Справа № 520/15776/2020
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2021-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Спірідонов М.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 р. Справа № 520/15776/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Чалого І.С.,

суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.01.2021, м. Харків, повний текст складено 15.01.21 по справі № 520/15776/2020 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням заяв про збільшення розміру позовних вимог від 18.11.2020, 28.12.2020, 14.01.2021, просить суд визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо нарахування встановленої пенсії ОСОБА_1 за пенсійною справою № N/А 3795 за період з 01.01.2018 р. по 31.12.2019 р. включно, виходячи розміру грошового забезпечення, меншого ніж 90% грошового забезпечення, протиправними; визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо невиплати ОСОБА_1 різниці між призначеною пенсією за пенсійною справою № N/А 3795, виходячи з 90% грошового забезпечення, і фактично сплаченою пенсією за період з 01.01.2018 по 06.08.2020 включно, протиправними; стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати пенсії за пенсійною справою № N/А 3795, нарахованою за період 01.01.2018 по 06.08.2020 включно, виходячи з 90% розміру грошового забезпечення, в розмірі 143 076,37 грн; стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати доходів, нараховану згідно з Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" в розмірі 13273,15 грн; судові витрати покласти на Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.01.2021 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішенням та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що предметом вказаного позову є стягнення заборгованості зі сплати пенсії за пенсійною справою № N /А 3795, нарахованою за період 01.01.2018 по 06.08.2020 включно, виходячи з 90% розміру грошового забезпечення, в розмірі 143 076,37 грн., а не розміру 68286,41 грн, визначеного відповідачем та зазначений ним в розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою № N/ А 3795 від 09.09.2020. Звертає увагу суду на той факт, що в адміністративному позові за цією справою позивач посилається не на неналежне виконання рішення у справі № 520/5628/2020, а на доказ преюдіційного факту про те, що позивачу відповідачем підлягає нарахуванню та виплаті встановлена пенсія за пенсійною справою № N/ А 3795, виходячи з 90% грошового забезпечення, починаючи з 01.01.2018, який підтверджується вказаним рішенням в силу ч. 4 ст. 78 КАС України. Стверджує, що на відміну від попередньої адміністративної справи в рамках справи № 520/15776/2020 позивачем фактично оскаржувалися рішення відповідача щодо зменшення позивачу розміру пенсії за пенсійною справою № N/ А 3795, яка підлягала виплаті, нарахованої, виходячи з 90% грошового забезпечення, до максимального розміру пенсії, передбаченого ч. 7 ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"; нарахування та виплати різниці між призначеною пенсією за пенсійною справою № N/ А 3795, виходячи з 90% грошового забезпечення, і фактично сплаченою пенсією не в повному обсязі (розстрочка виплати пенсії), оскільки виплата вказаної пенсії здійснювалась в порядку п. 1 і п. 2 КМУ № 103 від 21.02.2018, які втратили чинність на момент здійснення перерахунку. Також вказує, що в рамках адміністративної справи № 520/15776/2020 на відміну від попередньої справи позивачем був застосований спосіб захисту, передбачений п. 6 ч. 1 ст. КАС України - стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю, а саме - стягнення пенсійних виплат, а також суми компенсації згідно Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", нараховану на суму цих виплат.

Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідач просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до приписів ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з тим, що судом першої інстанції оскаржуване рішення ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за вислугою років відповідно до вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб". Пенсію з 02.09.2000 у розмірі 90% суми грошового забезпечення.

У зв`язку з перерахунком пенсії починаючи з 01.01.2018 відповідачем зменшено розмір пенсії ОСОБА_1 з 90% грошового забезпечення на 70 % грошового забезпечення.

Вважаючи свої права стосовно зменшення відсотків грошового забезпечення з 90% до 70% протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.06.2020 по справі № 520/5627/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії було задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо зменшення розміру встановленої пенсії з 90% до 70% грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.01.2018 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату призначено ОСОБА_1 пенсії у розмірі 90% грошового забезпечення, починаючи з 01.01.2018 року із урахуванням проведених виплат. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

07.08.2020 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.06.2020 у набрало законної сили та за вказаним рішенням видано виконавчий лист.

