Справа № 520/5065/21
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2021-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 р. № 520/5065/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тітова О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 03.02.2021 року № 5706-2034/626;

- стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, в т.ч. витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. та судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 908,00 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 03.02.2021 року № 5706-2034/626 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 30.03.2021 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представником відповідача, 30.04.2021 надано відзив на позовну заяву, в якому він адміністративний позов не визнав, зазначив, що податкове повідомлення - рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 03.02.2021 року № 5706-2034/626 прийнято у відповідності до норм чинного законодавства, у зв`язку з чим просив суд відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 27.05.2021 замінено відповідача у справі №520/5065/21 з Головного управління ДПС у Харківській області () на Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України ().

Відповідно до ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Розгляд справи було призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно з п.10 ч.1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч.1 ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у 2018 звітному році у власності ОСОБА_1 перебувало нерухоме майно:

- житловий будинок літ. А-2 загальною площею 565,9 кв.м., житловою площею 174,6 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Башинською Л.В. Та зареєстрованого в реєстрі за № 881, та витягу № 47557488 від 13.11.2015 року;

-1/6 частина квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 11.12.2006 року, реєстраційний № НОМЕР_1 та витягом №20373261 від 26.09.2008 року.

03.03.2021 року представник позивача отримав лист Головного управління ДПС у Харківській області від 26.02.2021 року № 6304/6/20-40-24-14-20 з доданим до нього податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДПС у Харківській області від 03.02.2021 року № 5706-2034/626, згідно з яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості 18010200 за 2018 податковий рік в сумі 29357, 82 грн.

Не погоджуючись із прийнятим відповідачем рішенням, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Податковий кодекс України врегульовує відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

З 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28.12.2014 №71-VIІI «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким, шляхом викладення в новій редакції ст. 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України), було введено новий вид податку для громадян України, яким передбачено сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі, нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі, його частка.

Водночас, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі, його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі, їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема, документів на право власності (п.п. 266.3.1, п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

За правилами підпункту 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів. Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

За змістом же пп. 266.4.2 п. 266.4 ст. 266 ПК України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів нежитлової нерухомості, встановлюються залежно від майна, яке є об`єктом оподаткування.

Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, входить до складу податку на майно, що закріплено підпунктом 265.1.1 пункту 265.1 ст. 265 ПК України.

Податок на майно відповідно до підпункту 10.1.1 пункту 10.1 ст. 10 ПК України належить до місцевих податків.

Згідно з пунктом 10.2 ст. 10 ПК України місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Пунктом 10.3 ст. 10 ПК України встановлено, що місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки).

Відповідно до статті 12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів (пункт 12.3). Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 12.3.1 п. 12.3). Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів або про внесення змін до них надсилається в електронному вигляді у десятиденний строк з дня прийняття до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів, але не пізніше 1 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін до них (пп. 12.3.3 п. 12.3). Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом (пп. 12.3.4 п. 12.3). У разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю (пп. 12.3.5 п. 12.3).

Принцип стабільності, який належить до основних принципів, на яких ґрунтується податкове законодавство України, та закріплений в підпункті 4.1.9 пункту 4.1 ст. 4 ПК України, встановлює, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Частиною 5 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.

Згідно з ч. 12 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються у порядку, встановленому Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

В ст. 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» наведене визначення терміну «регуляторний акт», під яким розуміється в т.ч. прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

Відповідно до п. 3.1 ст. 3 ПК України податкове законодавство України складається в т.ч. з рішень органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

Судовим розглядом встановлено, що належний ОСОБА_1 в 2018 році на праві власності житловий будинок літ. А-2 загальною площею 565,9 кв.м., житловою площею 174,6 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказана територія входила до складу Русько-Тишківської сільської ради.

Згідно з підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 ст. 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Рішенням Циркунівської сільської ради від 18.05.2018 року «Про початок реорганізації Русько-Тишківської сільської ради шляхом приєднання до Циркунівської сільської ради» вирішено почати реорганізацію Русько-Тишківської сільської ради шляхом приєднання до Циркунівської сільської ради та вказано, що Циркунівська сільська рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Русько-Тишківської сільської ради.

Таким чином, встановлення на території Русько-Тишківської сільської ради податку на майно в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2018 звітний рік належало до повноважень ще Русько-Тишківської сільської ради, яка повинна була прийняти відповідне рішення не пізніше 30 червня 2017 року, офіційно його оприлюднити до 15 липня 2017 року, а електронну копію рішення протягом 10 днів направити до Головного управління ДФС у Харківській області, правонаступником якого є Головне управління ДПС у Харківській області (код в ), правонаступником якого в свою чергу є Головне управління ДПС у Харківській області (код відокремленого підрозділу в ).

