при вивільненні працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, що підлягають скороченню. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у частині другій статті 42 КЗпП України.

Таким чином, наявність переважного права працівника у залишенні на роботі на рівнозначній посаді встановлюється саме роботодавцем шляхом здійснення порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню.

Крім того, згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору ( ч. 5 ст. 43 КЗпП України).

Згідно ч. 7, ч. 8 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Перевіряючи правомірність звільнення позивачів із займаної посади, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.11.2019 року № 926 "Деякі питання діяльності місцевих державних адміністрацій на всій території України" зменшено граничну чисельність працівників місцевих державних адміністрацій на всій території України.

На виконання вказаної постанови КМУ № 926 від 03.11.2019 року розпорядженням голови Миколаївської обласної адміністрації від 26.11.2019 року № 539-р зменшено граничну чисельність працівників Березнегуватської районної державної адміністрації до 14 штатних одиниць і окремо по структурним підрозділам 37,5 штатних одиниць.

На виконання вищезазначеного розпорядження прийнято розпорядження голови Березнегуватської районної державної адміністрації від 06.12.2019 року № 228 "Про встановлення граничної чисельності працівників структурних підрозділів Березнегуватської районної державної адміністрації" та від 06.12.2019 року № 229 "Про упорядкування структури та штату Березнегуватської районної державної адміністрації", яким затверджена нова структура Березнегуватської районної державної адміністрації, а саме - зменшено, зокрема, штатну чисельність Управління соціального захисту населення на 10 штатних одиниць.

Наказом Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації від 10.12.2019 року № 71 "Про упорядкування структури та встановлення граничної чисельності державних службовців структурних підрозділів управління соціального захисту населення Березнегуватської районної державної адміністрації" внесено зміни до структури та штатного розпису Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації, а саме ліквідовано відділ праці та соціально - трудових відносин Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації та скорочено посади начальника відділу праці та соціально - трудових відносин та двох головних спеціалістів відділу.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відбулось скорочення чисельності державних службовців внаслідок зміни структури та штатного розпису Березнегуватської РДА, а саме ліквідовано відділ праці та соціально - трудових відносин Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації та скорочено посади начальника відділу праці та соціально - трудових відносин та двох головних спеціалістів відділу за розпорядженнями голови відповідної адміністрації.

Судовим розглядом встановлено та не заперечувалось сторонами під час розгляду справи, що після попередження про наступне вивільнення та до прийняття наказу про звільнення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посади в Управлінні соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації не пропонувалися.

Як встановлено судом, на момент проведення скорочення державних службовців управління першочергово були скорочені вакантні посади в кількості 3-х штатних одиниць.

Тобто, вакантні посади на момент видачі повідомлень про наступне звільнення в управлінні були відсутні.

Тож, судом встановлено, що станом на 26.12.2019 року в штатному розписі управління були відсутні вакантні посади.

Судом також встановлено, що 11.12.2019 року начальником Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації було видано наказ № 72 "Про утворення робочої комісії щодо дотримання законодавства під час скорочення державних службовців управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації".

23.12.2019 року утвореним дорадчим органом, робочою комісією, було складено протокол Засідання робочої комісії щодо дотримання законодавства під час скорочення державних службовців управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації №1. Відповідно до даного протоколу було погоджено ліквідацію відділу праці та соціально-трудових відносин та розглянуто право на залишення на роботі працівників управління.

Робочою комісією було проаналізовано основні функціональні обов`язки головного спеціаліста з питань персоналу управління (до скорочення), головного спеціаліста з питань персоналу, звернень громадян, контролю та сімейної політики управління (після скорочення) (ОСОБА_6) та головного спеціаліста відділу праці та соціально-трудових відносин (ОСОБА_2) та зроблено висновок, що дані посади не є ідентичними за напрямками роботи.

Згідно протоколу Засідання робочої комісії щодо дотримання законодавства під час скорочення державних службовців управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації №1 вирішено:

1. Головному спеціалісту з питань персоналу Г. СТАНЧЕНКО:

1.1. Підготувати письмові повідомлення про наступне звільнення з пропозицією про переведення на іншу посаду наступним державним службовцям:

- ОСОБА_9 , заступнику начальника управління начальнику відділу соціальної допомоги та по роботі з сім`єю;

- ОСОБА_10 , заступнику начальника відділу соціальних виплат та компенсацій;

- ОСОБА_6, головному спеціалісту з питань персоналу управління.

