Справа № 200/5594/19-а
Суддя: Циганенко А.І.
Дата ухвалення: 2021-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2021 р. Справа№200/5594/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Циганенка А.І., за участі секретаря судового засідання Супрун Г.С., представника позивача Слєпова Д.Ю., представника відповідача Ярової С.Е., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовною заявою Житлово-комунального підприємства Маріупольської міської ради «Житло «Центр» до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового-повідомлення рішення,

ВСТАНОВИВ:

17 квітня 2019 року шляхом надіслання поштою позивач, Житлово-комунальне підприємство Маріупольської міської ради «Житло «Центр», звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, Головного управління ДФС у Донецькій області, у якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 28 березня 2019 року № на суму 7517119,00 гривень.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідачем протиправно винесено спірне податкове повідомлення-рішення та не враховано, що підприємство отримало майно, належне на праві власності власникам квартир, лише в управління, а відповідно і вимоги працівників ДФС, що проводили перевірку щодо сплати податку на прибуток є такими, що не відповідають нормам діючого податкового законодавства. На думку позивача, працівники відповідача під час перевірки помилково застосували норми постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 №145 «Деякі питання безоплатної передачі основних засобів» та наказу Держжитлокомунгоспу «Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій» від 17.05.2005 №76, але зазначені нормативні акти не можуть бути застосовані до майна (житлових будинків) балансоутримувачем яких є позивач. Отримання основних засобів, а саме житлових будинків, провадилося з балансу одного комунального підприємства на баланс позивача, а самі житлові будинки є власністю Маріупольської міської ради або фізичних осіб, і не мають жодного відношення до державної власності, тому посилання на зазначені нормативні акти, при аналізі операцій з отримання на баланс позивача житлових будинків та визнання їх безоплатно отриманими є необґрунтованим. Крім цього, твердження про порушення позивачем підпункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України, у зв`язку з не збільшенням фінансового результату до оподаткування на суму нарахованої амортизації на отримані на баланс житлові будинки комунальної власності, не ґрунтується на фактичних обставинах. Відповідно до актів прийманні-передання основних засобів, основні засоби, що передані на баланс позивача є повністю замортизованими, що підтверджується тим, що первісна вартість основних засобів, є тотожною сумі зносу. Відповідно до рішень Маріупольської міської ради позивач отримав майно, належне на праві власності власникам квартир, лише в управління, то позивач не має на нього права власності, а відповідно і висновки працівників відповідача щодо сплати податку на прибуток є такими, що не відповідають нормам діючого податкового законодавства. Отже, позивач не міг порушити норми пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу Україні, у зв`язку з тим, що не нараховував амортизацію на вартість отриманих житлових будинків.

Відповідач вийшов за межі наданих повноважень та визначив платнику податків порядок застосування норм Податкового кодексу України, які не були чинними в період з 2016 року по 3 квартал 2018 року, та своїм незаконним рішенням обмежив право позивача в застосуванні вимог бухгалтерського обліку, які були чинними в період з 2016 року по 3 квартал 20І8 року, та норм Податкового кодексу України, які були чинними протягом 2016- - з кварталу 2018 років.

Позивач не порушив вимоги пункту 11 підрозділу 4 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України щодо визначення балансової вартості майна станом на 01.01.2015.

28 грудня 2014 року Законом України №71 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» було викладено в новій редакції розділ III «Податок на прибуток» Податкового кодексу України.

Прийняті новації вступили в силу з 01.01.2015 та визначили новий порядок обліку податку на прибуток шляхом узагальнення порядку ведення бухгалтерського та фінансового обліку. Відповідно до статті 58 Конституції України та роз`яснень наданих Конституційним судом України у своїх Рішеннях по справах № 1-7/99 від 09.02.1999 та № 1-16/2001 від 05.04.2001, положення Закону поширюються на позивача у повному обсязі.

Відповідач подав відзив на адміністративний позов, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні з наступних підстав. За наслідками проведеної перевірки було встановлено :

- порушення пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України в частині заниження різниці, на які збільшується фінансовий результат на суму амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку всього у розмірі 23 217 453 грн., у т.ч. за 2016 у сумі 4 115 379 грн., за 2017 у сумі 12 174 493 грн., за 3 квартали 2018 у сумі 6 927 581 грн.,

- пункту 138.3 статті 138 Податкового кодексу України в частині завищення різниці, на які зменшується фінансовий результат на суму розрахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів (пункт 138.2 статті 138 розділу III Податкового кодексу України) всього у розмірі (-) 10 191 963 грн., у т.ч. за 2016 у сумі (-)11 382 314 грн., за 2017 у сумі (+) 2 056 520 грн., за 3 квартали 2018 у сумі (-) 866169 грн.

