Справа № 400/255/21
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2021-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

27 травня 2021 р.справа № 400/255/21

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., в письмовому провадженні розглянув адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідачаОчаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), вул. Шмідта, 16, корпус А, м. Очаків, 57500

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачаГоловне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020

провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - позивач або ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (надалі - відповідач або ДВС), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (надалі - третя особа), в якому просить суд:

1) визнати незаконною бездіяльність відповідача, яка полягає у незнятті арешту з майна ОСОБА_1 при закінченні виконавчого провадження № 34311265 та поверненні виконавчого документа стягувачу;

2) зобов`язати відповідача зняти арешт та заборону відчуження з усього нерухомого майна ОСОБА_1 та вилучити запис про обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, внесений 20 грудня 2012 р. за № 13411510.

Також позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,0 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтував наступним. Під час оформлення права на спадщину, йому стало відомо про накладення ДВС в грудні 2012 р. арешту на нерухоме майно. Відповідач надав позивачу письмову відповідь про те, що у нього на виконанні перебували виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь третьої особи коштів, які були закінчені. Надати іншу інформацію відповідач не в змозі, так як виконавчі провадження на теперішній час знищені. На думку позивача, відповідач допустив протиправну бездіяльність, не знявши арешт в момент закінчення виконавчих проваджень, у зв`язку з чим повинен відновити права позивача, знявши арешт та внісши відповідні відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, так як наявність чинного арешту перешкоджає йому розпоряджатись власним майном і відновити свої права в іншому порядку він не може.

Відповідач відзиву не подав.

Третя особа надала пояснення, в яких зазначила, що відповідач мав зняти арешт з майна ОСОБА_1 при закінченні виконавчого провадження (а. с. 48-50).

Позовна заява залишалась без руху (а. с. 34-35).

При відкритті провадження у справі, суд визнав поважними причини пропуску строку звернення позивача до суду і поновив такий строк (а. с. 40-41).

На підставі ст. 205 ч. 9 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), справа розглянута в письмовому провадженні.

Вирішуючи справу, суд виходить з наступного.

24 грудня 2020 р. представник ОСОБА_1 подав до ДВС адвокатський запит, в якому просив надати інформацію про наявність відкритих виконавчих проваджень, в яких позивач виступає боржником, суму боргу, а також копію постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 20 грудня 2012 р., прийняту у виконавчому провадженні № 34311265. Одночасно представник подав заяву про скасування арешту майна, накладеного вищевказаною постановою (а. с. 11-12).

Як слідує з листа-відповіді ДВС, на примусовому виконані у Очаківському МР ВДВС перебували наступні виконавчі провадження:

1) № 24036073 з примусового виконання вимоги УПФУ від 14 грудня 2010 р. № 755 про стягнення з ОСОБА_1 854,46 грн., яке 28 березня 2011 р. закінчено на підставі ст. 49 ч. 1 п. 8 Закону України "Про виконавче провадження";

2) № 34311265 з примусового виконання вимоги УПФУ від 9 серпня 2012 р. № 589 про стягнення з ОСОБА_1 341,75 грн., яке 20 грудня 2012 р. закінчено на підставі ст. 47 ч. 1 п. 2 Закону України "Про виконавче провадження" (арешт на нерухоме майно позивача накладено в межах цього виконавчого провадження);

3) № 36906881 з примусового виконання вимоги УПФУ від 8 лютого 2013 р. № ф-92 "у" про стягнення з ОСОБА_1 1 797,18 грн., яке 17 жовтня 2013 р. закінчено на підставі ст. 47 ч. 1 п. 2 Закону України "Про виконавче провадження";

4) № 37414981 з примусового виконання рішення УПФУ від 11 березня 2013 р. № 241 про стягнення з ОСОБА_1 218,89 грн., яке 17 жовтня 2013 р. закінчено на підставі ст. 47 ч. 1 п. 2 Закону України "Про виконавче провадження";

5) № 38027323 з примусового виконання рішення УПФУ від 26 квітня 2013 р. № 334 про стягнення з ОСОБА_1 177,0 грн., яке 17 жовтня 2013 р. закінчено на підставі ст. 47 ч. 1 п. 2 Закону України "Про виконавче провадження";

6) № 4116201 з примусового виконання вимоги УПФУ від 8 червня 2007 р. № 207-"У" про стягнення з ОСОБА_1 216,37 грн., яке 25 лютого 2008 р. закінчено на підставі ст. 47 ч. 1 п. 2 Закону України "Про виконавче провадження";

7) № 42538477 з примусового виконання виконавчого листа Миколаївського окружного адміністративного суду, виданого 7 лютого 2014 р. у справі № 814/4548/13-а, про стягнення з ОСОБА_1 на користь УПФУ 1 591,08 грн., яке 26 серпня 2014 р. закінчено на підставі ст. 47 ч. 1 п. 2 Закону України "Про виконавче провадження";

8) № 44668692 з примусового виконання виконавчого листа Миколаївського окружного адміністративного суду, виданого 7 лютого 2014 р. у справі № 814/4548/13-а, про стягнення з ОСОБА_1 на користь УПФУ 1 591,08 грн., яке 17 вересня 2014 р. закінчено на підставі ст. 49 ч. 1 п. 8 Закону України "Про виконавче провадження" (а. с. 13).