1.2. Підготувати письмові повідомлення про наступне звільнення з неможливим переведенням на іншу посаду наступним державним службовцям:

- ОСОБА_11 , провідному спеціалісту відділу соціальної допомоги та по роботі з сім`єю;

- ОСОБА_12 , головному спеціалісту відділу соціальних виплат та компенсацій;

- ОСОБА_15, головному спеціалісту відділу з фінансових питань, автоматизованої обробки інформації та контролю за виплатою державних допомог, пільг та компенсацій;

- ОСОБА_1 , начальнику відділу праці та соціально- трудових відносин;

- ОСОБА_2, головному спеціалісту відділу праці та соціально-трудових відносин;

- ОСОБА_17, головному спеціалісту відділу праці та соціально-трудових відносин.

1.3. Підготувати письмове повідомлення про наступне скорочення вакантної посади головного спеціаліста відділу соціальних виплат та компенсацій переможцю конкурсу на зайняття вакантної посади державної служби:

- ОСОБА_13 .

2. Повідомлення про наступне звільнення вручити державним службовцям у строк до 10 січня 2020 року.

Так, зі змісту ст. 6 Закону України «Про державну службу» вбачається про те, що посада начальника відділу праці та соціально-трудових відносин управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації, яку займала до звільнення ОСОБА_1 відноситься до категорії «Б» - «керівники та заступники керівників структурних підрозділів державних органів незалежно від рівня юрисдикції таких органів».

ОСОБА_8 в свою чергу, до звільнення займав посаду головного спеціаліста відділу праці та соціального-трудових відносин управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації, яка у відповідності до цього Закону відноситься до категорії «В» - «інші посади державної служби, не віднесені до категорії «А» і «Б».

Також у відповідності до ст. 19 Закону України «Про державну службу» право на державну службу мають повнолітні громадяни України, які вільно володіють державною мовою та яким присвоєно ступінь вищої освіти не нижче: магістра - для посад категорій «А» і «Б»; бакалавра, молодшого бакалавра - для посад категорії «В».

У відповідності до п.1.4 посадової інструкції начальника відділу праці та соціально-трудових відносин, затвердженої 01.07.2013 року начальником управління соціального захисту управління ОСОБА_14 , на посаду начальника відділу призначається особа з вищою юридичною, економічною чи технічною освітою, стажем роботи за фахом у державній службі на посадах головного спеціаліста не менше 3-х років або стажем роботи за фахом на керівних посадах в інших сферах економіки не менш 5-ти років.

У відповідності до змін та доповнення до посадової інструкції, затвердженої начальником управління соціального захисту населення райдержадміністрації №3 від 15.01.2019 року, начальника відділу - ОСОБА_1. було ознайомлено про те, що на посаду начальника відділу праці та соціально-трудових відносин призначається особа, яка має вищу освіту відповідного професійного спрямування за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістр, спеціаліст.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 закінчила повний курс Дніпропетровського політехнікуму Мінмяспрому СРСР по спеціальності планування на підприємствах легкої промисловості з присвоєнням кваліфікації техніка-плановика. Також, ОСОБА_1 вступила в Таврійську державну агротехнічну академію на спеціальність - Економіка підприємства, але була відрахована з академії в зв`язку з переведенням в другий ВУЗ. Разом з тим, відомості про отриману ОСОБА_1 іншу освіту відсутні.

Тобто, ОСОБА_1 не має повної вищої освіти відповідного напрямку підготовки (магістр, спеціаліст).

Рекомендації щодо здобуття вищої освіти ОСОБА_1 отримувала неодноразово під час щорічного оцінювання, як і рекомендації працювати над підвищенням рівняпрофесійної кваліфікації.

У відповідності до п.1.4 посадової інструкції головного спеціаліста, затвердженої 11.01.2017 року начальником управління соціального захисту ОСОБА_14 , на посаду головного спеціаліста призначається особа, яка має вищу економічну чи технічну або середню-спеціальну освіту відповідного професійного спрямування, досвідом роботи за фахом в державній службі за фахом не менше 3-х років або загальний стаж у державній службі за не менш 5-ти років, або стаж роботи за фахом в інших сферах економіки не менш 7 років.

Так, ОСОБА_2 закінчив повний курс школи по спеціальності - юридична в Херсонській середній школй міліції МВС СРСР. ОСОБА_2 , освітній ступень молодший бакалавр або бакалавр, закладом вищої освіти не присуджувався.