На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.06.2020 по справі № 520/5627/2020, відповідачем було здійснено перерахунок пенсії позивача. У вересні 2020 року відповідачем було проведено перерахунок пенсії у розмірі 90% грошового забезпечення, починаючи з 01.01.2018 року та проведено розрахунок на доплату з січня 2018 по вересень 2020 у розмірі 74231,44 грн.

Доплату за період з 07.08.2020 по вересень 2020 року проведено у жовтні 2020 року. Також відповідачем позивачу було повідомлено, що доплату за період з 01.01.2018 по 06.08.2020 буде виплачено в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат.

Позивач, вбачаючи в зазначеному порушення свої прав, не погодившись із розміром нарахованої суми заборгованості, звернувся за їх захистом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів позивача на момент його звернення до суду, в той час як предмет позову фактично спрямований на належне виконання іншого судового рішення.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

В апеляційній скарзі позивач стверджує, що судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовано всі обставини справи, адже ним фактично оскаржувалися рішення відповідача щодо зменшення позивачу розміру пенсії за пенсійною справою № N/ А 3795, яка підлягала виплаті, нарахованої, виходячи з 90% грошового забезпечення, до максимального розміру пенсії, передбаченого ч. 7 ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"; нарахування та виплати різниці між призначеною пенсією за пенсійною справою № N/ А 3795, виходячи з 90% грошового забезпечення, і фактично сплаченою пенсією не в повному обсязі (розстрочка виплати пенсії), оскільки виплата вказаної пенсії здійснювалась в порядку п. 1 і п. 2 КМУ № 103 від 21.02.2018, які втратили чинність на момент здійснення перерахунку.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно частини 2 статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно п. 4 ч. 5 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначається зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що правову категорію "зміст позовних вимог" слід розуміти як дію суду, про вчинення якої позивач вимагає ухвалити судове рішення, що спрямована на задоволення певної матеріально-правової вимоги. Зважаючи на те, що рішення суду завжди спрямоване на захист конкретного суб`єктивного права, зміст позовних вимог не може бути абстрактним чи містити певні умовні категорії і повинен формулюватись максимально чітко і зрозуміло, оскільки від якості позовної заяви, юридично правильного змісту позовних вимог, зазначення способу судового захисту залежить швидкий і ефективний розгляд справи.

Зміст та обсяг порушеного права та виклад обставин, якими воно підтверджується, в кожному конкретному випадку можуть бути різними, але поряд з цим принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові рамки події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне із обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною.

Детально дослідивши зміст позовних вимог, що становлять предмет позову, підстави, якими позивач обгрунтував свої вимоги станом на момент звернення до суду, колегія суддів дійшла висновку, що фактичною підставою звернення позивача до суду є незгода позивача з діями відповідача під час виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.06.2020 по справі № 520/5627/2020, згідно якого позивачу проведено перерахунок пенсії у розмірі 90% грошового забезпечення, починаючи з 01.01.2018 року та проведено розрахунок на доплату з січня 2018 по вересень 2020 у розмірі 74231,44 грн, а також вимоги про нарахування компенсації за несвоєчасну виплату заборгованості з пенсійних виплат.

З тексту позовної заяви, а також трьох заяв про уточнення позовних вимог вбачається, що позивачем жодного разу не заявлялися вимоги про протиправність дій відповідача щодо обмеження пенсії максимальним розміром, а також вимоги щодо виплати підвищення до пенсії в повному розмірі без урахування обмежень, встановлених Постановою Кабінету Міністрів України № 103 про поетапне підвищення розміру пенсії (50% та 75 % від суми підвищення).

