Справа № 380/4084/20
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2021-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/4084/20 пров. № А/857/6267/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Стельмаха П.П.,

представника позивача Гая О.О.,

представника відповідача Твердохліб І. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року (рішення ухвалено в м. Львові, час ухвалення 11 год 50 хв., головуючий суддя Качур Р.П., повний текст рішення виготовлено 19.02.2021) в адміністративній справі № 380/4084/20 за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС, Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив:

- визнати протиправним і скасувати наказ Львівської митниці ДФС № 215-о від 17.04.2020 та поновити його на роботі;

- стягнути з Галицької митниці Держмитслужби на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з часу звільнення до часу поновлення на роботі.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідачем порушено встановлений законодавством порядок звільнення, оскільки його у встановлений законодавством строк не повідомлено про наступне вивільнення, чим порушено вимоги чинного законодавства. Звернув увагу, що відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 07.03.2019 у справі № 813/1760/17, ліквідація (реорганізація) державної установи включає, а не виключає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року позов задоволено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржила Галицька митниця Держмитслужби, вважаючи, що таке винесене з порушенням норм матеріального права, при тому, що висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи; а тому просила скасувати оскаржуване рішення та в задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що 11.03.2020 на електронну адресу ОСОБА_1 , надану ним особисто в управління по роботі з персоналом, було надіслано попередження про наступне вивільнення. Відповідно до статті 91 Закону України Про державну службу доведення інформації або документів до відома державного службовця відповідно до вимог цього Закону здійснюється шляхом її вручення або надсилання поштою, в тому числі з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. У разі доведення інформації або документів шляхом використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку такий спосіб фіксується протоколом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки 11.03.2020 Львівською митницею ДФС відповідно до Закону № 889-VIII було надіслано електронною поштою попередження про наступне вивільнення, то таке вважається доведеним до відома ОСОБА_1 16.03.2020.

Апелянт звертає увагу, що пропозиція вакантної посади в державному органі є правом, а не обов`язком суб`єкта призначення або керівника державної служби. Тому жодного порушення, під час звільнення позивача, допущено не було. Позивача правомірно звільнено відповідно до норм Закону України «Про державну службу» (в редакції Закону від 14.01.2020 № 440-ІХ), порушень під час його звільнення допущено не було, при тому, що процедурою звільнення позивача є припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, яка наразі чітко врегульована Законом України «Про державну службу», а положення законодавства про працю до спірних правовідносин не застосовуються.

У судовому засіданні представник апелянта підтримала вимоги апеляційної скарги із аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив вимоги апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 працював в органах митної служби з 2009 року, що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 (Т. І а. с. 5-16).

Наказом Львівської митниці ДФС Про переведення працівників № 314-о від 23.04.2019 (Т. І а. с. 57) позивача переведено на посаду державного інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста Городок Львівської митниці ДФС.

Постановою Кабінету Міністрів України Про утворення територіальних органів Державної митної служби № 858 від 02.10.2019 утворено Галицьку митницю Держмитслужби та реорганізовано Львівську митницю ДФС шляхом її приєднання до Галицької митниці Держмитслужби.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців 14.11.2019 проведено державну реєстрацію як юридичної особи Галицької митниці Держмитслужби.

Відповідно до п. 1 наказу ДФС України Про реорганізацію митниць ДФС № 30-рг від 25.11.2019 розпочато реорганізацію Львівської митниці ДФС. Пунктом 2 цього наказу утворено комісію з реорганізації Львівської митниці ДФС, а пунктом 4 визначено строк проведення реорганізації митниць ДФС три місяці з дня опублікування повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

28.11.2019 у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено інформацію про рішення щодо припинення юридичної особи - Львівської митниці ДФС.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України Питання Державної митної служби № 1217-р від 04.12.2019 (далі - Розпорядження № 1217-р) погоджено пропозицію Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення з 08.12.2019 Державною митною службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України № 227 від 06.12.2019, функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи.