Крім того, ОСОБА_1 , займаючи посади категорії «Б», не підвищувала свій професійний рівень. Курси підвищення кваліфікації не проходила. 17.11.2015 року під час виїзного семінару Чорноморського державного університету імені Петра Могили (тобто при Березнегуватській РДА, за місцем роботи) пройшла навчання за програмою (1 день) з питань запобігання і протидії корупції. Тобто, з листопада 2011 року і до моменту скорочення - березень 2020 року - 1 навчання.

ОСОБА_2 в період з січня 2017 року до моменту звільнення 09.11.2017 року пройшов навчання в Миколаївському обласному центрі перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників органів державної влади за програмою тематичного короткотермінового семінару на тему: «Забезпечення роботи щодо реалізації норм Закону України «Про зайнятість населення» Ведення соціального діалогу на рівні районів та міст області».

В свою сергу, ОСОБА_6 має повну вищу освіту, закінчила Миколаївський державний педагогічний інститут, за спеціальністю "Українська мова і література", кваліфікація вчитель української мови і літератури, зарубіжної літератури. На посаді головного спеціаліста з питань персоналу управління на момент скорочення складає 1 рік і 9 місяців.

Разом з тим, ОСОБА_6 має 16 років трудового стажу, з них 8 років працювала методистом Березнегувтського професійного ліцею. В 2010 році встановлено кваліфікаційну категорію «Спеціаліст вищої категорії» та присвоєно педагогічне звання: «Старший викладач». За час роботи в управлінні неодноразово проходила курси підвищення кваліфікації при Миколаївському обласному центрі перепідготовки та підвищення кваліфікації органів державної влади (вересень 2018 року з питань «Правові засади та практичні аспекти запобігання корупції», жовтень 2019 року з питань «Завдання служби управління персоналом, їх практична реалізація»).

Окрім цього, з 11.03.2020 року додатково до посадових обов`язків включено роботу зі зверненнями громадян, контролю, сімейної політики. Сімейна політика, а саме: попередження насильства в сім`ї, оздоровлення пільгових категорій дітей, робота з багатодітними сім`ями. Тому досвід роботи як педагога був взятий до уваги при проведенні скорочення.

Також, ОСОБА_6 є особою, в сім`ї якої не має інших працівників з самостійним заробітком та на утриманні якої знаходиться неповнолітня дитина, яку виховує сама.

В свою чергу, ОСОБА_2 має освіту - школа міліції - молодший спеціаліст. До настання пенсійного віку з моменту скорочення залишалось 7,5 місяців. Отримав вихідну допомогу в розмірі двох середньомісячних заробітних плат та скористався послугами служби занятості до 23.10.2020року - до моменту призначення пенсійної виплати.

За результатами оцінювання критеріїв рівня кваліфікації та продуктивності праці відповідачем надано перевагу у залишенні на роботі та призначенні на посаду головного спеціаліста з питань персоналу, звернень громадян, контролю та сімейної політики управління райдержадміністрації ОСОБА_6 , оскільки остання має повну вищу освіту та постійно проходиоа підвищення кваліфікації.

Вакантна посада начальника відділу з фінансових питань, автоматизованої обробки інформації та контролю за виплатою державних допомог, пільг та компенсацій - головний бухгалтер утворилась з 17.02.2020 року, в зв`язку зі звільненням державного службовця. Дана посада вимагає відповідної спеціальної освіти, яку позивачи не мають.

Відповідно до копії трудової книжки позивача, в період з 12.09.1990 року по 16.01.1993 року ОСОБА_1 працювала головним бухгалтером в колгоспі "Червона зірка" та була звільнена за власним бажанням.

Даний досвід роботи не може бути врахований, оскільки позивач не має повної вищої освіти відповідного напрямку підготовки (магістр, спеціаліст). Разом з тим, перебування на інших керівних посадах в управлінні не дає права, не маючи спеціальної освіти, претендувати на посаду головного бухгалтера управління.

Судом встановлено, що в зв`язку з відсутністю в управлінні державних службовців, яких можливо було перевести на вищезазначену вакантну посаду було видано наказ від 17.02.2020 року № 12 "Про оголошення конкурсу на зайняття вакантної посади державної служби категорії "Б". Інформація про конкурс розміщена на порталі вакансій державної служби 17.02.2020 року.

