Справа № 360/809/21
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2021-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

20 травня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/809/21

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шембелян В.С.,

за участю секретаря судового засідання - Пономарьової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

18 лютого 2021 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі-позивач) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області (далі - відповідач), з такими вимогами:

- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області щодо нарахування та виплати судді Рубіжанського міського суду Луганської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за січень 2021 року, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2021 року в розмірі 2 102 гривні;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Луганській області провести судді Рубіжанського міського суду Луганської області ОСОБА_1 нарахування та виплату суддівської винагороди за січень 2021 року, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 1 січня 2021 року складає 2 270 гривень, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині зобов`язання нарахувати та виплатити суддівську винагороду за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 05 жовтня 2016 року працює на посаді судді Рубіжанського міського суду Луганської області. Відповідач здійснює нарахування та виплату суддівської винагороди позивачу.

В січні 2021 року відповідач нарахував ОСОБА_1 суддівську винагороду в меншому за належне розмірі, зазначає позивач, оскільки в розрахунку її суми було використано величину під назвою "розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2021 року", в розмірі 2 102 гривні, що підтверджується змістом розрахункового листа за січень 2021 року, де розмір окладу позивача складає 63 060 грн. (2 102 х 30 = 63 060).

Однак, відповідно до приписів спеціального законодавства, відповідач повинен був нарахувати позивачу суддівську винагороду, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2021 року - в розмірі 2 270 гривень (2 270 х 30 = 68 100).

Тому позивач вважає, що саме протиправними діями відповідача щодо невірного нарахування та виплати сум суддівської винагороди за січень 2021 року порушено його право на отримання цієї виплати в більшому розмірі, що передбачений спеціальним законодавством (приписами частини третьої статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VІІІ).

Внаслідок цього позивач вважає, що саме відповідачем порушено його право на належне матеріальне забезпечення судді, конституційні гарантії його діяльності в сфері правосуддя та просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою суду від 25.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 17-18).

На адресу суду 03.03.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому висловлено заперечення проти позовних вимог з таких підстав (а.с.21-24).

Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Луганській області діє на підставі Положення про територіальні управління Державної судової адміністрації України, затвердженого Головою ДСА України від 25.09.2015 року, (далі Положення) та ст.154 гл.2 "Державна судова адміністрація України", Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VІІІ (далі Закон№ 1402-VІІІ).

Відповідно до п.4. ст.148 Закону функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України. Порядок фінансування судів визначено статтею 149 Закону № 1402-VІІІ де вказано, що суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним Кодексом України.

Закон про Державний бюджет України - закон, який затверджує Державний бюджет України та містить положення щодо забезпечення його виконання протягом бюджетного періоду, одного календарного року.

Головний розпорядник бюджетних коштів здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень та оцінку ефективності бюджетних програм, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі.

Будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2021 рік" від 15.12.2020 № 1082-ІХ в Україні установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень;

дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень;

працездатних осіб: з 1 січня - 2270 гривень, з 1 липня - 2379 гривень, з 1 грудня - 2481 гривня;

працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні;

працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами: з 1 січня - 2102 гривні;

працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури: з 1 січня - 1600 гривень;

осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні.

Таким чином, ТУ ДСА України в Луганській області, як державний орган який діє виключно в рамках діючого українського законодавства, має повноваження тільки у нарахуванні та виплаті коштів, які є у рамках бюджетного року, та не приймає рішення щодо визначення фінансової ситуації у державі.

Тому вважає, що територіальне управління Державної судової адміністрації України як розпорядник бюджетних коштів в межах виділених видатків на оплату суддівської винагороди на січень 2021 року нарахував та виплатив позивачу всі належні йому суми з дотриманням вимог ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2021 рік" та п.1 ч.3 ст.135 Закону 1402-VІІІ. Таким чином, на думку відповідача, ним не порушені права позивача, а дії ТУ ДСА України в Луганській області ґрунтуються на законі і є правомірними. Отже, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Ухвалою суду від 19.04.2021 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті (а.с. 32).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 КАС України, суд встановив такі обставини справи.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 , виданий Бориспільським МВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП НОМЕР_2 (а.с. 8-11).