З дня набрання чинності Розпорядженням № 1217-р (08.12.2019) повноваження Львівської митниці ДФС перейшли до Галицької митниці Держмитслужби.

Керівником комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС 21.12.2019 прийнято наказ № 666 Про попередження про наступне вивільнення (далі - Наказ № 666), яким наказано письмово попередити про наступне вивільнення із займаних посад працівників Львівської митниці ДФС відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України Про державну службу № 889-VШ від 10.12.2015 згідно зі списком, до якого включено позивача.

Наказом Львівської митниці ДФС Про скасування наказу Львівської митниці ДФС від 21.12.2019 № 666 Про попередження про наступне вивільнення № 03 від 07.02.2020 скасовано Наказ № 666 як такий, що не реалізований з причин відсутності на роботі члена Комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС, на якого було покладено обов`язок вжиття заходів щодо вручення попереджень про наступне вивільнення, які не було вручено ( Т. І а. с. 68).

Наказом Львівської митниці ДФС Про попередження про наступне вивільнення від 11.03.2020 № 08 (далі - Наказ № 08) (Т. І а. с. 106-112) наказано Комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС письмово попередити про наступне вивільнення працівників Львівської митниці ДФС із займаних посад на підставі п. 4 ч. 1 ст. 83, п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VІІ та п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) згідно з списком, що додається. У додатку до цього Наказу № 08 вказано позивача (Т. І а. с. 43).

Попередження про наступне вивільнення позивача скеровано на електронну адресу останнього, про що складено протокол про доведення інформації або документів до відома державного службовця від 11.03.2020 (Т. І а. с. 68, 69).

Наказом Львівської митниці ДФС Про звільнення ОСОБА_1 від 17.04.2020 за № 215-о позивача звільнено з посади державного інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста Городок Львівської митниці ДФС відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 83, п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України Про державну службу № 889-VIII від 10.12.2015 із змінами, п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (Т. І а. с. 62).

Не погодившись із вказаним наказом, позивач оскаржив його до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що оскаржуваний наказ прийнято не у спосіб та не на підставі, що визначені статтею 87 Закону № 889-VІІІ. Крім того, у Галицькій митниці Держмитслужби були наявні вакантні посади, у тому числі вакантною була посада державного інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста Городок Львівської митниці ДФС, яку позивач обіймав до реорганізації, і жодних перешкод у зайнятті такої посади відповідачем не наведено, його звільнення не може бути визнано обґрунтованим, отже оскаржуваний наказ порушує конституційне право позивача на працю.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частин першої, третьої статті 569 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) працівники митних органів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи митних органів є державними службовцями.

Правове становище посадових осіб митних органів визначається цим Кодексом, а в частині, не врегульованій ним, - законодавством про державну службу та іншими актами законодавства України.

Відносини щодо звільненням з публічної служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством. При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та/або коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Загальний порядок припинення трудового договору з працівником з ініціативи власника, у разі проведення реорганізації юридичної особи визначають норми КЗпП України, відповідно до пункту 1 частини першої, частин другої та четвертої статті 40 якого трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 вказаної статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої вказаної статті, а також особливості застосування до них положень частини другої вказаної статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 вказаного Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Спеціальним законом, який визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби є Закон України Про державну службу, відповідно до пункту 4 частини першої статті 83 якого державна служба, зокрема, припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 вказаного Закону).

Підстави припинення державної служби передбачені статтею 83 Закону України Про державну службу, якою регламентовано, що державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України Про державну службу підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Відповідно до ч. 3 ст. 87 Закону України Про державну службу, суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що на електронну адресу позивача, надану ним особисто надіслано попередження про наступне вивільнення (Т. І а. с. 46). Про надсилання попередження про вивільнення позивача відповідачем долучено до матеріалів справи протокол про доведення інформації або документів до відома державного службовця (т.. І а. с. 68) та знімок екрану (скриншот) про надсилання документа.

Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що із наданого скриншоту незрозуміло чи таке повідомлення доставлено на електронну пошту позивача, а також чи воно відкрито та прочитано позивачем. Тобто, відповідачем не підтверджено, що ним належним чином попереджено про наступне вивільнення позивача.

Крім того, як вірно встановлено судом першої інстанції, у період з 10.03.2020 по 30.03.2020 позивач перебував на амбулаторному лікуванні у поліклініці Військово-медичної служби Військово-медичного управління Служби безпеки України в Управлінні служби безпеки України у Львівській області з 10.03.2020 по 30.03.2020 (листок непрацездатності АДХ № 942744) (т. ІІ а.с. 11).

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон № 889-VIII в редакції Закону України від 14 січня 2020 року № 440-ІХ «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи», що встановлює 30-денний строк для попередженню про вивільнення, а також право (не обов`язок) суб`єкта призначення або керівника державної служби пропонувати будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності), то суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Станом на час початку процедури реорганізації Львівської митниці ДФС Закон України Про державну службу не передбачав особливостей процедури звільнення державних службовців у зв`язку з реорганізацією державного органу.

Такий порядок передбачав КЗпП України, відповідно до частини другої статті 40 якого звільнення з підстав, зокрема, реорганізації підприємства, установи чи організації допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частиною четвертою статті 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених вказаним Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України Про зайнятість населення, власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників (частини перша - третя статті 49-2 КЗпП України).

Також, відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України від 02 жовтня 2019 року № 858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» утворено, зокрема, Галицьку митницю Держмитслужби та реорганізовано Львівську митницю ДФС шляхом її приєднання до Галицької митниці Держмитслужби.

Зокрема, Львівська митниця ДФС реорганізується шляхом приєднання до Галицької митниці Держмитслужби. При цьому, Львівська митниця ДФС продовжує здійснювати свої повноваження до моменту передачі таких Галицькій митниці Держмитслужби.

За своєю суттю приєднання форма реорганізації, за якої одна юридична особа включається до складу іншої юридичної особи, яка продовжує існувати далі, але вже в більшому масштабі. При цьому реорганізовані юридичні особи припиняють своє існування, а їх права та обов`язки переходять до юридичної особи, до якої вони приєдналися.

Як наслідок, в процесі реорганізації юридичної особи виникають правовідносини, пов`язані з припиненням трудових договорів з працівниками, а в роботодавця виникає обов`язок чіткого дотримання законодавства про працю, в частині дотримання трудових прав працівників.

Наказом ДФС України від 25.11.2019 № 30-рг Про реорганізацію митниць ДФС розпочато реорганізацію Львівської митниці ДФС, пунктом 4 якого визначено строк проведення реорганізації митниць ДФС три місяці з дня опублікування повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи. Проте, лише 24.03.2020 наказом ДФС України № 14-рг внесено зміни до наказу від 25.11.2019 № 30-рг, замінивши у його пункті 4 слова три місяці словами шість місяців; отже, в період з 01.03.2020 по 24.03.2020 строк проведення реорганізації Львівської митниці ДФС не був продовжений, відтак дії, пов`язані з її реорганізацією, вчинялись у цей період з порушенням строку.

Наказом Львівської митниці ДФС № 631 від 27.11.2019 затверджено план заходів, пов`язаних з реорганізацією Львівської митниці ДФС, в пункті 1 розділу ІІІ якого визначено здійснення заходів щодо переведення, звільнення працівників Львівської митниці ДФС, які належать до номенклатури посад начальника Львівської митниці ДФС, з дотриманням законодавства про працю. Зміни до вказаного плану заходів у цій частині на момент звільнення позивача не вносились.