За результатами проведеного конкурсу ОСОБА_15 призначено на посаду головного спеціаліста відділу з фінансових питань, автоматизованої обробки інформації та контролю за виплатою державних допомог, пільг та компенсацій управління соціального захисту населення як переможця конкурсу.

Вакантні посади, які б відповідали освітньому рівню та кваліфікації позивачів, та роботу на яких вони могли би виконувати з урахуванням їх освіти, кваліфікації, досвіду у відповідача були відсутні.

Таким чином, роботодавець не зобов`язаний пропонувати вакантну посаду працівнику, посада якого скорочується, якщо його кваліфікація, освіта, досвід тощо не відповідають закріпленим у посадових інструкції за вакантною посадою вимогам, а матеріали справи не містять відомостей, що такі посади були наявні у відповідача.

Доказів наявності у відповідача на час проведення процедури звільнення позивачів інших вакантних рівнозначних її або нижчих посад державної служби позивачами суду не надано, матеріали справи не містять та судом не здобуто.

Доводи позивачів щодо неврахування відповідачем переважного права на залишення їх на роботі є необґрунтованими та спростовуються встановленими судом обставинами, відповідно до яких у відповідача не було працівників, які виконували однакові з позивачами функції та посади яких були скорочені одночасно зі скороченням його посади і при цьому були залишені відповідачем на роботі, однак порівняно з ними позивачі мали вищий рівень кваліфікації і продуктивності праці (ч. 1 ст. 42 КЗпП України), або ж з такими працівниками вони мали однаковий рівень кваліфікації і продуктивності праці та більшу кількість переваг на залишення на роботі (ч. 2 ст. 42 КЗпП України).

Щодо посилання позивачів на відсутність попередньої згоди виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що в Управлінні соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації профспілковий комітет не стоврено, що не заперечується позивачами.

Разом з тим, інтереси працівників установи (в тому числі і при звільненні) представляє обраний представник трудового колективу ОСОБА_4 , яка уповноважена на підписання колективного договору та контролює його виконання шляхом звітування перед трудовим колективом двічі на рік.

11.12.2019 року начальником Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації було видано наказ № 72 "Про утворення робочої комісії щодо дотримання законодавства під час скорочення державних службовців управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації".

До вказаної робочої комісії входила представник трудового колективу ОСОБА_4 .

23.12.2019 року утвореним дорадчим органом, робочою комісією, було складено протокол Засідання робочої комісії щодо дотримання законодавства під час скорочення державних службовців управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації №1.

Відповідно до даного протоколу робочою комісією, в тому числі і ОСОБА_16 було погоджено ліквідацію відділу праці та соціально-трудових відносин та розглянуто право на залишення на роботі працівників управління.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність порушень відповідачем ч. 1, ч. 2 ст. 43 КЗпП України щодо обов`язку суб`єкта призначення на отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Інших процедурних порушень ухвалення спірних наказів, які можуть слугувати підставою для їх скасування, позивачами не наведено, а судом не встановлено.

Разом з тим, предметом спору у цій справі є законність наказів від 10.03.2020 року № 19-к, № 18-к про звільнення, а на момент їх видання частиною 3 статті 87 Закону України «Про державну службу» прямо передбачалось, що положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення на отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення та врахування переважного права на залишення на роботі не застосовуються.

На підстві викладеного, суд доходить висновку, що звільнення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відбулось з дотриманням трудового законодавства, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про поновлення їх на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації провести повний розрахунок не виплаченої компенсації за невикористані 3 дні додаткової відпустки ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону України "Про державну службу" за кожний рік державної служби після досягнення п`ятирічного стажу державної служби державному службовцю надається один календарний день щорічної додаткової оплачуваної відпустки, але не більше як 15 календарних днів.

Згідно з пунктом 3 Порядку надання Державним службовцям додаткових оплачуваних відпусток (надалі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2016 року № 270, додаткова відпустка конкретної тривалості надається державним службовцям після досягнення відповідного стажу державної служби.

Отже, надання і тривалість цієї додаткової відпустки залежить виключно від набутого стажу державної служби, а не від тривалості відпрацьованого часу у робочому році.

Під час звільнення державного службовця йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні додаткової відпустки.

За даними трудової книжки - позивача ОСОБА_2 стаж державної служби на день його звільненняскладає 23 роки 0 місяців 26 днів.