У разі отримання на безоплатній основі основних засобів відповідно до Положенням про порядок передачі об`єктів права державної власності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.98 №1482 з метою оподаткування визнаються доходи в сумі, що дорівнює сумі амортизації таких основних засобів, нарахованої у порядку передбаченому Податковим кодексом України, у момент нарахування такої амортизації. При цьому нарахована амортизація по таких основних засобах включається до витрат у разі їх використання в господарській діяльності.

Відповідно до пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень розділу ІІІ Податкового кодексу України.

Різниці, які виникають при нарахуванні амортизації необоротних активів, визначаються відповідно до вимог статті 138 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України фінансовий результат до оподаткування збільшується: на суму нарахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму уцінки та втрат від зменшення корисності основних засобів або нематеріальних активів, включених до витрат звітного періоду відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму залишкової вартості окремого об`єкта основних засобів або нематеріальних активів, визначеної відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку, у разі ліквідації або продажу такого об`єкта.

Згідно з пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України фінансовий результат до оподаткування зменшується: на суму розрахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до пункту 138.3 цієї статті; на суму залишкової вартості окремого об`єкта основних засобів або нематеріальних активів, визначеної з урахуванням положень цієї статті Кодексу, у разі ліквідації або продажу такого об`єкта; на суму дооцінки та вигід від відновлення корисності основних засобів, або нематеріальних активів в межах попередньо віднесених до витрат уцінки та втрат від зменшення корисності основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Згідно з підпунктом 138.3.1 пункту 138.3 статті 138 Податкового кодексу України розрахунок амортизації основних засобів або нематеріальних активів здійснюється відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням обмежень, встановлених підпунктом 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 розділу I цього Кодексу, підпунктами 138.3.2 - 138.3.4 цього пункту. При такому розрахунку застосовуються методи нарахування амортизації, передбачені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, крім "виробничого" методу.

Відповідно до підпункту 14.1.3 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, у редакції, що діє з 1 січня 2015 року, амортизація це систематичний розподіл вартості основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів, що амортизується, протягом строку їх корисного використання (експлуатації). Згідно з підпунктом 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України основні засоби це матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 6000 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 6000 гривень і поступово зменшується у зв`язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).

Відповідно до підпункту 138.3.2 пункту 138.3 статті 138 Податкового кодексу України не підлягають амортизації та проводяться за рахунок відповідних джерел фінансування: вартість гудвілу; витрати на придбання/самостійне виготовлення та ремонт, а також на реконструкцію, модернізацію або інші поліпшення невиробничих основних засобів. Термін «невиробничі основні засоби» означає основні засоби, які не використовуються в господарській діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 22 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби» (далі - П(С)БО 7), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 №92, об`єктом амортизації є вартість, яка амортизується (окрім вартості земельних ділянок, природних ресурсів і капітальних інвестицій). Пунктом 4 П(С)БО 7 встановлено, що під амортизацією розуміється систематичний розподіл вартості, яка амортизується, необоротних активів протягом строку їх корисного використання (експлуатації). Нормами П(С)БО 7 та Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2003 № 561, визначено відображення вартості безоплатно отриманих основних засобів та нарахування амортизації на них.

Таким чином, у податковому обліку не передбачено обмежень щодо нарахування амортизації на основні засоби, безоплатно отримані платником податку, тому такі основні засоби, отримані після 01.01.2015, які використовуються у господарській діяльності платника податку, підлягають амортизації згідно з пунктом 138.3 статті 138 Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 11 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України при розрахунку амортизації основних засобів та нематеріальних активів відповідно до пункту 138.3 статті 138 Податкового кодексу України балансова вартість основних засобів та нематеріальних активів станом на 1 січня 2015 року має дорівнювати балансовій вартості таких активів, що визначена станом на 31 грудня 2014 року відповідно до статей 144 - 146 та 148 розділу III Податкового кодексу України у редакції, що діяла до 1 січня 2015 року. При цьому відповідно до пункту 144.1 статті 144 Податкового кодексу України у редакції, що діяла до 01.01.2015, амортизації підлягали, зокрема, витрати на придбання (самостійне виготовлення) основних засобів. Тобто, на вартість безоплатно отриманих основних засобів амортизація не нараховувалась.