Частиною 5 ст. 12 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» встановлено, що регуляторні акти, прийняті органами та посадовими особами місцевого самоврядування, офіційно оприлюднюються в друкованих засобах масової інформації відповідних рад, а у разі їх відсутності - у місцевих друкованих засобах масової інформації, визначених цими органами та посадовими особами, не пізніш як у десятиденний строк після їх прийняття та підписання.

До оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідачем було надано розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік, по об`єктах оподаткування, які належать ОСОБА_1 .

З Розрахунку вбачається, що при визначенні податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за житловий будинок відповідачем була застосована ставка податку в розмірі 0,3% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2018 року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Тобто, як безпосередньо податок на майно в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, так і ставка цього податку в розмірі 0,3% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2018 року, за 1 квадратний метр бази оподаткування, на 2018 звітний рік повинні були бути встановлені відповідним рішенням Русько-Тищківської сільської ради, яке мало бути офіційно оприлюднене в порядку, встановленому ч. 5 ст. 12 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» та з дотриманням вимог статей 4, 14 ПК України.

Крім того, підпунктом 266.4.2 пункту 266.4 ст. 266 ПК України визначено, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями), та до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості інформацію щодо ставок та наданих пільг юридичним та/або фізичним особам зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Отже, до 25.12.2017 року Русько-Тишківська сільська рада у разі встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та його ставки на 2018 рік, повинна була направити до Головного управління ДФС у Харківській області відповідну інформацію.

Разом з тим, відповідачем до матеріалів справи такої інформації не надано.

При цьому, відповідачем у відзиві зазначено, що Рішенням III сесії Циркунівської сільської ради VII скликання від 22.06.2018 встановлено ставки з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у с. Черкаські Тишки згідно з додатком 1 цього рішення, яким передбачена ставка податку та пільг на нерухоме майно, а саме: будівлі житлові, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, у розмірі 0,3 відсотки від мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр.

Також, відповідачем у відзиві наведений Розрахунок сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік, з якого вбачається:

Площа нерухомості: 13,83 кв. м. (1/6 квартири, загальною площею 83,00 кв. м.) + 565,90 кв. м. (площа будинку) = 579.73 кв. м. (загальна площа об`єктів житлової нерухомості)

Пільга: 579,73 - 180,0 = 399,73 кв. м. (пільга, встановлена ПК України та рішенням Циркунівської сільської ради).

Питома вага будинку: 565,9 кв. м. / 579,73 кв. м. = 0,976

Ставка податку за 2018 рік - 0,3 відсотки від мінімальної заробітної плати становить 11,17 гри за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Як вбачається з відзиву, позивачу податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік, розраховане за формулою: 565,90 кв. м. / 579,73 * 399,73 *11,17+ 25 000 = 29 357,87 гривень.

Отже, відповідачем була застосована ставка податку, встановлена додатком 1 до рішення Циркунівської сільської ради від 22.06.2018 року «Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на бюджетний рік».

Однак, пунктом 4 вказаного рішення прямо вказано, що останнє набирає чинності з 01.01.2019 року.

Отже, рішення Циркунівської сільської ради не могло бути застосовано для визначення ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, розташоване на території Русько-Тишківської сільської ради, за 2018 звітний рік.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення Головне управління ДПС у Харківській області від 03.02.2021 року № 5706-2034/626, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 звітний рік за об`єктом оподаткування: житловий будинок літ. А-2 загальною площею 565,9 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 , із застосуванням ставки податку в розмірі 0,3% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2018 року, за 1 квадратний метр бази оподаткування, за відсутності відповідного, офіційно оприлюдненого рішення Русько-Тишківської сільської ради про встановлення такого місцевого податку та його ставки в 2018 звітному році, винесено з порушенням вимог статей 4, 12, 266 ПК України.

Згідно частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню.

Також позивач просить стягнути з відповідача понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Частинами 1, 2, 3 ст. 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частинами 4, 5 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 134 КАС України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 КАС України).

Частиною 7 ст. 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених витрат надано: копію договору про надання правової допомоги №32/2020 від 06.11.2020, додаткова угода №1 до договору про надання правової допомоги №32/2020 від 06.11.2020, копію ордера, завдання №2 до договору про надання правової допомоги №32/2020 від 06.11.2020, копію акта приймання - передачі наданих послуг №2 від 26.05.2021, копію квитанції №1 від 26.05.2021 на загальну суму 5000,00 грн.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.

У справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

Враховуючи підтвердження належними доказами обсягу наданих адвокатом послуг в межах даної справи, кількість витраченого часу, співмірність таких послуг категоріям складності справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 03.02.2021 року № 5706-2034/626.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ ВП 43983495).

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ ВП 43983495).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Тітов