Таким чином, ОСОБА_2 набув право на щорічну додаткову відпустку за стаж державної служби тривалістю 15 календарних днів.

Разом з тим, на момент звільнення ОСОБА_2 відповідачем було виплачено йому компенсацію за невикористану відпустку за стаж державної служби у неповному обсязі, а саме виплачено її лише за 5 календарних днів щорічної основної відпустки.

При цьому, судом встановлено, що відповідно до наказу начальника управління від 13.10.2020 року № 33-к "Про здійснення перерахунку та виплати грошової компенсації позивачу ОСОБА_2 " проведено нарахування та 20.10.2020 року виплачено компенсацію в розмірі 4539,45 грн., з яких: податок (ПДФО та військовий збір) - 885,19 грн., фактично отримано - 3654,26 грн.

В зв`язку з тим, що ОСОБА_2 , грошова компенсація за не відбуту відпустку виплачена в повному обсязі, тому позовна заява в цій частині задоволенню не підлягає.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку компенсації за дні невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за вислугу років, суд зазначає таке.

Як встановлено судом раніше, ОСОБА_2 працював в Управлінні соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації на посаді головного спеціаліста відділу праці та соціально-трудових відносин Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації.

10.03.2020 року Управлінням соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації видано наказ № 18-к про звільнення ОСОБА_2 з посади головного спеціаліста відділу праці та соціально-трудових відносин Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації з 11 березня 2020 року відповідно до п.1 ч.1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" та п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

При здійсненні розрахунків при звільненні Управлінням соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації здійснила нарахування та виплату ОСОБА_2 компенсації за невикористану відпустку за стаж державної служби у неповному обсязі.

Відповідно до наказу начальника управління від 13.10.2020 року № 33-к "Про здійснення перерахунку та виплати грошової компенсації позивачу ОСОБА_2 " проведено нарахування та 21.10.2020 року виплачено компенсацію в розмірі 4539,45 грн., з яких: податок (ПДФО та військовий збір) - 885,19 грн., фактично отримано - 3654,26 грн.

Разом з тим, відповідачем не виплачено ОСОБА_2 середнього заробітку, з чим позивач не погоджується.

Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 1 КЗпП України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Згідно до частини першої статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Таким чином, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні державних службовців не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право особи на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Статтею 12 цієї Конвенції встановлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли немає такого законодавства, угоди чи рішення - в розумний термін з урахуванням умов контракту.

Згідно з частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з ним розрахунок у строки, зазначені статтею 116 цього Кодексу.

За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Відтак, враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює грошове забезпечення державних службовці, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з державної служби.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

У даному випадку мало місце звільнення позивача з державної служби без проведення остаточного розрахунку, а саме: не виплачено компенсацію за невикористану відпустку за стаж державної служби у повному обсязі.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, іншіобставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, у постанові від 26.02.2020 року у справі № 810/451/17.

У даній справі, яка розглядається, позивач у зв`язку з порушенням відповідачем його права на належну оплату праці, просив стягнути з Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку компенсації за дні невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за вислугу років.

Як вбачається з платіжного доручення № 1304, відповідач 20 жовтня 2020 року здійснив перерахунок та виплату грошової компенсації позивачу ОСОБА_2 та 21.10.2020 року виплачено компенсацію в розмірі 4539,45 грн., з яких: податок (ПДФО та військовий збір) - 885,19 грн., фактично отримано - 3654,26 грн.

Таким чином, Управління провело фактичний розрахунок з ОСОБА_2 щодо виплати грошової компенсації поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП.

Враховуючи, що непроведення з вини власника, або уповноваженого ним органу, розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, у позивача наявне право на отримання відшкодування за затримку виплати грошової компенсації на підставі статті 117 КЗпП України.

Відповідно до довідки відповідача про нарахування заробітної плати за два останні повні календарні місяці ОСОБА_2 , що передували звільненню становить 17926,43 грн. (січень 2020 року - 9576,43 грн. та за лютий 2020 року - 8350,00 грн.).

Середньоденна зарплата позивача склала 437,23 грн. (17926,43 / 41 (кількість робочих днів з період з січня 2020 по лютий 2020). Кількість робочих днів за час затримки виплати за період з 10.03.2020 року по 21.10.2020 року - 155 дні. Виходячи з цього, середньоденний заробіток становить 67 770, 65 грн. (437,23 грн. х 155 робочих днів).