Листом від 17.12.2019 № 4343/8/13-70-04 Львівська митниця ДФС повідомила Галицьку митницю Держмитслужби про заплановане до 21.12.2019 вручення посадовим особам Львівської митниці ДФС повідомлення про наступне вивільнення та забезпечення одночасно з попередженням про звільнення надання пропозицій працівникам митниці іншої роботи в Галицькій митниці Держмитслужби.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 14.11.2019 проведена державна реєстрація юридичної особи - Галицької митниці Держмитслужби, а 28.11.2019 було внесено запис про рішення щодо початку процедури припинення Львівської митниці ДФС.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України Питання Державної митної служби від 04.12.2019 № 1217-р погоджено пропозицію Міністерства фінансів України щодо можливості забезпечення здійснення з 08.12.2019 Державною митною службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 6 грудня 2019 року № 227 Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України, функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи.

Відповідно до пункту 13 Порядку № 1074 акт Кабінету Міністрів України про можливість забезпечення здійснення утвореним органом виконавчої влади повноважень та виконання функцій органу виконавчої влади, що припиняється, видається після здійснення заходів, пов`язаних з державною реєстрацією утвореного органу виконавчої влади як юридичної особи публічного права, затвердженням положення про нього, структури та штатного розпису його апарату, кошторису та заповненням 30 відсотків вакансій.

Отже, з урахуванням приписів п. 13 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацію міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 № 1074, повноваження Львівської митниці ДФС перейшли до Галицької митниці Держмитслужби з 08.12.2019.

Таким чином, повноваження Львівської митниці ДФС перейшли до Галицької митниці Держмитслужби 08 грудня 2019 року.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що на момент початку здійснення діяльності Галицькою митницею Держмитслужби, в цьому органі були затверджені структура, штатний розпис та кошторис видатків на його утримання.

Згідно з штатним розписом Галицької митниці Держмитслужби на 2019 рік, затвердженим головою Державної митної служби України 29.11.2019, штатна кількість працівників становила 1150 осіб, з місячним фондом заробітної плати за посадовими окладами 5480 870 грн.

Штатний розпис Львівської митниці ДФС на 2019 рік, з урахуванням внесених змін, станом на 11.11.2019 становив 948 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати за посадовими окладами 4 446 466 грн .

А станом на 08.12.2019 штат Галицької митниці Держмитслужби був заповнений на понад 30 відсотків за рахунок переведення працівників з інших митниць та призначення нових працівників.

Згідно Додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 № 858 внаслідок реорганізації до Галицької митниці Держмитслужби, крім Львівської митниці ДФС, було приєднано Івано-Франківську митницю ДФС та Тернопільську митницю ДФС.

Отже, загальна штатна чисельність працівників Львівської (948), Тернопільської (79) та Івано-Франківської митниць ДФС (104) на момент їх реорганізації шляхом приєднання до Галицької митниці Держмитслужби (разом 1131 штатна одиниця), була меншою на 19 штатних одиниць від затвердженого штатного розпису Галицької митниці Держмитслужби (1150 штатних одиниць).

Матеріалами справи встановлено, що на час попередження позивача про наступне вивільнення у Галицькій митниці ДМС була зокрема вакантною посада державного інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста Городок Львівської митниці ДФС (т. І а. с. 126), яка могла бути запропонована позивачу.

Таким чином, кількість працівників митниці внаслідок приєднання до Галицької митниці Держмитслужби не зменшилась. При цьому, кількість працівників підрозділу, в якому працював позивач також зменшена не була, і на момент звільнення у цьому підрозділі були наявні вакантні посади, серед яких і посада, з якої його звільнено.

При вирішенні питань щодо дотримання суб`єктом владних повноважень прав державних службовців під час проходження публічної служби та при звільненні з неї, суд апеляційної інстанції звертає увагу на встановлену гарантію щодо правового захисту від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботі і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що сам факт реорганізації державного органу, у спірних правовідносинах, фактично не потягнув зміни в організації праці, а тому й не може бути підставою для беззаперечного звільнення працівника з роботи.

