Справа № 360/1305/21
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2021-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

27 травня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1305/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Пляшкова К.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Луганській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 18 березня 2021 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління Державної міграційної служби України в Луганській області (далі - відповідач) про зобов`язання відповідача внести в графу «Особливі відмітки» (сторінки сьома, восьма, дев`ята) паспорта громадянки України ОСОБА_1 запис про її національність в наступній редакції: «Національність Українка», який завірити підписом повноважної посадової особи і відповідною гербовою печаткою Управління Державної міграційної служби України в Луганській області.

Ухвалою суду від 22 березня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (арк. спр. 11-12).

До суду 29 березня 2021 року позивачем надано уточнений адміністративний позов (арк. спр. 16-17).

З урахуванням уточнених позовних вимог позивачем заявлено позовні вимоги про:

1) визнання протиправною відмови внести дані про національність до паспорта громадянина України;

2) зобов`язати відповідача внести в графу «Особливі відмітки» (сторінки сьома, восьма, дев`ята) паспорта громадянки України ОСОБА_1 запис про її національність в наступній редакції: «Національність Українка», який завірити підписом повноважної посадової особи і відповідною гербовою печаткою Управління Державної міграційної служби України в Луганській області.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 08 грудня 2020 року позивач звернулась із заявою до відповідача про внесення до її паспорту громадянки України в графу «Особливі відмітки» даних про національність, на яку отримала лист відповідача від 10 грудня 2020 року № К-168/6/4401-20/4401.3/14114-20 з відмовою у внесенні даних про національність в графу «Особливі відмітки» паспорта громадянки України.

Позивач не погоджується з відмовою та вважає її необґрунтованою та протиправною, з тих підстав, що відповідно до Конституції України та Закону України «Про національні меншини в Україні» вона має право вільно обирати на відновлювати національність. Оскільки позивач за етнічним походженням є Українкою, на її думку, вона має право на отримання документа, який від імені держави посвідчує національність. Таким документом може бути паспорт громадянина України, який має відповідний розділ для зазначення таких відомостей. Позивач вважає, що відповідач своєю відмовою перешкоджає їй у національній самоідентифікації та виконанню обов`язків громадянина України.

Ухвалою від 02 квітня 2021 року після усунення недоліків відкрито провадження у даній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами (арк. спр. 20-21).

Ухвалою від 22 квітня 2021 відмовлено позивачу в задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд до Верховного Суду (арк. спр. 39, 41).

Від відповідача 15 квітня 2021 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач, заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав (арк. спр. 26-33).

Одним із основних завдань УДМСУ в Луганській області є реалізація на території Луганської області державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб та інших визначених законодавством категорій мігрантів, крім біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, тобто до компетенції УДМСУ в Луганській області питання національності не відноситься.

Пунктами 6-7 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ, регламентовано, що на прохання громадянина до паспорта може бути внесено (сьома, восьма і дев`ята сторінки) на підставі відповідних документів дані про дітей, групу крові і резус-фактор, згоди або незгоди на посмертне донорство анатомічних матеріалів. Вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України, забороняється. Записи, вклеювання фотокарток і відмітки у паспорті здійснюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства.

Таким чином, законодавством України визначено орган та конкретні дані, які можуть бути внесені до паспорта громадянина України на підставі відповідних документів, дані про національності - відсутні. Враховуючи вищевикладене, в УДМСУ в Луганській області відсутні повноваження та законні підстави щодо внесення до паспорта громадянина України позивача в графу «Особливі відмітки» (сторінки сьома, восьма, дев`ята) запису про національність, засвідчення такого запису підписом повноважної посадової особи і скріплення відповідною гербовою печаткою відповідача.

Позивач звернулася до УДМСУ в Луганській області із заявою у довільній формі від 08 грудня 2020 року про внесення в графу «Особливі відмітки» паспорту громадянки України ОСОБА_1 даних про її національність, яку розглянуто в порядку, визначеному Закону України «Про звернення громадян», своєчасно надано обґрунтовану відповідь, яка має роз`яснювальний характер стосовно порушених у зверненні питань, та не тягне за собою настання для позивача ніяких правових наслідків.

Від позивача 28 квітня 2021 року надійшла відповідь на відзив (арк. спр. 45-48).

Відповідачем 12 травня 2021 року подано заперечення (арк. спр. 50-55).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 ) 08 грудня 2020 року звернулась до відповідача із заявою, в якій просила внести до її паспорта громадянина України запис про національність - «Українка», завіривши його підписом та печаткою відповідальної (повноважної) особи (арк. спр. 18-19, 36).

Листом УДМСУ в Луганській області від 10 грудня 2020 року № К-168/6/4401-20/4401.3/14114-20 позивача повідомлено про відсутність у відповідача повноважень на внесення до паспорту громадянина України інформації щодо національності позивача (арк. спр. 35).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є вирішення спорів з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів осіб від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства Україна кожна особа має право в порядку встановленому Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням діє чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушенні її права, свободи чи інтереси.

