Справа № 640/674/21
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2021-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 травня 2021 року

м. Київ

справа № 640/674/21

адміністративне провадження № К/9901/18166/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Уханенка С.А.,

суддів - Кашпур О.В., Мацедонської В.Е.

перевіривши касаційну скаргу Первинної профспілкової організації співробітників Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року у справі за позовом за позовом Первинної профспілкової організації співробітників Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до Верховного Суду про визнання протиправним та нечинним пункту Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року Первинна профспілкової організації співробітників Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (далі - Первинна профспілка АТ КБ «Приватбанк») звернулася до суду з адміністративним позовом до Верховного Суду в якому просила визнати протиправним та нечинним пункт 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (далі - постанова Пленуму ВСУ №9), як такий, що порушує права позивача і з тих підстав, що постанова Пленуму є нормативним актом та є обов`язковим до застосування.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2021 року, залишеною без постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу для продовження розгляду. Доводи касаційної скарги обґрунтовані неврахуванням судами висновку Верховного Суду висловленому у справі 201/10081/19, в якій Суд послався на положення оскаржуваного пункту 14 постанова Пленуму ВСУ №9, що на думку заявника, свідчить про його обов`язкове застосування, через що суди нижчих інстанцій застосовують "Постанову ВСУ" як нормативний акт.

Аналізуючи доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За правилами частини другої статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3, 4, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Судом першої інстанції постановлено ухвалу до початку розгляду справи.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що зазначений спір не відноситься до публічно-правових. Так, за висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 13 червня 2018 року (справа № 819/362/16), публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Статтею 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Відповідно до частини восьмої статті 37 Закону України « Про судоустрій і статус суддів» у Верховному Суді діє Пленум Верховного Суду для вирішення питань, визначених Конституцією України та цим Законом. Склад і порядок діяльності Пленуму Верховного Суду визначаються цим Законом.

Так, за приписами статті 46 Закону України « Про судоустрій і статус суддів» Пленуму Верховного Суду є колегіальним органом, до складу якого входять усі судді Верховного Суду, який з метою забезпечення однакового застосування норм права при вирішенні окремих категорій справ узагальнює практику застосування матеріального і процесуального законів, систематизує та забезпечує оприлюднення правових позицій Верховного Суду з посиланням на судові рішення, в яких вони були сформульовані, а також за результатами аналізу судової статистики та узагальнення судової практики надає роз`яснення рекомендаційного характеру з питань застосування законодавства при вирішенні судових справ.

Аналіз наведених норм Закону України "Про судоустрій і статус суддів" дає підстави для висновку, що оскаржувана постанова Пленуму Верховного суду України не є правовим актом в розумінні КАС України, оскільки не встановлює, не змінює, не припиняє прав та обов`язків, у тому числі для позивача, обов`язковість її застосування чинним законодавством не передбачена, а тлумачення правових норм у постановах Пленуму Верховного Суду є одним із способів реалізації дотримання судами України принципу правової визначеності.

За таких обставин, суди дійшли висновку про те, що позов щодо визнання протиправним та нечинним пункту 14 постанови Пленуму ВСУ №9 не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

За правилами пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Мотиви, наведені в оскаржуваних судових рішеннях та обставини, на які посилається заявник в обґрунтування касаційної скарги, свідчать про правильне застосування судом норм процесуального права та не викликає сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, тому суд касаційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у справі.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Таким чином, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Первинна профспілка АТ КБ «Приватбанк» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року необхідно відмовити.

Керуючись статтями 248, 328, 333 КАС України, Суд

У Х В А Л И В :

1. У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Первинної профспілкової організації співробітників Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року у справі за позовом за позовом Первинної профспілкової організації співробітників Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до Верховного Суду про визнання протиправним та нечинним пункту постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» відмовити.

2. Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: С.А. Уханенко

Судді: О.В. Кашпур

В.Е. Мацедонська