Справа № 495/1843/20
Суддя: Шевчук Ю. В.
Дата ухвалення: 2021-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 495/1843/20
рішення
ІМЕНЕМ УКрАЇНи

27 травня 2021 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючої - судді Шевчук Ю.В.,

при секретарі Бучка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровському справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області старшого сержанта поліції Віхрова Сергія Олександровича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Управління патрульної поліції в Одеській області старшого сержанта поліції Віхрова Сергія Олександровича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18.03.2020 року поліцейським Управління патрульної поліції в Одеській області, старшим сержантом поліції Віхровим Сергієм Олександровичем було винесено постанову серії ЕАК №2263099 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено на позивача штраф в розмірі 255,00 грн. Згідно зазначеної вище оскаржуваної постанови, 18.05.2020 року об 10:40 годині позивач ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки BMW Х5, державний номер НОМЕР_1 в с. Великий Дальник, вул. Польова, 1 в населеному пункті допустив перевищення швидкості руху більш як на 36 км/год, а саме рухався зі швидкістю 86 км/год, швидкість вимірювалась лазерним вимірювачем TruCam LTI 20/20 №ТС000752, чим порушив п.12.9.б ПДР України. Позивач вважає зазначену вище постанову незаконною та такою, яка прийнята з порушенням діючого законодавства, адже в оскаржуваній постанові не наведено жлдного належного та допустимого доказу на підтвердження здійснення ним інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, однак адвокат Самборський О.П., який діє в його інтересах надав на адресу суду заяву, згідно якої просив розглядати справу у його відсутність, свої позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

В судове засідання відповідач поліцейський 1-ої роти 1-го батальону полку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції старший сержант поліції Віхров Сергій Олександрович не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції не з`явився, однак надав на адресу суду пояснення, згідно з якими просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки під час складання оскаржуваної постанови позивачу були роз`яснені його права відповідно до Конституції України та ст. 268 КУпАП та надана можливість користуватися ними на власний розсуд, ознайомлено з даними, які були зафіксовані на лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 №ТС000752. Даний вимірювач зафіксував рух автомобіля позивача зі швидкістю 86 км/год, що підтверджує відеозапис, який доданий до пояснень. Використання лазерних вимірювачів швидкості транспортних засобів TruCam, які знаходяться в розпорядженні та користуванні Департаменту патрульної поліції та його структурних (територіальних) підрозділів були введені в експуатацію в період його перебування в Державному реєстрі та їх подальша експлуатація жодним чином необмежена нормами чинного законодавства.

Згідно ч. 4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши доводи учасників справи та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 18.03.2020 року поліцейським Управління патрульної поліції в Одеській області, старшим сержантом поліції Віхровим Сергієм Олександровичем було винесено постанову серії ЕАК №2263099 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено на позивача штраф в розмірі 255,00 грн. Згідно зазначеної вище оскаржуваної постанови, 18.05.2020 року об 10:40 годині позивач ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки BMW Х5, державний номер НОМЕР_1 в с. Великий Дальник, вул. Польова, 1 в населеному пункті допустив перевищення швидкості руху більш як на 36 км/год, а саме рухався зі швидкістю 86 км/год, швидкість вимірювалась лазерним вимірювачем TruCam LTI 20/20 №ТС000752, чим порушив п.12.9.б ПДР України.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В ч. 1 ст. 5 КАС України зазначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави . Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до вимог ст. 9 Конституції України та Закону України "Про ратифікацію Конвенції" від 17.07.1997 року, Конвенція про захист прав людини та основних свобод та протокол до неї, є частиною національного законодавства України. Вимогами ст. 6 ЄКПЛ та ст. 2 - 4 Протоколу № 7 до Конвенції, які застосовуються і при розгляді справ про адміністративне правопорушення, закріплено право особи на справедливий суд, що включає в себе право на доступ до матеріалів справи, право на захист та юридичну допомогу, право на надання доказів, проведення експертизи та залучення свідків, право бути повідомленим про час та місце слухання справи та присутнім при розгляді його справи судом. Та основне те, що особа має право бути негайно і детально проінформована зрозумілою для нього мовою компетентним органом державної влади про характер та причини обвинувачення, мати час і можливість, необхідні для підготовки свого захисту та захищати себе особисто чи використовувати захисника.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У відповідності до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).

Керуючись положеннями вищевказаних законів, КАС Україні та в контексті Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

У Конституції України Україну проголошено демократичною, соціальною, правовою державою (ст. 1) і визнано, що найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов`язком держави (ст. 3), права та свободи людини є невідчужуваними і непорушними (ст. 21).

Судом з`ясовано, що 18.05.2020 року об 10:40 годині позивач ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки BMW Х5, державний номер НОМЕР_1 в с. Великий Дальник, вул. Польова, 1 в населеному пункті допустив перевищення швидкості руху більш як на 36 км/год, а саме рухався зі швидкістю 86 км/год, швидкість вимірювалась лазерним вимірювачем TruCam LTI 20/20 №ТС000752, чим порушив п.12.9.б ПДР України, що підтверджується матеріалами справи та доданим до пояснень відповідача відеозаписом.

Посилання представника позивача на те, що оскаржувана постанова не містить посилань на докази вчинення позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення не відповідають дійсності, адже в оскаржуваній постанові зазначено за допомогою якого саме лазерного вімірювання швидкості, коли та де саме позивач порушив п.12.9.б ПДР України.

У відповідності до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З дослідженого відеозапису, який міститься в матеріалах справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки BMW Х5, державний номер НОМЕР_1 дійсно скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Положеннями п. 8 ч. 1 ст. 23 вказаного Закону зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015р. за № 1395 (далі Інструкція).

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (п.4 розділ 1 Інструкції).

Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції, визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Отже, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання відповідного протоколу.

Таким чином, процедура притягнення до адміністративної відповідальності порушена не була.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність тощо.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Аналіз усіх наявних в справі доказів, в тому числі відеофіксацїї та фотокарток автомобіля позивача BMW Х5, державний номер НОМЕР_1 , дає підстави стверджувати, що факт перевищення встановленого обмеження швидкості автомобілем позивача ОСОБА_1 , доведений в повній мірі.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 , адже постанова містить об`єктивну сторону правопорушення, а ОСОБА_1 є винним у вчиненні правопорушення, адже матеріали справи містять докази вчинення ним правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КУпАП України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст. ст. 73-76 КАС України докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Згідно з ч.2 ст.76 КАС України, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Керуючись положеннями ч. ч. 1, 3-5 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

За таких обставин, суд перевіряючи законність і обґрунтованість винесеної постанови по справі про адміністративне правопорушення, а також підстав звернення до суду, приходить до висновку, що необхідно залишити постанову без змін, а позов без задоволення.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 72-78, 229, 242, 244, 286, 293, 295 КАС України, ст.ст. 9, 17, 18, 33, 121, 247, 251, 254, 258, 268, 284, 288, 293 КУпАП, суд,-

ВИРІШИВ:
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області старшого сержанта поліції Віхрова Сергія Олександровича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст даного рішення складений 27.05.2021 року.

Суддя