Наказом № 87-ОС від 04.10.2016 позивача зараховано до штату Рубіжанського міського суду Луганської області на посаду судді відповідно до Указу Президента України від 24 вересня 2016 року № 410/2016 (а.с. 12).

В січні 2021 року Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Луганській області нараховано ОСОБА_1 суддівську винагороду, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовуються для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2021 року у розмірі 2102,00 грн, що визнається сторонами.

Матеріалами справи підтверджено, що розмір суддівської винагороди ОСОБА_1 за січень 2021 року склав: оклад судді (18 робочих днів) - 59741,05 грн; вислуга років 20% - 11948,21 грн; відпустка 1 робочий день - 3982,74 грн; матеріальна допомога на оздоровлення - 63060,00; індексація - 81,72 грн. Разом нараховано - 138813,72 грн (а.с.25).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд керується такими вимогами чинного законодавства.

Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Статтею 130 Конституції України встановлено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Відповідно до частини першої статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі Закон № 1402-VIII) суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці (частина друга статті 135 Закону № 1402-VIII).

За приписами пункту 1 частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Частиною четвертою статті 135 Закону № 1402-VIII визначено, що до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти:

1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб;

2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб;

3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.

У випадку, якщо суд розміщується в декількох населених пунктах, застосовується регіональний коефіцієнт за місцезнаходженням органу, який провів державну реєстрацію такого суду.

Відповідно до частини п`ятої статті 135 Закону № 1402-VIII суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Згідно із частиною дев`ятою статті 135 Закону № 1402-VIII обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.

Отже, Законом № 1402-VIII визначено базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду, який становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Сам розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 1 січня календарного року спеціальний закон не визначає.

Таким чином, системний аналіз 135 Закону № 1402-VIII в чинній станом на 01.01.2021 редакції дозволяє дійти висновку, що фактично стаття 135 Закону № 1402-VIII містить лише алгоритм розрахунку розміру винагороди судді, залежно від її складових, на отримання яких суддя має право згідно з цією нормою (суддівська винагорода регулюється, а не встановлюється законом - ч.1 ст.135 Закону № 1402-VIII).

Кінцевий же розмір суддівської винагороди залежить від розміру встановленого на 1 січня кожного року прожиткового мінімуму для працездатних осіб, отже, визначається не лише спеціальним законом.

Відповідно до вимог преамбули до Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-XIV цей Закон (Закон № 966-XIV) відповідно до статті 46 Конституції України дає визначення прожитковому мінімуму, закладає правову основу для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень.

Згідно з вимогами статті 46 Конституції України Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, фактично величина прожиткового мінімуму була запроваджена законодавцем для підтримання рівню соціального захисту при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень.

Відповідно до положень статті 1 Закону № 966-XIV прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення:

дітей віком до 6 років;

дітей віком від 6 до 18 років;

працездатних осіб;

осіб, які втратили працездатність.

До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.

Згідно з вимогами статті 4 Закону № 966-XIV прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України після проведення науково-громадської експертизи сформованих набору продуктів харчування, набору непродовольчих товарів і набору послуг.

Порядок проведення науково-громадської експертизи встановлюється на принципах соціального партнерства та затверджується Кабінетом Міністрів України. Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Відповідно до вимог статті 2 Закону № 966-XIV прожитковий мінімум застосовується для:

загальної оцінки рівня життя в Україні, що є основою для реалізації соціальної політики та розроблення окремих державних соціальних програм;

встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім`ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України;

визначення права на призначення соціальної допомоги;

визначення державних соціальних гарантій і стандартів обслуговування та забезпечення в галузях охорони здоров`я, освіти, соціального обслуговування та інших;

встановлення величини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян;

формування Державного бюджету України та місцевих бюджетів.

Отже, відповідно до вимог частини 1 статті 4 Закону № 966-XIV розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановлюється Кабінетом Міністрів України та щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Так, статтею 7 Закону № 1082-ІХ установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення:

дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень;

дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень;

працездатних осіб: з 1 січня - 2270 гривень, з 1 липня - 2379 гривень, з 1 грудня - 2481 гривня;

працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні;

працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами: з 1 січня - 2102 гривні;

працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури: з 1 січня - 1600 гривень;

осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні.