Отже, до переліку об`єктів основних засобів, які підлягають амортизації у податковому обліку, не відносяться основні засоби, безоплатно отримані платником податку до 01.01.2015, крім безоплатно отриманих об`єктів енергопостачання, газо - і теплозабезпечення, водопостачання, каналізаційних мереж, побудованих споживачами на вимогу спеціалізованих експлуатуючих підприємств згідно з технічними умовами на приєднання до вказаних мереж або об`єктів; основних засобів, безоплатно отриманих або виготовлених чи споруджених за рахунок коштів бюджету або кредитів, залучених Кабінетом Міністрів України чи під гарантії Кабінету Міністрів України, у разі виконання зобов`язань за гарантією Кабінетом Міністрів України; безоплатно отриманих для експлуатації підприємствами залізничного транспорту загального користування основних засобів транспортної інфраструктури, що перебували на балансі інших підприємств; основних засобів, якщо їх вартість визначена на рівні звичайної ціни, отриманих в концесію відповідно до Закону України «Про особливості передачі в оренду чи концесію об`єктів централізованого водо, теплопостачання і водовідведення, що перебувають у комунальній власності» (пункту 144.1 статті 144 Податкового кодексу України у редакції, чинній до 01.01.2015).

Амортизацію безоплатно отриманих основних засобів нараховують з місяця, наступного за місяцем введення в експлуатацію з урахуванням обмежень, встановлених підпунктом 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, пункту 138.3 статті 138 Податкового кодексу України. Одночасно з нарахуванням амортизації визнається дохід в сумі нарахованого зносу та зменшується сума додаткового капіталу. При поступовому визнанні доходу зменшується сума додаткового капіталу, відображеного при зарахуванні таких об`єктів до складу активів.

Фінансовий результат до оподаткування, сформований відповідно до положень бухгалтерського обліку з урахуванням сум амортизації безоплатно отриманих основних засобів та доходів у сумі цієї амортизації, збільшується на суму нарахованої амортизації таких основних засобів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності та зменшується на суму розрахованої амортизації основних засобів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням обмежень, встановлених підпунктом 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 розділу I, підпунктами 138.3.2 - 138.3.4 пункту 138.3 статті 138 Податкового кодексу України.

У податковій декларації з податку на прибуток підприємств сума нарахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів у бухгалтерському обліку відображається у рядку 1.1.1 додатку РІ до Декларації. У рядку 1.2.1 додатку РІ до Декларації відображається сума розрахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до пункту 138.3 статті 138 розділу III Податкового кодексу України.

Тобто, зазначають нараховану протягом звітного періоду бухгалтерську амортизацію, яку накопичують за кредитом субрахунків:

131 «Знос основних засобів»;

132 «Знос інших необоротних матеріальних активів»;

133 «Накопичена амортизація нематеріальних активів»;

135 «Знос інвестиційної нерухомості»;

134 «Накопичена амортизація довгострокових біологічних активів».

Позивач, який застосовує прямолінійний метод нарахування амортизації, на порушення пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України не збільшив фінансовий результат на суму амортизації нарахованої по безоплатно отриманим (оприбуткованим) основним засобам (житлові, нежитлові будинки та інші) у 2016, 2017, 3 кв. 2018 роках.

В бухгалтерському обліку позивач відобразив операцію по безоплатно отриманим основним засобам наступними проводками:

Дт_103 «Основні засоби» Кт_424 «Безоплатно отримані необоротні активи»;

Дт_424 «Безоплатно отримані необоротні активи» Кт_131 «Знос основних засобів».

Позивач вказав рахунок 424 «Безоплатно отримані необоротні активи» по коду рядка 1410 «Додатковий капітал» форми №1 «Баланс».

Так, на порушення пункту 138.3 статті 138 Податкового кодексу України, пункту 11 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідних положень» Податкового кодексу України позивач необґрунтовано завищені/занижені різниці, на які зменшується фінансовий результат на суму розрахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів всього у розмірі (-) 10 191 963 грн., у т.ч. за 2016 у сумі (-)11 382 314 грн., за 2017 у сумі (+) 2 056 520 грн., за 3 квартали 2018 у сумі (-) 866169 грн.