Зі змісту позову чітко вбачається, що підставами для звернення до суду у цій справі слугували, на думку позивача, обставини невиконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.06.2020 по справі № 520/5627/2020 не в повному обсязі, зокрема не проведення в вересні 2020 року доплати заборгованості з пенсії з січня 2018 по вересень 2020 року у розмірі 143076,37 грн. Зокрема, в абзаці п`ятому сторінки 3 адміністративного позову позивач, заявляючи вимоги про стягнення заборгованості, вказує на те, що всі доплати до перерахованої пенсії, призначеної ОСОБА_1 за період з 01.01.2018 по 30.09.2020 на виконання рішення суду у справі № 520/5627/20 повинні були здійснені в строки виплати пенсії за вересень 2020 року.

Таке формулювання позовних вимог у поданій позивачем позовній заяві не давало підстав для дослідження тих питань, які порушує позивач в апеляційній скарзі, зокрема того, що відповідачем здійснено нарахування пенсії з обмеженням пенсії максимальним розміром та з урахуванням поетапного підвищення пенсії відповідно до п. 1, 2 Постанови № 103.

У зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку, що на рівні формулювання викладу змісту позовних вимог судом першої інстанції правильно було визначено предмет спору як незгода позивача з діями відповідача під час виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.06.2020 по справі № 520/5627/2020 щодо невиплати заборгованості з пенсії за період з січня 2018 по вересень 2020 року, у зв`язку з чим позивачем заявлені вимоги про стягнення невиплаченої суми заборгованості та вимоги про нарахування та виплату компенсації за несвоєчасно виплачені суми пенсії.

Відповідно судом першої інстанції з урахуванням заявлених позовних вимог правомірно не надавалася оцінка діям відповідача щодо обмеження пенсії максимальним розміром, а також вимоги щодо виплати підвищення до пенсії в повному розмірі без урахування обмежень, встановлених Постановою Кабінету Міністрів України № 103 про поетапне підвищення розміру пенсії (50% та 75 % від суми підвищення), оскільки такі підстави позову позивач сформулював тільки в апеляційній скарзі, а абстрактне формулювання вимог позову на момент звернення до суду не давало підстав для іншого тлумачення заявлених вимог позову.

З огляду на матеріали справи, зміст позову та встановлених судом характер спірних правовідносин, ОСОБА_1 хоч прямо на це і не вказує, але фактично при зверненні до суду з новим позовом посилається на протиправну бездіяльність допущену суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.06.2020 по справі № 520/5627/2020, яка виразилась у неналежному виконанні вказаного рішення суду, зокрема у тому, що за період з січня 2018 по вересень 2020 року позивачу на виконання судового рішення нарахована, але не виплачена заборгованість з пенсійних виплат, а також в тому, що, на думку позивача, розмір нарахованої заборгованості має бути більшим.

Встановлені вище обставини дають підстави для висновку, що між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є рішення, що набрало законної сили, а новий позов (з урахуванням сформульованих позовних вимог) фактично обґрунтовано невиконанням судового рішення, яке набуло законної сили у справі № 520/5627/20.

В той же час, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні за новим позовом розгляду не підлягають. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Згідно частини 1 статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Аналіз зазначених норм свідчить, що є наступні види судового контролю за виконанням судового рішення, такі як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (ст. 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України).

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (ст. 383 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Отже, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаних судових рішень порушувалися його права, підтверджені такими судовими рішеннями, то він повинен був звертатися до суду в порядку ст. 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 20.02.2019 по справі № 806/2143/15, від 03.04.2019 по справі № 820/4261/18.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в даному випадку між сторонами не виникло нового спору, а має місце продовження тих самих спірних правовідносин, які розглядалися судами у справі № 520/5627/20, проте вже на стадії його виконання, тому вимоги позивача слід розглядати не в порядку позовного провадження, а в порядку, визначеному статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково відмовив в задоволенні позову в цій частині замість того, щоб закрити провадження у справі, оскільки вказані обставини підлягають перевірці в межах вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень в адміністративних справах в порядку судового контролю.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що вимоги про "стягнення" заборгованості з виплати пенсії та "зобов`язання нарахувати та виплатити" пенсію є двома різними способами захисту порушеного права (що, окрім іншого, передбачає відмінний механізм їх виконання/реалізації), тобто є альтернативними варіантами вирішення спору .

