Справа № 520/579/21
Суддя: Ніколаєва О.В.
Дата ухвалення: 2021-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

26 травня 2021 року Справа №520/579/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Ніколаєвої О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, скасувати рішення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради (далі по тексту - відповідач), в якому просить:

- скасувати рішення відповідача, які ухвалені за наслідком розгляду електронних заяв позивача від 13.10.2020, 16.10.2020 та 19.12.2020, надісланих через онлайн форму Мінсоцполітики України, та за наслідком розгляду письмової заяви, надісланої через АТ «Укрпошта» 21.12.2020, про відмову у призначенні позивачу житлової субсидії;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача з непризначення позивачу за наслідком розгляду її заяв від 13.10.2020, 16.10.2020 та 19.12.2020, надісланих через онлайн форму Мінсоцполітики України, та за наслідком розгляду письмової заяви, надісланої через АТ «Укрпошта» 21.12.2020, житлової субсидії на оплату комунальних послуг та інших передбачених законом комунальних платежів;

- зобов`язати відповідача призначити позивачу з 16.10.2020 житлову субсидію з розрахунку на двох зареєстрованих осіб - позивача та її дитину - ОСОБА_2 ;

- стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача компенсацію моральної шкоди, завданої трьома незаконними рішеннями про відмову у призначенні житлової субсидії, ухваленими за наслідком розгляду електронних заяв позивача від 13.10.2020, 16.10.2020 та 19.12.2020, надісланих через онлайн форму Мінсоцполітики України, та за наслідком розгляду письмової заяви, надісланої через АТ «Укрпошта» 21.12.2020, у розмірі 23 000,00 грн. (двадцять три тисячі гривень);

- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення, визначивши відповідачу 15-денний строк на надання до суду звіту про виконання рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідач безпідставно відмовив їй у призначенні з 16.10.2020 житлової субсидії у відповідності до підпунктів 3 та 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про особливості надання житлових субсидій» від 25.03.2020 №247 (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі по тексту - Постанова №247) за поданими заявами від 13.10.2020, 16.10.2020 та 19.12.2020. Вказує, що вказана постанова Кабінету Міністрів України №247 прийнята на посилення соціального захисту певної категорії громадян, а саме - розширення кола отримувачів поштових субсидій на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із розширенням коронавірусної хвороби. Зазначає, що норми зазначеної постанови Кабінету Міністрів України №247 є імперативними та не ставлять у залежність призначення позивачу субсидії від будь-яких інших постанов Кабінету Міністрів України чи обставин, окрім зазначених у самій постанові. Відтак, на думку позивача, вимоги постанови Кабінету Міністрів України «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива» від 21.10.1995 №848 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі по тексту - Положення №848) не розповсюджуються на неї. Стверджує, що відповідач, маючи прямий обов`язок призначати субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, порушив вимоги статті 46 Конституції України, що призвело до майнових наслідків для її сім`ї.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 18.01.2021 справу передано на розгляд судді Ніколаєвій О.В.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 позовну заяву у справі №520/579/21 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 05.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи у адміністративній справі №520/579/21.

Цією ж ухвалою відповідачу надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідачем 02.03.2021 до суду надано відзив на позовну заяву, згідно з яким останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з тих підстав, що при прийнятті спірного рішення посадовими особами відповідача враховано всі значущі обставини, зокрема, інформацію надану позивачем, інформацію про доходи, надану ДФС, Пенсійним Фондом України, враховані всі норми чинного законодавства, у зв`язку з чим, на думку представника відповідача, відсутні правові підстави для призначення позивачу житлової субсидії за її заявами від 13.10.2020, 16.10.2020 та 19.12.2020.

У період з 29.03.2021 по 02.04.2021, 05.04.2021 та з 06.05.2021 по 16.05.2021 суддя перебувала у відпустці.

Розглянувши надані сторонами документи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Харківський окружний адміністративний суд встановив наступне.