24 квітня 2019 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначений за правилами загального позовного провадження.

15 травня 2019 року розгляд справи відкладений.

25 травня 2019 року строк підготовчого провадження продовжений на тридцять днів, про що постановлена протокольна ухвала (том 1, а.с. 124-125).

23 липня 2019 року у справі призначена судово-економічна експертиза та її розгляд зупинений до держання результатів експертизи.

16 січня 2020 року у зв`язку із несплатою вартості експертизи та закриттям експертного провадження відповідно до статті 68 Кодексу адміністративного судочинства України поновлено провадження у справі, про що постановлена протокольна ухвала (том 2, а.с. 255).

16 січня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача про призначення експертизи та закрито підготовче провадження.

23 січня 2020 року Головне управління ДФС у Донецькій області замінено правонаступником Головним управління ДПС у Донецькій області.

23 січня 2020 року у справі призначена судово-економічна експертиза та її розгляд зупинений до держання результатів експертизи.

16 квітня 2021 року поновлено провадження у справі.

У судових засіданнях, представник позивача адвокат Слєпов Д.Ю. позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та заяві про зміну підстав позову просив їх задовольнити.

Представник відповідача Ярова С.Е. позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні, надала пояснення аналогічні викладеним у відзиву на адміністративний позов.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, суд встановив наступне.

20 вересня 2002 року рішенням Маріупольської міської ради створено з 01 жовтня 2002 року Житлово-комунальне підприємство «Житло «Центр». Вирішено передати в оперативне управління основні засоби та активи Житлово-комунального підприємства «Домовик-1». Основним видом діяльності підприємства є управління нерухомим майном за винагороду або на основі контракту (том 1, а.с. 59-60, 69-71, 91-96).

17 березня 2004 року за рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради з балансу житлово-комунального підприємства Жовтневого району на баланс Житлово-комунального підприємства «Житло «Центр» передані вбудовані й окремо розташовані нежитлові приміщення, житловий фонд, службові приміщення, благоустрій й інші основні засоби груп 2 і 3, придатні до експлуатації ділянок №4 і №7 (том 1, а.с. 72-73, 76- 81).

01 квітня 2011 року наказом директора Житлово-комунального підприємства «Житло «Центр» №75 установлений вартісний критерій віднесення до основних засобів р сумі 1000,00 гривень, нарахування амортизації проводити прямолінійним методом до досягнення основним засобом його ліквідаційної вартості (том 1, а.с 136).

01 грудня 2016 року за рішенням Маріупольської міської ради №7/13-905 з балансу Житлово-комунального підприємства «Житло «Центр», як балансоутримувача, списані багатоквартирні будинку згідно з додатком (том 1, а.с. 143-146).

25 січня 2017 року за рішенням Маріупольської міської ради №7/15-1129 з балансу Житлово-комунального підприємства «Житло «Центр», як балансоутримувача, списані багатоквартирні будинку згідно з додатком (том 1, а.с. 147-152).

26 вересня 2017 року згідно рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради №184 Житлово-комунальне підприємство «Житло «Центр» з 01 грудня 2017 року призначено управителем багатоквартирних будинків на території м. Маріуполя відповідно до лоту 3 з ціною квартирної плати (том 1, а.с. 74-75, 132-134).

25 квітня 2018 року за рішенням Маріупольської міської ради №7/30-2630 з балансу Житлово-комунального підприємства «Житло «Центр», як балансоутримувача, списані багатоквартирні будинку згідно з додатком (том 1, а.с. 153-156).

Перелік основних засобів по Житлово-комунальному підприємству «Житло «Центр» за період з 01.01.2015 по 01.10.2018 (том 4, а.с. 1- 126).

Дохід та фінансовий результат до оподаткування, різниці, які виникають відповідно до Податкового кодексу України, інформація щодо нарахування амортизації, задекларовані в податкових деклараціях та додатках АМ, ЗП, РІ, балансі (завіт про фінансовий стан): за 2016 рік (том 3, а.с. 176-193), за 2017 рік (том 3, а.с. 194-211), за три квартали 2018 року (том 3, а.с. 212-230).