Від так вирішення судом спору між сторонами шляхом застосування такого способу захисту порушених прав як "зобов`язання нарахувати та виплатити" пенсію виключає в подальшому можливість особи звернутися до суду із позовом про "стягнення" заборгованості з виплати пенсії, адже фактично спір між сторонами вже вирішено.

Колегія суддів уважає за доцільне зазначити, що при зміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або при виділенні з позову, який вже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов, тотожність предмета позову зберігається.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року в справі № 9901/433/18.

Щодо вимог позову про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати доходів, нараховану згідно з Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" в розмірі 13273,15 грн, колегія суддів зазначає таке.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Частиною 2 ст.46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Отже, з урахуванням викладеного, колегія суддів зауважує, що нарахування та виплата суми пенсії ставить первинною подією щодо компенсації втрати частини пенсії, яка нараховується та виплачується, відповідно, після та за результатом нарахування та виплати основної суми пенсії, а тому в даному випадку вимоги позивача про зобов`язання відповідача про нарахування та виплату позивачу компенсації за несвоєчасну виплату пенсії (у зв`язку з порушенням строків їх виплати) є передчасними та такими, що не підлягають задоволенню.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постановах від 10.07.2018 по справі №404/6317/16-а, від 25.10.2018 по справі №420/1410/17, від 10.02.2020 по справі №134/87/16-а.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

В іншій частині, тобто в частині позовних вимог про визнання дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо нарахування встановленої пенсії ОСОБА_1 за пенсійною справою № N/А 3795 за період з 01.01.2018 по 31.12.2019 включно, виходячи розміру грошового забезпечення, меншого ніж 90% грошового забезпечення, протиправними; визнання дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо невиплати ОСОБА_1 різниці між призначеною пенсією за пенсійною справою № N/А 3795, виходячи з 90% грошового забезпечення, і фактично сплаченою пенсією за період з 01.01.2018 по 06.08.2020 включно, протиправними; стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати пенсії за пенсійною справою № N/А 3795, нарахованою за період 01.01.2018 по 06.08.2020 включно, виходячи з 90% розміру грошового забезпечення, в розмірі 143 076,37 грн, провадженні у справі слід закрити, роз`яснивши позивачу його право подати до суду першої інстанції в порядку, визначеному статтею 383 КАС України, заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду, в даному випадку в рамках адміністративної справи № 520/5627/20, або звернутися до суду з новим позовом, в якому вказати інші підстави для звернення до суду, зокрема тих, які позивач сформулював вже в апеляційній скарзі (визнання протиправним рішення відповідача щодо зменшення позивачу розміру пенсії до максимального розміру пенсії, передбаченого ч. 7 ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"; нарахування та виплати різниці між призначеною пенсією за пенсійною справою № N/ А 3795, виходячи з 90% грошового забезпечення, і фактично сплаченою пенсією не в повному обсязі (розстрочка виплати пенсії) на підставі п. 1 і п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.01.2021 по справі № 520/15776/2020 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо нарахування встановленої пенсії ОСОБА_1 за пенсійною справою № N/А 3795 за період з 01.01.2018 по 31.12.2019 включно, виходячи розміру грошового забезпечення, меншого ніж 90% грошового забезпечення, протиправними; визнаня дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо невиплати ОСОБА_1 різниці між призначеною пенсією за пенсійною справою № N/А 3795, виходячи з 90% грошового забезпечення, і фактично сплаченою пенсією за період з 01.01.2018 по 06.08.2020 включно, протиправними; стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати пенсії за пенсійною справою № N/А 3795, нарахованою за період 01.01.2018 по 06.08.2020 включно, виходячи з 90% розміру грошового забезпечення, в розмірі 143 076,37 грн.

Прийняти нову постанову, якою в цій частині провадження у справі закрити.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.01.2021 у справі № 520/15776/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач І.С. Чалий
Судді В.В. Катунов І.М. Ральченко