Таким чином, відновлення прав позивача шляхом покладення обов`язку на суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, можливо лише у випадках, коли відповідач протиправно відмовив у вчиненні законі дії, або якщо у випадкових випадках в іншій спосіб неможливо захистити права позивача.

Статтею 5 Закону України від 18.01.2001 № 2235-ІІІ «Про громадянство України» визначено, що документом, який підтверджує громадянство України, є зокрема паспорт громадянина України.

Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ затверджено Положення про паспорт громадянина України (далі - Положення № 2503-ХІІ).

Згідно з пунктами 1, 3 Положення № 2503-ХІІ паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Положення № 2503-ХІІ містить опис паспортної книжечки, її форми та змісту, а також порядок заповнення.

Відповідно до пунктів 5, 6 Положення № 2503-ХІІ паспортна книжечка являє собою зшиту внакидку нитками обрізну книжечку розміром 88х125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок.

Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта.

У верхній частині лицьового боку обкладинки зроблено напис «Україна», нижче - зображення Державного герба України, під ним - напис «Паспорт».

На внутрішньому лівому боці обкладинки у центрі - зображення Державного прапора України, нижче - напис «Паспорт громадянина України».

На першу і другу сторінки паспортної книжечки заносяться прізвище, ім`я та по батькові, дата і місце народження. На першій сторінці також вклеюється фотокартка і відводиться місце для підпису його власника. На другу сторінку заносяться відомості про стать, дату видачі та орган, що видав паспорт, ставиться підпис посадової особи, відповідальної за його видачу. Записи засвідчуються мастиковою, а фотокартка - випуклою сухою печаткою.

Перша сторінка або перший аркуш після внесення до них відповідних записів та вклеювання фотокартки можуть бути заклеєні плівкою. У разі заклеювання плівкою усього аркуша записи та фотокартка печатками не засвідчуються.

Третя, четверта, п`ята і шоста сторінки призначені для фотокарток, додатково вклеюваних до паспорта, а сьома, восьма і дев`ята - для особливих відміток. На десятій сторінці робляться відмітки про сімейний стан власника паспорта, на одинадцятій - шістнадцятій - про реєстрацію постійного місця проживання громадянина.

На прохання громадянина до паспорта може бути внесено (сьома, восьма і дев`ята сторінки) на підставі відповідних документів дані про дітей, групу крові і резус-фактор, згоди або незгоди на посмертне донорство анатомічних матеріалів.

На внутрішньому правому боці обкладинки надруковано витяг з цього Положення.

Вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України, забороняється.

Пунктом 7 Положення № 2503-ХІІ передбачено, що записи, вклеювання фотокарток і відмітки у паспорті здійснюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства.

З вищевикладених положень слідує, що законодавцем визначено виключний та чіткий перелік відомостей, які в обов`язковому порядку вносяться до паспорта громадянина України у формі «книжечки», а також, що можуть вноситися за бажанням громадянина. Перелік додаткових відомостей, які вносяться за бажання громадянина, розширенню та доповненню не підлягає. Жодних виключень з загального для всіх громадян України порядку заповнення паспорта, змісту та форми паспорта громадянина України, законодавцем не передбачено.

У зв`язку з вищевикладеним, вносити до паспорта громадянина України записи та робити відмітки, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України, забороняється.

Зазначення національності у паспорті громадянина було обов`язковим відповідно до Постанови від 27.12.1932 № 1917 «Про встановлення єдиної паспортної системи по Союзу PCP та обов`язкової прописки паспортів», яка діяла до 1992 року.

Враховуючи вищевикладене, доводи позивача, якими вона обґрунтувала свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи та спростовуються наведеними в рішенні суду обставинами.

В свою чергу відповідач довів суду належними та допустимими в спірних правовідносинах доказами з посиланнями на відповідні положення законодавства правомірність своїх дій та необґрунтованість позовних вимог позивача.

При розгляді справи судом не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Що стосується інших обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд вважає за необхідне зауважити, що у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» зазначено, що суд зобов`язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника. Виходячи з позиції цього суду, що висловлена в пункті 42 рішення «Бендерський проти України», судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

Вказані вимоги зобов`язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку вживати передбачені законом заходи з метою з`ясування всіх обставин у справі, що мають значення для вирішення спору, встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин з метою з`ясування об`єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту, та в достатній мірі висвітлити мотиви прийняття конкретних рішень.

З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вищевикладені факти та обставини безумовно свідчать про прийняття відповідачем правомірного рішення, а інші доводи не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.

Зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, керуючись положеннями статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору не підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 6, 9, 14, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 ) до Управління Державної міграційної служби України в Луганській області (місце знаходження: 93400, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Партизанська, будинок 12, код за ) про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Пляшкова