Судом з матеріалів справи встановлено, що позивач звільнена з посади архітектора 2 категорії К ТВ Національного наукового центру «Інститут метрології» Міністерства розвитку економіки, торгівлі та соціального господарства України з 01.10.2020 відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (скорочення штату), що підтверджується копією витягу з наказу від 01.10.2020 №107-К.

У позовній заяві позивач зазначила, що з 05.10.2020 вона зареєструвалася, як безробітня у Харківському міському центрі зайнятості, внаслідок чого їй надано статус безробітньої, що підтверджено довідкою Харківського міського центру зайнятості від 07.10.2020 №3648.

Пунктом 3 Постанови №247 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) постановлено призначати житлову субсидію громадянам, які були звільнені з роботи в період карантину відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України і зареєструвалися в службі зайнятості як безробітні, на підставі заяв про призначення житлових субсидій та інформації центрів зайнятості щодо їх перебування на обліку.

У зв`язку з цим, 13.10.2020, 16.10.2020 та 19.10.2020 позивачем засобами електронного зв`язку надіслано заяви про призначення житлової субсидії у грошовій формі на підставі пункту 3 Постанови №247 через сайт Мінсоцполітики. Разом із заявою позивачем надіслано декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії.

Водночас, 19.10.2020 позивачем засобами поштового зв`язку надіслано заяву про призначення житлової субсидії у грошовій формі. Разом із заявою позивачем надіслано копію паспорта та ідентифікаційного коду заявника, копію свідоцтва про народження дитини, копію витягу з наказу ННЦ «Інститут метрології» від 01.10.2020 3107-К4, довідку про перебування на обліку в ХМЦЗ як безробітньої від 07.10.2020 №3648, довідку про склад сім`ї від 05.10.2020, декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії.

У позовній заяві позивачем зазначено, що 14.01.2021 вона отримала письмове повідомлення відповідача від 06.01.2021, в якому зазначено, що житлову субсидію з 01.12.2021 не призначено з підстав несплати ЄСВ протягом трьох місяців.

Вважаючи, дії відповідача щодо непризначення житлової субсидії протиправними, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку успірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Предметом даної справи є встановлення наявності або відсутності правових підстав на отримання позивачем житлової субсидії на оплату комунальних послуг.

Положення статті 46 Конституції України гарантують, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг врегульовані приписами Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Приписами статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті Мінсоцполітики для виплати пільг і житлових субсидій громадянам на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу у грошовій формі, умови призначення та порядок надання громадянам таких житлових субсидій визначено Положенням №848.

Відповідно до пункту 3 Положення № 848 житлова субсидія є безповоротною адресною державною соціальною допомогою мешканцям домогосподарств, що проживають в житлових приміщеннях (будинках) і не можуть самотужки платити за житлово-комунальні послуги, оплачувати витрати на управління багатоквартирним будинком.

Пунктом 4 Положення №848 передбачено, що право на отримання житлової субсидії мають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України (далі - громадяни), що проживають у житлових приміщеннях (будинках).

Житлові субсидії призначаються за наявності різниці між розміром плати за житлово-комунальні послуги та/або скраплений газ, тверде та рідке пічне побутове паливо, за абонентське обслуговування для споживачів комунальних послуг, що надаються у багатоквартирних будинках за індивідуальними договорами, внесків за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку, внеску/платежу об`єднанню на оплату витрат на управління багатоквартирним будинком у межах соціальної норми житла, соціальних нормативів житлово-комунальних послуг, скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, витрат на управління багатоквартирним будинком (далі - соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування) і розміром обов`язкового відсотка платежу, установленого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 №1156 «Про новий розмір витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива у разі надання житлової субсидії» (Офіційний вісник України, 1998, №30, ст. 1129) (пункт 5 Положення).

Абзацами 1, 4 пункту 22 Положення №848 передбачено, що житлова субсидія призначається одному із членів домогосподарства, які зареєстровані в житловому приміщенні (будинку).