Також у цьому листі відповідач послався на приписи Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджені наказом Міністерства юстиції України 7 червня 2017 р. № 1829/5, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 8 червня 2017 р. за № 699/30567 щодо знищення всіх перелічених вище виконавчих проваджень із спливом строку їх зберігання.

З приводу заяви позивача про зняття арешту з його майна, відповідач зазначив, що ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII передбачає вичерпний перелік підстав для зняття арешту і жодна з них не може бути застосована до спірних правовідносин, а тому спірне питання має вирішувати суд.

Як слідує з інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 накладено постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20 грудня 2012 р., прийнятою у виконавчому провадженні № 34311265 (а. с. 10).

Дані про наявність обтяжень майна позивача в межах інших виконавчих проваджень, реєстр не містить.

Згідно з вищенаведеним листом ДВС, виконавче провадження № 34311265 закінчено на підставі ст. 47 ч. 1 п. 2 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV.

Разом з тим, наведена норма не регулює питання закінчення виконавчого провадження.

Так, відповідно до ст. 47 ч. 1 п. 2 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований (ст. 47 ч. 4 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV).

Підстави закінчення виконавчого провадження визначені іншою нормою, а саме ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV.

Отже, виконавче провадження № 34311265, в рамках якого накладено арешт на нерухоме майно позивача, не було закінчено - в ньому стягувачу повернуто виконавчий документ.

Стаття 50 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV передбачає, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, наведена норма покладає на відповідача обов`язок зняти арешт з майна боржника як у випадку закінчення виконавчого провадження, так і разі повернення виконавчого документа, що і має місце в даному спорі.

За таких обставин, відповідач допустив бездіяльність, не виконавши імперативні приписи ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV щодо зняття арешту з майна боржника після повернення виконавчого документа стягувачу.

Відповідно до ст. 57 ч. 1 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV і ст. 56 ч. 1 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Враховуючи, що згідно даних відповідача, на теперішній час в його провадженні відсутнє будь-яке виконавче провадження про стягнення коштів з ОСОБА_1 , наявність чинного арешту нерухомого майна останнього, не відповідає меті застосування арешту майна (коштів) боржника.

Таким чином, на теперішній час має місце ситуація, коли наявність чинного арешту, без виконавчого провадження, порушує права позивача.

Статтею 59 ч. 4 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII передбачено 8 підстав для зняття арешту з майна (коштів) боржника і жодна з них не може бути застосована до даного спору, до того ж всі вони застосовуються виключно у разі наявності виконавчого провадження.

З огляду на викладене, права позивача підлягають судовому захисту у зв`язку з неможливістю їх відновлення в інший спосіб іншими органами.

Позивач для захисту своїх прав просить суд покласти на відповідача обов`язок зняти арешт з усього нерухомого майна, але як вже зазначалось судом, арешт на майно позивача накладено індивідуально визначеною постановою (постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 34311265 від 20 грудня 2012 р.), відповідно, для скасування арешту, підлягає скасуванню саме ця постанова (а. с. 10).

Стаття 245 ч. 2 п. 10 КАС України надає суду право у разі задоволення позову прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Суд вважає, що відновлення прав позивача повинно відбуватись шляхом скасування постанови, якою накладено арешт. Так як вилучення відповідного запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, є похідною вимогою від скасування арешту, то така вимога також підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 139 ч. 1 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судовими витратами в даній справі є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,0 грн.

На підтвердження таких витрат представником позивача надані договір № 0114/21-1 про надання правової допомоги від 14 січня 2021 р., звіт про виконані роботи від 18 січня 2021 р. та квитанція, згідно якої позивач сплатив 7 000,0 грн. (а. с. 24-29).

Як зазначено у звіті, представником позивача останньому надані такі правові послуги:

- консультація - 1,5 години;

- підготовка позовної заяви - 3 години;

- подання позовної заяви до суду - 0,5 годин,

а всього представником витрачено 5 годин робочого часу, при вартості однієї години роботи 1 400,0 грн.

Як передбачено ст. 134 ч. 2 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ст. 134 ч. 4 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ст. 134 ч. 5 КАС України, витрати на правничу допомогу мають бути підтверджені належними доказами та бути співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Положеннями ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У п. 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Lavents v. Latvia" зазначено, що згідно зі ст. 41 Конвенції, Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

В даному випадку, предмет спору у справі не є складним, обсяг доказів, які потребують подання позивачем і їх дослідження досить обмежений, справа розглянута в письмовому провадженні, а тому сума витрат позивача, пов`язаних з оплатою послуг адвоката не може бути співмірною та пропорційною 7 000,0 грн., у зв`язку з чим суд проходить до висновку про наявність достатніх підстав для часткового задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000,0 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241, 244-246, 287 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Шмідта, 16, корпус А, м. Очаків, 57500, ) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ) задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльності Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо незняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) при поверненні виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 34311265.

3. Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 34311265 від 20 грудня 2012 р., скасувати.

4. Зобов`язати Очаківський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Шмідта, 16, корпус А, м. Очаків, 57500, ) звернутись до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна з метою вилучення запису про обтяження нерухомого майна ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), внесеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 34311265 від 20 грудня 2012 р.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Шмідта, 16, корпус А, м. Очаків, 57500, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000,0 грн. (дві тисячі гривень).

6. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційні скарги на рішення у справах, визначених ст. 287 КАС України, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд, з урахуванням вимог розділу VI п. 3 "Прикінцеві положення" КАС України.

Суддя А. О. Мороз