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (див. пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц):

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

За обставин цієї справи судова палата вважає за необхідне застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, з огляду на таке.

У цій справі загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат складав 23093,85 гривень, з яких: грошове забезпечення 19439,59 гривень (84,18%) та компенсація за дні невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за вислугу років 3654,26 гривень (15,82%).

Обрахована судом відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, сума середнього заробітку за несвоєчасну виплату компенсації за за дні невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за вислугу років, становить 67 770, 65 гривень.

Суд, виходячи з принципу пропорційності, вважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача стягнення на його користь 10 721, 32 гривень як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (15,82% від 67 770, 65 грн.).

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 30.11.2020 року у справі №480/3105/19 та від 23.12.2020 року у справі №803/1768/17.

Щодо позовних вимог про виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за стаж державної служби ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Відповідно до графіку щорічних відпусток, затвердженого начальником управління 3 січня 2020р., на підставі особистої заяви ОСОБА_1 від 21.01.2020 року, наказом від 21.01.2020 року № 2-к надано частину основної щорічної відпустки терміном 15 календарних днів з 03.02.2020 року по 17.02.2020 рік включно, за період роботи 06.10.2019 по 05.10.2020 року з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Наказом від 10.03.2020 року № 19-к звільнено ОСОБА_1 - начальника відділу праці та соціально-трудових відносин управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації з 11 березня 2020 року з проведенням повного розрахунку та виплатою вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.

За даними трудової книжки ОСОБА_1 стаж державної служби на день її звільнення (10 березня 2020 року) складає 23 роки 09 місяців 28 днів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 призначена на посаду в Управлінні з 06.10.2004 року, що підтверджується наказом № 240-к від 06.10.2004 року.

Стаж державної служби станом на 06.10.2004 року - 8 років 4 місяців 23 дні.

Відповідно до статті 35 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року державним службовцям, які мають стаж роботи в державних органах понад 10 років надається додаткова оплачувана відпустка.

Право на таку відпустку ОСОБА_1 мала з 15 травня 2006 року.

Так, відповідно до наказів про надання додаткової відпустки за стаж державної служби, які містяться в матеріалах справи, ОСОБА_1 з 2006 року по 2019 рік включно використала додаткову відпустку за стаж державної служби.

Разом з тим, право на додаткову відпустку за стаж державної служби у 2020 році у ОСОБА_1 виникло б лише з 15 травня 2020 року.

Тобто, на момент звільнення з посади (10.03.2020 року) ОСОБА_1 не набула права на додаткову відпустку за стаж державної служби за 2020 рік, а тому позовні вимоги про виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за стаж державної служби ОСОБА_1 та стягнення середнього заробітку за несвоєчасну виплату такої компенсації задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи те, що перевіривши доводи позовної заяви, та встановивши, що позивачі своєчасно були повідомлені про наступне звільнення, вакантних посад або роботи за відповідною професією чи спеціальністю, яку позивачі могли би виконувати з урахуванням їх освіти, кваліфікації, досвіду у відповідача не було, тому позивачів неможливо було перевести на іншу роботу, враховуючи також відсутність у позивачів переважного права на залишенні на роботі, при цьому позивачі отримав всі належні їм при звільненні виплати, а також враховуючи, що скорочення посад позивачів входило до виключної компетенції відповідача та фактично є його правом, суд вважає, що звільнення позивачів здійснено відповідачем з дотриманням вимог чинного законодавства.

З огляду на зазначене та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись статтями 77, 78, 159, 162, 241, 243, 244, 245, 246, 250, 260-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Управління соціального захисту населення Баштанської райдержадміністрації (вул. Героїв Небесної Сотні, 37, м. Баштанка, Баштанський район, Миколаївська область, 56100, ідентифікаційний код 03194476) Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації (вул. Миру, 98, смт. Березнегувате, Березнегуватський район, Миколаївська область, 56203, ідентифікаційний код 03194602) про визнання протиправними та скасування наказів від 10.03.2020 року № 19-к, № 18-к; поновлення на посаді; зобов`язання вчинити певні дії; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 11.03.2020 року - задовольнити частково.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Баштанської райдержадміністрації на користь ОСОБА_2 , середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата компенсації за невикористані дні додаткової відпустки) за період з 10.03.2020 року по день фактичного розрахунку - 21.10.2020 року у розмірі 10 721, 32 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 26.05.2021 року.

Суддя Г. В. Лебедєва