Рішення про призначення (відмову в призначенні) житлової субсидії у випадках, передбачених абзацами другим і третім цього пункту, приймається комісією на підставі акта обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства.

За правилами абзаців 1-2 пункту 24 Положення №848 житлова субсидія розраховується на всіх членів домогосподарства.

До складу домогосподарства включаються всі особи, що зареєстровані в житловому приміщенні (будинку) (для орендарів, внутрішньо переміщених осіб - особи, які фактично проживають). На таких осіб розраховуються соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування і їх доходи враховуються під час призначення житлової субсидії.

Під час призначення житлової субсидії враховуються також доходи членів сім`ї особи із складу домогосподарства у разі, коли їх зареєстроване (фактичне) місце проживання відмінне від адреси домогосподарства (крім доходів одного з подружжя, якщо обом більше 60 років і вони проживають у сільській місцевості або селищах міського типу, доходів батьків у разі призначення субсидії студентам, які зареєстровані у гуртожитку за місцем навчання, та доходів одного з батьків дитини у разі призначення субсидії другому з батьків з дитиною у разі, коли батьки розлучені або не перебували у шлюбі, а також осіб, які вважаються безвісно відсутніми за рішенням суду або мають правовий статус осіб, зниклих безвісти). При цьому соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування за адресою домогосподарства на таких осіб не розраховуються.

Кількість членів домогосподарства визначається на початок місяця, з якого призначається житлова субсидія.

Відповідно до пункту 30 Положення №848 для розрахунку житлової субсидії враховуються нараховані доходи членів домогосподарства, членів сім`ї особи із складу домогосподарства, зазначених у пунктах 24-28 цього Положення, які досягли 14-річного віку станом на початок періоду, за який враховуються такі доходи.

За змістом пункту 35 Положення №848 для розрахунку житлової субсидії середньомісячний сукупний дохід осіб, зазначених у пунктах 24, 25, 27 і 28 цього Положення, враховується: за III і IV квартали попереднього календарного року - у разі, коли житлова субсидія призначається з початку неопалювального сезону; за I і II квартали поточного календарного року - у разі, коли житлова субсидія призначається з початку опалювального сезону; за два квартали, що передують місяцю, який передує місяцю звернення за призначенням житлової субсидії, - у разі, коли житлова субсидія призначається не з початку опалювального (неопалювального) сезону.

У такому ж порядку розраховується середньомісячний сукупний дохід під час призначення житлової субсидії без звернення на наступний строк, а також під час розрахунку житлової субсидії на опалювальний сезон домогосподарствам, яким призначено її в минулому неопалювальному сезоні.

Житлова субсидія не призначається (у тому числі на наступний період), якщо, зокрема: у складі домогосподарства або у складі сім`ї члена домогосподарства є особи, що досягли 18-річного віку станом на початок періоду, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії (далі - особи, доходи яких враховуються під час призначення житлової субсидії), і в цьому періоді:

за інформацією ДПС, Пенсійного фонду України, у них взагалі відсутні доходи, які враховуються під час призначення житлової субсидії;

або нарахований середньомісячний сукупний дохід менший, ніж розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на початок періоду, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії; та/або

ними або за них не сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, не меншому від мінімального, сумарно протягом трьох місяців у періоді, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії (крім військовослужбовців, а також осіб, щодо яких наявна заборгованість роботодавця із виплати заробітної плати та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування).

Житлові субсидії у випадках, передбачених абзацами другим - четвертим цього підпункту, призначаються, якщо особи, доходи яких враховуються під час призначення житлової субсидії, протягом такого періоду:

навчалися за денною формою навчання у закладах загальної середньої освіти, професійної (професійно-технічної) освіти, фахової передвищої освіти, вищої освіти або зареєстровані у службі зайнятості як безробітні і в цей період навчалися в центрах професійно-технічної освіти Державної служби зайнятості;

отримували хоча б один із таких видів доходу, як пенсію, стипендію, допомогу при народженні (усиновленні) дитини, допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, допомогу по догляду за особами з інвалідністю I і II групи внаслідок психічного розладу, допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, тимчасову державну соціальну допомогу непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, допомогу по безробіттю (пункти 14,15 Положення).

