Справа № 560/6454/20
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2021-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/6454/20

Головуючий у 1-й інстанції: Петричкович А.І.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

26 травня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Курка О. П. Гонтарука В. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

Позивач в жовтні 2020 року звернулась до суду з позовом в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Хмельницькій області від 06.10.2020 №22/21 про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції позивач оскаржила його в апеляційному порядку.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послалась на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на її думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Так, зокрема, апелянтом відзначено, що в акті інспекційного відвідування має місце посилання на п.19 і п.31 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою КМ України №295 від 26.04.2027, який на момент проведення перевірки вже був визнаний нечинним.

На переконання апелянта, вказане свідчить про те, що всі докази, які були зібрані під час інспекційного відвідування уповноваженими особами відповідача не слід розглядати як належні та достатні.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Оскільки предметом оскарження є рішення суду першої інстанції ухвалене у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 311 КАС України.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, у період з 20.08.2020 по 28.08.2020 інспекторами праці Роздорожним В.О. та ОСОБА_2 відповідно до ст. 259 КЗпП України, пунктів 19, 31 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №295, здійснено інспекційне відвідування позивача, за результатами якого складено Акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю №ХМ 14068/1748/АВ від 21.08.2020, де зафіксовано факт порушення позивачем вимог трудового законодавства. Так, зокрема зі змісту Акту вбачається, що позивачем, починаючи з 17.08.2020 року, використовується праця ОСОБА_3 та неповнолітнього ОСОБА_4 , без належного оформлення трудових відносин, що є порушенням ч.3 ст.24, п.5 ч.1 ст.24, ст.189 КЗпП України та постанови КМ України №413.

За наслідками проведеного інспектування посадовими особами відповідача 21.08.2020 року складено протокол про адміністративне правопорушення №ХМ14068/АВ-ПТ, у якому вказано про порушення позивачем ч. 1, ч. 3 ст. 24 КЗпП України та приписів постанови КМ України №413.

Постановою Летичівського районного суду Хмельницької області від 22.09.2020 року у справі №678/848/20 провадження щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення трудового законодавства було закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Водночас, 21.08.2020 року посадовими особами відповідача винесено Припис про усунення виявлених порушень №ХМ14068/1748/АВ-П270 від 21.08.2020 та Попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю №ХМ14068/1748/АВ-П270-ПП54 (а.с. 66).

06.10.2020 року першим заступником начальника Управління Держпраці у Хмельницькій області винесено постанову №22/21 про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, якою на позивача накладено штраф у розмірі 94460 грн.

Не погоджуючись із даною постановою, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факт порушення суб`єктом владних повноважень Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який затверджений постановою КМ України від 04.12.2019 № 1132 та Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою КМ України від 17.07.2013 № 509.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності з положеннями частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 3 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) визначено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Так, частиною 1 статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Водночас, правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007р. №877-V (надалі - Закон України від 05.04.2007 р. №877-V).

Відповідно до статті 1 Закону України від 05.04.2007 р. №877-V державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Частиною 4 статті 2 Закону України від 05.04.2007 р. №877-V передбачено, що заходи контролю здійснюються органами державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Відповідно до частини 5 статті 2 Закону України від 05.04.2007р. №877-V зазначені у ч.4 цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Тобто, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється за наявності підстав виключно у встановленому Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах.

Як вбачається зі спірного акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ХМ14068/1748/АВ від 21.08.2020, інспекційне відвідування проведено відповідачем з 20.08.2020 по 21.08.2020 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 «Про деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Постанова №295) .

Втім, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 у справі №826/8917/17 Постанову №295 визнано нечинною.