Отже, в статті 7 Закону № 1082-ІХ законодавець окремо визначив розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2021 року, що становить 2102 грн.

Дійсно, цей розмр є меншим за визначений цією ж нормою закону розмір прожиткового мінімума для працездатних осіб: з 1 січня - 2270 гривень.

Суд погоджується з доводами позивача, що окреме визначення в статті 7 Закону № 1082-ІХ розміру прожиткового мінімуму для суддів в меньшому розмірі, ніж для інших працездатних осіб не відповідає вимогам статті 1 Закону № 966-XIV, а також конституційній гарантії рівності всіх перед законом, що визначена частиною 1 статті 24 Конституції України.

Однак, щодо аргументів позивача, що його право на отримання грошового забезпечення порушено саме внаслідок протиправних дій відповідача суд дійшов таких висновків.

Статтею 130 Конституції України передбачено, що у Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Відповідно до вимог частини 1 статті 4 Закону № 966-XIV розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановлюється Кабінетом Міністрів України та щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Згідно з вимогами статті 146 Закону № 1402-VIII держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів відповідно до Конституції України. Забезпечення функціонування судової влади передбачає:

1) окреме визначення у Державному бюджеті України видатків на утримання судів не нижче рівня, що забезпечує можливість повного і незалежного здійснення правосуддя відповідно до закону;

2) законодавче гарантування повного і своєчасного фінансування судів;

3) гарантування достатнього рівня соціального забезпечення суддів.

Видатки на утримання судів визначаються з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Згідно з вимогами ч.1 ст.147 Закону № 1402-VIII в Україні діє єдина система забезпечення функціонування судової влади - судів, органів суддівського врядування, інших державних органів та установ системи правосуддя.

Відповідно до вимог ст.148 Закону № 1402-VIII засади фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України.

Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють: 1) Верховний Суд - щодо фінансового забезпечення його діяльності; 1-1) вищий спеціалізований суд - щодо фінансового забезпечення його діяльності; 2) Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України; 3) Вища рада правосуддя - щодо фінансового забезпечення її діяльності.

Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Видатки на утримання судів у Державному бюджеті України визначаються окремим рядком щодо Верховного Суду, Вищої ради правосуддя, апеляційної палати вищого спеціалізованого суду, а також у цілому щодо апеляційних, місцевих судів.

Видатки кожного місцевого та апеляційного суду всіх видів та спеціалізації, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України визначаються у Державному бюджеті України в окремому додатку.

Видатки на утримання судів у Державному бюджеті України не можуть бути скорочені в поточному фінансовому році.

Контроль за додержанням вимог цього Закону щодо фінансування судів здійснюється у порядку, встановленому законом.

Особливості підготовки і розгляду проекту закону про Державний бюджет України в частині фінансування судів, інших органів та установ у системі правосуддя визначаються законом.

Згідно з вимогами ст.149 Закону № 1402-VIII суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Стаття 23 Бюджетного кодексу України передбачає, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що відповідач як територіальний орган Державної судової адміністрації України, виконуючи функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів в межах бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України, діяв відповідно до вимог чинного законодавства, нараховуючи та здійснюючи виплату суддівської винагороди позивачу за січень 2021 року.

Суд зазначає, що в межах розгляду цієї справи позивач не оспорює правомірності дій суб`єктів законодавчої та виконавчої влади до компетенції яких відповідно до вказаних вище норм законодавства належить встановлення та затвердження розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначення видатків на утримання судів, підготовки і розгляду проекту закону про Державний бюджет України в частині фінансування судів, тому суд не має правових підстав та повноважень встановлювати такі обставини, оскільки вони є поза межами предмету доказування в цій справі.

Згідно з вимогами ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Дійсно, суду надано право ч.2 ст.9 КАС України виходу за межі позовних вимог з метою захисту прав позивача, однак, враховуючи вимоги ч.1 ст.27 та ч.1 ст.48 КАС України суд обмежений у вчиненні таких дій правилами виключної підсудності певної категорії справ.

За таких обставин, суд, встановивши, що дії відповідача відповідають вимогам чинного законодавства та ч.2 ст.19 Конституції України, дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог за необгрунтованістю.

Питання щодо розподілу судових витратах не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано 25 травня 2021 року.

Суддя В.С. Шембелян