З сисмемного правового аналізу зазначених законодавчих норм вбачається, що житлова субсидія не призначається якщо у складі домогосподарства або у складі сім`ї члена домогосподарства є особи, що досягли 18-річного віку станом на початок періоду, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії і в цьому періоді за інформацією ДПС, Пенсійного фонду України, у них взагалі відсутні доходи та ними або за них не сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, не меншому від мінімального, сумарно протягом трьох місяців у періоді, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії, однак, за наявності виключних умов, зазначених у підпункті 3 пункту 14 Положення №848, житлову субсидію може бути призначено за умови якщо особи, доходи яких враховуються під час призначення житлової субсидії, протягом такого періоду були зареєстровані у службі зайнятості як безробітні і в цей період навчалися в центрах професійно-технічної освіти Державної служби зайнятості.

Відповідно до пункту 56 Положення №848 структурні підрозділи з питань соціального захисту населення мають право робити запити та безоплатно отримувати у строк до 10 календарних днів від інших підприємств, установ і організацій інформацію, необхідну для призначення житлових субсидій та проведення перевірок достовірності даних, отриманих від осіб, які звертаються за їх призначенням.

Відповідно до пункту 43 Положення №848 для призначення житлової субсидії громадянин, особа якого посвідчується паспортом або іншим документом, подає за зареєстрованим місцем проживання (орендарі, внутрішньо переміщені особи - за фактичним місцем проживання): заяву; декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, за формою, встановленою Мінсоцполітики (далі - декларація); довідки про доходи - у разі зазначення в декларації доходів, інформація про які відсутня у ДПС, Пенсійному фонді України, фондах соціального страхування тощо і відповідно до законодавства не може бути отримана за запитом структурного підрозділу з питань соціального захисту населення у порядку, встановленому цим Положенням. У разі неможливості підтвердити такі доходи довідкою до декларації додається письмове пояснення із зазначенням їх розміру; копію договору про реструктуризацію заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг (у разі наявності); договір наймання (оренди) житла (у разі наявності).

Пунктом 44 Положення №848 передбачено, що заява та декларація можуть бути надіслані структурному підрозділу з питань соціального захисту населення за зареєстрованим місцем проживання заявника (орендарі, внутрішньо переміщені особи - за фактичним місцем проживання) поштою або в електронній формі через офіційний веб-сайт Мінсоцполітики або інтегровані з ним інформаційні системи органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з накладенням кваліфікованого електронного підпису, створеного шляхом додавання до заяви в електронній формі ідентифікаційних даних декларанта, підтверджених у процесі автентифікації з використанням електронної системи ідентифікації, що використовує базу клієнтських даних банків.

Порядок інтеграції інформаційних систем державних органів та органів місцевого самоврядування до Єдиного державного порталу адміністративних послуг, затвердженного Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Міністерства регіонального розвитку, будівництвата житлово-комунального господарства України від 08.09.2016 №1501/248 визначає вимоги до процедури інтеграції інформаційних систем державних органів та органів місцевого самоврядування (далі - інформаційні системи) до Єдиного державного порталу адміністративних послуг (далі - Портал) з метою забезпечення надання адміністративних послуг в електронній формі за принципом «єдиного вікна». Також суб`єкт надання адміністративних послуг забезпечує розроблення сервісу відповідно до додатків 1, 2 до цього Порядку.