З 01 по 28 лютого 2019 року працівниками Головного Управління ДФС у Донецькій області була проведена планова виїзна перевірка ЖКП «Житло «Центр», за результатами якої складено Акт від 07 березня 2019 року за № 231/05-99-14-15/32164135 «Про результати документальної планової перевірки Житлово-комунального підприємства Маріупольської міської ради «Житло «Центр» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2015 по 30.09.2018, валютного за період з 01.10.2015 по 30.09.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 30.09.2018» (далі за текстом - «Акт перевірки») (том 1, а.с. 8-38).

За висновками Акту перевірки позивач порушив пункт 134.1 статті 134, пункти 138.1, 138.3 статті 138 Податкового кодексу України, пункт 10 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого Міністерством фінансів України від 27.04.2000 №92, позивач занизив різниці, які виникають відповідно до Податкового кодексу України та занизив об`єкт оподаткування з податку на прибуток на загальну суму 33409416,00 гривень, у т.ч. за 2016 рік на суму 15497693,00 гривень, за 2017 рік на суму 10117973,00 гривень, за 3 квартали 2018 року у сумі 7793750,00 гривень.

Даний висновок Акту перевірки обґрунтований наступним.

У разі отримання на безоплатній основі основних засобів відповідно до Положенням про порядок передачі об`єктів права державної власності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.98 №1482 з метою оподаткування визнаються доходи в сумі, що дорівнює сумі амортизації таких основних засобів, нарахованої у порядку передбаченому Податковим кодексом України, у момент нарахування такої амортизації. При цьому нарахована амортизація по таких основних засобах включається до витрат у разі їх використання в господарській діяльності.

Відповідно до пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень розділу ІІІ Податкового кодексу України.

Різниці, які виникають при нарахуванні амортизації необоротних активів, визначаються відповідно до вимог статті 138 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України фінансовий результат до оподаткування збільшується: на суму нарахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму уцінки та втрат від зменшення корисності основних засобів або нематеріальних активів, включених до витрат звітного періоду відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму залишкової вартості окремого об`єкта основних засобів або нематеріальних активів, визначеної відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку, у разі ліквідації або продажу такого об`єкта.

Згідно з пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України фінансовий результат до оподаткування зменшується: на суму розрахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до пункту 138.3 цієї статті; на суму залишкової вартості окремого об`єкта основних засобів або нематеріальних активів, визначеної з урахуванням положень цієї статті Кодексу, у разі ліквідації або продажу такого об`єкта; на суму дооцінки та вигід від відновлення корисності основних засобів, або нематеріальних активів в межах попередньо віднесених до витрат уцінки та втрат від зменшення корисності основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Згідно з підпунктом 138.3.1 пункту 138.3 статті 138 Податкового кодексу України розрахунок амортизації основних засобів або нематеріальних активів здійснюється відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням обмежень, встановлених підпунктом 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 розділу I цього Кодексу, підпунктами 138.3.2 - 138.3.4 цього пункту. При такому розрахунку застосовуються методи нарахування амортизації, передбачені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, крім "виробничого" методу.

Відповідно до підпункту 14.1.3 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, у редакції, що діє з 1 січня 2015 року, амортизація це систематичний розподіл вартості основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів, що амортизується, протягом строку їх корисного використання (експлуатації). Згідно з підпунктом 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України основні засоби це матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 6000 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 6000 гривень і поступово зменшується у зв`язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).

Відповідно до підпункту 138.3.2 пункту 138.3 статті 138 Податкового кодексу України не підлягають амортизації та проводяться за рахунок відповідних джерел фінансування: вартість гудвілу; витрати на придбання/самостійне виготовлення та ремонт, а також на реконструкцію, модернізацію або інші поліпшення невиробничих основних засобів. Термін «невиробничі основні засоби» означає основні засоби, які не використовуються в господарській діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 22 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби» (далі - П(С)БО 7), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 №92, об`єктом амортизації є вартість, яка амортизується (окрім вартості земельних ділянок, природних ресурсів і капітальних інвестицій). Пунктом 4 П(С)БО 7 встановлено, що під амортизацією розуміється систематичний розподіл вартості, яка амортизується, необоротних активів протягом строку їх корисного використання (експлуатації). Нормами П(С)БО 7 та Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2003 № 561, визначено відображення вартості безоплатно отриманих основних засобів та нарахування амортизації на них.