Так, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов правового висновку про те, що Порядком №295 безпідставно поширено норми міжнародних Конвенцій на відносини, які такими Конвенціями не регулюються. Не розмежовано коло суб`єктів господарювання, на яких розповсюджуватиметься зазначений порядок контролю, з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією міжнародної організації праці №81 1947р. про інспекцію праці у промисловості і торгівлі, ратифікованою Законом України №1985-IV від 08.09.2004р. та Конвенцією Міжнародної організації праці №129 1969р. про інспекцію праці в сільському господарстві, та коло суб`єктів господарювання, під час перевірки яких не застосовуватимуться такі особливості, а перевірки здійснюватимуться відповідно до вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Згідно частини 2 статті 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Частиною 1 статті 325 КАС України визначено, що постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Отже, з моменту винесення постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 року по справі №826/8917/17 втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України від 26.04.2017р. №295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відтак, судова колегія зауважує, що приписи Порядку №295 не можуть застосовуватися до спірних правовідносин, оскільки останній не був чинний на момент проведення інспекційного відвідування позивача.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17.10.2019 року по справі №420/5895/18.

Однак, як встановлено в ході розгляду справи та фактично не заперечувалось сторонами, Акт інспекційного відвідування №ХМ14068/1748/АВ від 21.08.2020 винесено Управлінням Держпраці у Хмельницькій області після втрати чинності постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.2017р. №295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Суд апеляційної інстанції зазначає, що порушення визначеного законом порядку здійснення певних процедур підриває основи правової держави та не може бути допустимим для існування в рамкам правового суспільства, оскільки руйнує правовий порядок в державі і створює умови для різного роду зловживань з боку суб`єктів владних повноважень і ставить їх у більш вигідне становище порівняно з фізичними чи юридичними особами.

В даному випадку, викладене свідчить про те, що проведення інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця, яка використовує найману працю, мало місце поза межами правового регулювання, що є достатньою і самостійною підставою для визнання протиправним та скасування рішення контролюючого органу, прийнятого за наслідками такого відвідування.

Судовою колегією враховується, що у справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

Посилання відповідача на те, що перевірка проведена у відповідності до Порядку №823, колегія суддів не бере до уваги, оскільки в Акті інспекційного відвідування чітко зазначено, що відвідування відбулося на підставі Постанови КМ України від 26 квітня 2017 року №295, яка на час перевірки втратила чинність.

Також, колегія суддів критично оцінює посилання відповідача на те, що Акт інспекційного відвідування є типовим, оскільки у суб`єкта владних повноважень було достатньо часу для приведення типових документів у відповідність до вимог законодавства, шляхом виключення посилання на постанову №295.

При цьому, посилання відповідача на діючу постанову Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823 «Про затвердження Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю» у описовій та мотивувальній частині акта не виключає того, що у вступній містяться посилання не недіючий підзаконний нормативно-правовий акт.

У зв`язку із викладеним, судова колегія відзначає, що складений відповідачем акт інспекційного відвідування та наведені у ньому обставини не є належними доказами порушення позивачем вимог законодавства про працю, внаслідок чого оскаржувана постанова, прийнята на підставі Акту, не може вважатись правомірною.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що інспекційне відвідування позивача за результатами якого прийнято спірну постанову, проведено за відсутності законодавчо визначених підстав та не уповноваженими на здійснення такого відвідування особами.

Колегія суддів зазначає, що підставою для винесення постанови про накладення штрафу є встановлення під час заходу державного нагляду (контролю) порушень, проте враховуючи, що встановлення таких порушень відбулося у спосіб та в порядку не передбаченому чинним законодавством України, суд апеляційної інстанції вважає, що встановлені у ході такого заходу факти не можуть бути підставою для притягнення позивача до відповідальності.

Суд першої інстанції не взяв до уваги вищенаведеного та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи не повно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення адміністративного позову.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Окрім того, за приписами статті 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно з частиною 1 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги позивача, колегія суддів вважає за необхідне присудити понесені нею судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Управління Держпраці у Хмельницькій області в загальній сумі 2370 грн.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування постанови скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Хмельницькій області від 06.10.2020 року №22/21 "Про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення"

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Хмельницькій області (, вул. Кам`янецька 74, м. Хмельницький, 29013) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в загальній сумі в розмірі 2370 грн. (дві тисячі триста сімдесят гривень).

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Курко О. П. Гонтарук В. М.