З викладених правових норм вбачається, що заява про призначення житлової субсидії із додаванням певного обсягу документів може бути подана за фактичним місцем проживання до Управління особисто або надіслана структурному підрозділу з питань соціального захисту населення за зареєстрованим місцем проживання заявника (орендарі, внутрішньо переміщені особи - за фактичним місцем проживання) поштою або в електронній формі через офіційний веб-сайт Мінсоцполітики або інтегровані з ним інформаційні системи органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з накладенням кваліфікованого електронного підпису, створеного шляхом додавання до заяви в електронній формі ідентифікаційних даних декларанта, підтверджених у процесі автентифікації з використанням електронної системи ідентифікації, що використовує базу клієнтських даних банків.

Як було зазначено, Постановою №247 передбачено призначення житлової субсидії громадянам, які були звільнені з роботи в період карантину відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України і зареєструвалися в службі зайнятості як безробітні, на підставі заяв про призначення житлових субсидій та інформації центрів зайнятості щодо їх перебування на обліку. При цьому для розрахунку житлової субсидії враховується розмір призначеної допомоги по безробіттю без урахування сум отриманої заробітної плати. Пунктом 4 зазначеної постанови, встановлено, що на період карантину розрахунок житлових субсидій проводяться з урахуванням збільшених на 50 відсотків соціальних нормативів, у межах яких надається субсидія на оплату житлово-комунальних послуг, що встановлені підпунктами 2-6 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 №409 Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування (Офіційний вісник України, 2014 р., № 73, ст. 2064; 2019 р., № 69, ст. 2390), незалежно від кількості днів дії карантину на місяць.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звільнена з посади архітектора 2 категорії К ТВ Національного наукового центру «Інститут метрології» Міністерства розвитку економіки, торгівлі та соціального господарства України з 01.10.2020 відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (скорочення штату), що підтверджується копією витягу з наказу від 01.10.2020 №107-К.

Позивачем направленні відповідачу заяви про призначення житлової субсідії на підставі пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України №247 через сайт Мінсоцполітики та поштою. До вказаних заяв були долученні наступні документи: копія паспорта та ідентифікаційний код заявника, копія свідоцтва про народження дитини, копія витягу з наказу ННЦ «Інститут метрології» від 01.10.2020 3107-К4, довідка про перебування на обліку в ХМЦЗ як безробітня від 07.10.2020 №3648, довідка про склад сім`ї від 05.10.2020, декларація про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії.

З метою визначення права позивача на отримання житлової субсидії сім`ї позивача з 16.10.2020 відповідачем надіслано запити на інформацію про доходи до ДФС, Пенсійного фонду України щодо отримання інформації про доходи заявниці та доходи члена сім`позивача із складу домогосподарства чоловіка - ОСОБА_3 , відповідно до вимог абзацу 1,2 пункту 14 Положення №848.

Відповідно до відомостей ДФС та ПФУ у чоловіка позивача - ОСОБА_3 , за період з січня по червень 2020 року та з квітня по вересень 2020 року відсутні доходи та ним не здійснювалася сплата за вказаний період єдиного внесоку на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Враховуючи встановлені обставини та наявні у матеріалах справи докази, суд не вбачає наявності у відповідача правових підстав для призначення позивачу субсидії з 16.10.2020, з огляду на пряму вказівку абзацу 3 пункту 6 Положення №848, яким визначено, що житлова субсидія не призначається, якщо у позивача або члена його сім`ї із складу домогосподарства за інформацією ДФС, Пенсійного фонду України відсутні доходи, які враховуються під час призначення житлової субстдії та/або не сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у розмірі меншому від мінімального, сумарно протягом трьох місяців у періоді, за який враховуються доходи для призначеннґя житлової субсидії.

Судом розглянуто та враховано доводи позивача про те, що Постанову Кабінету Міністрів України №247 прийнято саме на посилення соціального захисту певних категорій громадян, зокрема тих, які були звільненні у період дії карантину відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, та суд вважає такі доводи позивача обґрунтованими. Так, зазначеною постановою фактично розширено перелік осіб, які отримують право на призначення житлової субсидії.