Таким чином, у податковому обліку не передбачено обмежень щодо нарахування амортизації на основні засоби, безоплатно отримані платником податку, тому такі основні засоби, отримані після 01.01.2015, які використовуються у господарській діяльності платника податку, підлягають амортизації згідно з пунктом 138.3 статті 138 Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 11 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України при розрахунку амортизації основних засобів та нематеріальних активів відповідно до пункту 138.3 статті 138 Податкового кодексу України балансова вартість основних засобів та нематеріальних активів станом на 1 січня 2015 року має дорівнювати балансовій вартості таких активів, що визначена станом на 31 грудня 2014 року відповідно до статей 144 - 146 та 148 розділу III Податкового кодексу України у редакції, що діяла до 1 січня 2015 року. При цьому відповідно до пункту 144.1 статті 144 Податкового кодексу України у редакції, що діяла до 01.01.2015, амортизації підлягали, зокрема, витрати на придбання (самостійне виготовлення) основних засобів. Тобто, на вартість безоплатно отриманих основних засобів амортизація не нараховувалась.

Отже, до переліку об`єктів основних засобів, які підлягають амортизації у податковому обліку, не відносяться основні засоби, безоплатно отримані платником податку до 01.01.2015, крім безоплатно отриманих об`єктів енергопостачання, газо - і теплозабезпечення, водопостачання, каналізаційних мереж, побудованих споживачами на вимогу спеціалізованих експлуатуючих підприємств згідно з технічними умовами на приєднання до вказаних мереж або об`єктів; основних засобів, безоплатно отриманих або виготовлених чи споруджених за рахунок коштів бюджету або кредитів, залучених Кабінетом Міністрів України чи під гарантії Кабінету Міністрів України, у разі виконання зобов`язань за гарантією Кабінетом Міністрів України; безоплатно отриманих для експлуатації підприємствами залізничного транспорту загального користування основних засобів транспортної інфраструктури, що перебували на балансі інших підприємств; основних засобів, якщо їх вартість визначена на рівні звичайної ціни, отриманих в концесію відповідно до Закону України «Про особливості передачі в оренду чи концесію об`єктів централізованого водо теплопостачання і водовідведення, що перебувають у комунальній власності» (пункту 144.1 статті 144 Податкового кодексу України у редакції, чинній до 01.01.2015).

Амортизацію безоплатно отриманих основних засобів нараховують з місяця, наступного за місяцем введення в експлуатацію з урахуванням обмежень, встановлених підпунктом 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, пункту 138.3 статті 138 Податкового кодексу України. Одночасно з нарахуванням амортизації визнається дохід в сумі нарахованого зносу та зменшується сума додаткового капіталу. При поступовому визнанні доходу зменшується сума додаткового капіталу, відображеного при зарахуванні таких об`єктів до складу активів.

Фінансовий результат до оподаткування, сформований відповідно до положень бухгалтерського обліку з урахуванням сум амортизації безоплатно отриманих основних засобів та доходів у сумі цієї амортизації, збільшується на суму нарахованої амортизації таких основних засобів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності та зменшується на суму розрахованої амортизації основних засобів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням обмежень, встановлених підпунктом 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 розділу I, підпунктами 138.3.2 - 138.3.4 пункту 138.3 статті 138 Податкового кодексу України.

У податковій декларації з податку на прибуток підприємств сума нарахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів у бухгалтерському обліку відображається у рядку 1.1.1 додатку РІ до Декларації. У рядку 1.2.1 додатку РІ до Декларації відображається сума розрахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до пункту 138.3 статті 138 розділу III Податкового кодексу України.

Тобто, зазначають нараховану протягом звітного періоду бухгалтерську амортизацію, яку накопичують за кредитом субрахунків:

131 «Знос основних засобів»;

132 «Знос інших необоротних матеріальних активів»;

133 «Накопичена амортизація нематеріальних активів»;

135 «Знос інвестиційної нерухомості»;

134 «Накопичена амортизація довгострокових біологічних активів».

Позивач, який застосовує прямолінійний метод нарахування амортизації, на порушення пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України не збільшив фінансовий результат на суму амортизації нарахованої по безоплатно отриманим (оприбуткованим) основним засобам (житлові, нежитлові будинки та інші) у 2016, 2017, 3 кв. 2018 роках.