Водночас, Постанова Кабінету Міністрів України №247 прийнята відповідно до пункту 5 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України від 17.03.2020 №530-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Пункт 5 розділу II «Прикінцеві положення- Закону України від 17.03.2020 №530-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» передбачає, що Кабінет Міністрів України у дводенний строк з дня набрання чинності цим Законом забезпечує прийняття нормативно-правових актів та подання на розгляд Верховної Ради України законопроектів, необхідних для врегулювання суспільних відносин, пов`язаних із встановленням карантину, у тому числі щодо:

1)недопущення припинення надання житлових субсидій на період встановлення карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19);

2)призначення житлової субсидії на наступний період для всіх без виключення домогосподарств, які отримувати житлову субсидію у попередньому періоді, без їх звернення;

3)розширення кола отримувачів житлових субсидій у зв`язку із встановленням карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COV1D-19).

Тобто, слід зауважити, що Постанова Кабінету Міністрів України №247 містить норми, спрямовані на врегулювання вичерпного переліку правовідносин, які склалися в процесі призначення субсидії, протягом дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), що не призводить до незастосування у частині, не врегульованій цією постановою, приписів іншого законодавства, зокрема, але не виключно, Положення №848.

Крім того, суд не вбачає юридичної колізії між Положенням №848 та Постановою №247, оскільки вони не містять неузгодженості, розбіжностей, протирічь з одного й того самого предмета регулювання, відсутні і суперечності між двома або більше формально чинними нормами права, прийнятими зі спірного питання. Так, Положення №848 регулює загальні підстави та порядок набуття права на отримання житлової субсидії, у той час як, зокрема, пункт 3 Постанови №247 розширює коло суб`єктів, які можуть звернутися у відповідному, встановленому Положенням №848, порядку для отримання такої субсидії.

Відтак, суд не вбачає у даному випадку порушення вимоги «якості закону» як складової принципу верховенства права та гарантії застосування судом найбільш сприятливого для особи тлумачення закону.

Аналогічна правова позиція щодо застосування та співвідношення Постанови №247 та Положення №848 викладена у постанові Другого апеляційного адміністративного суду у справі №520/16325/2020 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Інші доводи позовної заяви позивача не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи судом, спростовані зібраними у справі доказами та встановленими обставинами, та наведених висновків суду не спростовують.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Стосовно позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 23 000,00 грн., слід зазначити наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно положень статті 9 Конституції України та статті 17, частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, § 62, ЄСПЛ від 12.07.2007).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ від 18.07.2006).

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Крім того, відповідно до вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

У пункті 2 вказаної постанови передбачено, що можливість відшкодування моральної шкоди має бути прямо передбачена законом.

У свою чергу, частиною другою статті 23 Цивільного кодексу України встановлено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частини третьої статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно частини четвертої статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

За загальним правилом, особа несе відповідальність за завдання моральної шкоди, згідно статті 1167 Цивільного кодексу України, тільки в разі наявності вини такої особи.

Однак, суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які свідчать про спричинення відповідачем позивачу моральної шкоди, та які підтверджують наявність будь-яких наслідків такої шкоди.

Також позивачем не обґрунтований розмір моральної шкоди та із заяви позивача не вбачається, чому ця шкода становить саме 23 000,00 грн. та як вона розрахована, а у суду відсутні будь-які докази, які б давали можливість визначити розмір моральної шкоди, спричиненої позивачу. Більше того, у суду відсутні будь-які докази щодо існування причинного зв`язку між діями відповідача та моральними стражданнями позивача.

Відтак, суд не вбачає наявності правових підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 23 000,00 грн.

Відповідно до абзацу 1 частини п`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням того, що позивач звільнена від сплати судових витрат, а також враховуючи те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, а матеріали справи не містять доказів понесення відповідачем судових витрат, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради (вулиця Різдвяна, 1, місто Харків, 61052, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, скасувати рішення - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строки, визначені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 26.05.2021.

Суддя О.В. Ніколаєва