В бухгалтерському обліку позивач відобразив операцію по безоплатно отриманим основним засобам наступними проводками:

Дт_103 «Основні засоби» Кт_424 «Безоплатно отримані необоротні активи»;

Дт_424 «Безоплатно отримані необоротні активи» Кт_131 «Знос основних засобів».

Позивач вказав рахунок 424 «Безоплатно отримані необоротні активи» по коду рядка 1410 «Додатковий капітал» форми №1 «Баланс».

22 березня 2019 року позивачем до Головного управління ДФС у Донецькій області подані заперечення (том 1, а.с. 45-51).

26 березня 2019 року Головного управління ДФС у Донецькій області надана відповідь листом за №24707/10/05-99-14-15 в якому висновки акта перевірки залишені без змін (том 1, а.с. 52-56).

28 березня 2019 року Головного управління ДФС у Донецькій області прийняте податкове повідомлення-рішення № на підставі акту перевірки від 07 березня 2019 року за № 231/05-99-14-15/32164135 позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість: за податковим зобов`язанням 6013695,00 гривень, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 1503424,00 гривень, на загальну суму 7517190,00 гривень (том 1, а.с. 43-44).

При ухваленні рішення суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовано Податковим кодексом України (далі - ПК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з підпунктом 14.1.138. пункту 14.1 статті 14 ПК України основні засоби це матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 6000 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 6000 гривень і поступово зменшується у зв`язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).

Підпунктом 134.1.1. пункту 134.1 статті 134 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Порядок розрахунку амортизації основних засобів або нематеріальних активів для визначення об`єкта оподаткування встановлений пунктом 138.3 статті 138 ПК України.

Розрахунок амортизації основних засобів або нематеріальних активів здійснюється відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням обмежень, встановлених підпунктом 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 розділу I цього Кодексу, підпунктами 138.3.2-138.3.4 цього пункту. При такому розрахунку застосовуються методи нарахування амортизації, передбачені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, крім «виробничого» методу.

Для розрахунку амортизації відповідно до положень цього пункту визначається вартість основних засобів та нематеріальних активів без урахування їх переоцінки (уцінки, дооцінки), проведеної відповідно до положень бухгалтерського обліку.

Не підлягають амортизації та проводяться за рахунок відповідних джерел:

вартість гудвілу;

витрати на придбання/самостійне виготовлення невиробничих основних засобів, невиробничих нематеріальних активів;

на ремонт, реконструкцію, модернізацію або інші поліпшення невиробничих основних засобів, невиробничих нематеріальних активів.

Термін «невиробничі основні засоби», «невиробничі нематеріальні активи» означають відповідно основні засоби, нематеріальні активи, не призначені для використання в господарській діяльності платника податку.

Згідно зі статтею 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

Пунктами 5.1 та 5.3 Статуту Житлово-комунального підприємства Маріупольської міської ради «Житло-центр», затвердженого рішенням міської ради від 24.05.2017 №7/18-1458, майно підприємства складають основні фонди, оборотні активи, а також інші цінності, вартість яких відображається на балансі підприємства. Майно передається підприємству власником або уповноваженим ним органом у господарське відання (том 1, а.с.88).

В обґрунтування висновків Акту перевірки відповідач посилається на постанову Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 №145 «Деякі питання безоплатної передачі основних фондів» (далі Постанова №145), Закон України від 03.03.1998 №147/98-ВР «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» (далі Закон №147/98-ВР) та «Положення про порядок передачі об`єктів права державної власності», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 вересня 1998 №1482 (далі Положення №1482).

Постановою №145 передбачено, що безоплатна передача основних засобів платнику податку на прибуток з метою їх експлуатації за рішенням центральних органів виконавчої влади здійснюється у порядку, визначеному Законом №147/98-ВР і Положенням №1482.

Статтею 1 Закону №147/98-ВР встановлено, що він регулює відносини, пов`язані з передачею об`єктів права державної власності у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах або у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, а також об`єктів права комунальної власності у державну власність.

Пунктом 1 Положення №1482 встановлено, що зазначене положення визначає порядок безоплатної передачі об`єктів права державної власності із сфери управління міністерств, інших центральних та місцевих органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Фонду державного майна, інших державних органів, які відповідно до законодавства здійснюють функції з управління державним майном, об`єднань підприємств, яким делеговано функції з управління майном підприємств і організацій, заснованих на державній власності […], Національної академії наук, галузевих академій наук, інших установ та організацій, яким державне майно передано у безоплатне користування […], до сфери управління інших органів, уповноважених управляти державним майном, або самоврядних організацій.

Зважаючи на те, що житлові будинки передавалися з балансу одного комунального підприємства на баланс позивача, а самі житлові будинки є власністю Маріупольської міської ради або фізичних осіб, і не є державною власністю, тому твердження відповідача про необхідність керуватися даними нормативно-правовими актами при аналізі операцій з отримання на баланс позивача житлових будинків та визнання їх безоплатно отриманими, не є обґрунтованим.

Для встановлення відповідності нормативно-правовим актам відображення в податковому обліку позивача доходів та витрат за фінансово-господарськими операціями, що підлягають оподаткуванню податком на прибуток, судом була призначена судово-економічна експертиза на вирішення якої поставлено питання: «Чи підтверджується документально та нормативно зазначені в акті Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області від 07 березня 2019 року №231/05-99-14-15/32164135 «Про результати документальної планової перевірки Житлово-комунального підприємства Маріупольської міської ради «Житло «Центр» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2015 по 30.09.2018, валютного за період з 01.10.2015 по 30.09.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 30.09.2018» заниження об`єкта оподаткування податком на прибуток Житлово-комунальним підприємством Маріупольської міської ради «Житло «Центр» за період з 01 жовтня 2015 року по 30 вересня 2018 року і донарахування до сплати податку на прибуток та штрафних (фінансових) санкцій до бюджету?».

«Висновком експерта за результатами проведення судової економічної експертизи № 1192/1193-20 по адміністративній справі № 200/5594/19-а» від 19.03.2021 (том 3, а.с. 124-173) зроблений наступний висновок: «… документально та нормативно не підтверджуються зазначені в акті Головного управління ДФС у Донецькій області від 07 березня 2019 року №231/05-99-14-15/32164135 «Про результати документальної планової перевірки Житлово-комунального підприємства Маріупольської міської ради «Житло «Центр» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2015 по 30.09.2018, валютного за період з 01.10.2015 по 30.09.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 30.09.2018» заниження об`єкта оподаткування податком на прибуток Житлово-комунальним підприємством Маріупольської міської ради «Житло «Центр» за період з 01 жовтня 2015 року по 30 вересня 2018 року і донарахування до сплати податку на прибуток та штрафних (фінансових) санкцій до бюджету».

Суд погоджується з даним висновком експертного дослідження.

В адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача (частина 2 статті 71 КАС України).

Проте у разі надання контролюючим органом доказів, які свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував свої податкові зобов`язання містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини 1 статті 71 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

У даній справі відповідачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів які підтверджують обставини, якими обґрунтовуються правомірність спірного податкового повідомлення-рішення.

Отже, спірне рішення було прийнято відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, судові витрати по сплаті судового збору та витрат на проведення експертизи, понесені позивачем підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень: судовий збір в сумі 19210,00 гривень, витрати, пов`язані із проведенням експертизи, в сумі 23535,36 гривень, загалом 42745,36 гривень.

Керуючись статтями 2, 5-10, 20, 22, 25, 72-76, 90, 132, 139, 143, 241-246, 249, 250, 251, 255, 262, 295, 297, підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов Житлово-комунального підприємства Маріупольської міської ради «Житло «Центр» (місцезнаходження: 87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, буд. 17; ) до Головного управління ДПС у Донецькій області (місцезнаходження: 87500, Донецька область, місто Маріуполь, вул. Італійська, буд.59; ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № на суму 7517119 (сім мільйонів п`ятсот сімнадцять тисяч сто дев`ятнадцять) гривень 00 копійок, прийняте 28 березня 2019 року Головним управлінням ДФС у Донецькій області.

Стягнути на користь Житлово-комунального підприємства Маріупольської міської ради «Житло «Центр» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Донецькій області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 19210 (дев`ятнадцять тисяч двісті десять) гривень 00 копійок, витрати, пов`язані із проведенням експертизи, в сумі 23535 (двадцять три тисячі п`ятсот тридцять п`ять) гривень 36 копійок, загалом 42745 (сорок дві тисячі сімсот сорок п`ять) гривень 36 копійок.

Рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті, його вступна та резолютивна частини проголошені в судовому засіданні 20 травня 2020 року.

Повне рішення складено 27 травня 2021 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Донецького окружного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя А.І. Циганенко