Якщо реорганізація державного органу є підставою для припинення відносин державної служби незалежно від скорочення чисельності або штату державних службовців, мають бути інші об`єктивні підстави для звільнення державних службовців, і такими причинами не може бути лише одне бажання суб`єкта призначення.

Разом з тим, у спірних правовідносинах, на думку суду апеляційної інстанції, відповідач, як суб`єкт призначення, не навів жодного обґрунтування, як підстави для звільнення позивача, та не прийняття рішення про його переведення до реорганізованого органу.

Також встановлено, що через неналежне виконання Львівською митницею ДФС наказу № 666 від 21.12.2019 Про попередження про наступне вивільнення значна частина працівників Львівської митниці ДФС, в тому числі позивач, не були попереджені про наступне вивільнення та їм не було запропоновано вакантні посади для переведення до новоствореного митного органу.

Законом України № 378-IX від 12.12.2019 (чинний з 02.02.2020) статтю 49-2 КЗпП України доповнено частиною шостою такого змісту: вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України Про державну службу, здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 вказаного Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 вказаного Кодексу та положення частини другої вказаної статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

А Законом України Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи з 13.02.2020 набрали чинності зміни до Закону України Про державну службу, відповідно до яких частину 3 статті 87 цього Закону доповнено новим абзацом першим такого змісту:

Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої вказаної статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

За приписами статті 41 Закону України Про державну службу державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу:

1) на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення;

2) на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Державний службовець, призначений на посаду без конкурсу, не може бути переведений на вищу посаду державної служби без проведення конкурсу. Переведення здійснюється лише за згодою державного службовця.

Тобто, на час звільнення позивача підстави припинення державної служби (реорганізація державного органу) не були змінені, проте були запровадженні певні особливості процедури звільнення державних службовців, зокрема встановлено певну свободу дій керівника органу щодо надання пропозицій про переведення державних службовців до реорганізованого органу, що має наслідком переведення державного службовця на відповідну посаду, у разі його згоди на це. А відмова у наданні таких пропозицій, за наявності вакантних посад у новоствореному органі, як і надання переваги одним працівникам у вигляді пропозиції зайняття вакантної посади у новоствореному державному органі, на переконання суду, має бути належним чином обґрунтована, інакше такі дії можна вважати дискримінаційними по відношенню до окремих державних службовців.

Також колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зауважити, що наказ про звільнення повинен обов`язково містити підставу звільнення з нормативним посилання, тобто роботодавець повинен зазначити як причину, так і підставу звільнення з покликанням на назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно-правового акту на підставі якого проводиться звільнення працівника.

Із оскаржуваного наказу видно, що такий містить лише посилання на пункт 4 частини першої статті 83, пункт 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ із змінами, пункт 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, без зазначення конкретної причини та підстави звільнення, з покликанням на всі наявні три правові підстави передбачені вищенаведеним законом (скорочення чисельності або штату державних службовців; скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців; реорганізація державного органу).

Враховуючи наведені норми права та встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що зазначене рішення відповідача про звільнення позивача прийнято без конкретизації причин та підстав, а лише містить перелік пунктів, передбачених частиною першою статті 87 Закону України «Про державну службу», які за своєю юридичною природою є різними, а тому потребують чіткого правового визначення та диференціації, оскільки відсутність чіткої та однозначної причини звільнення призводить до порушення принципу правової визначеності, оскільки загальні формулювання унеможливлюють чітке розуміння підстав та причин звільнення.

Вказане відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 24.04.2019 (справа № 815/1554/17), згідно з яким принцип правової визначеності має застосовуватись не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування існуючих норм права, що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій, а також послідовність дій держави щодо можливого втручання в охоронювані Конвенцією та Конституцією України права та свободи цієї особи.

Отже, посилання відповідача в наказі про звільнення на пункт 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» без зазначення конкретної підстави для звільнення, лише з покликанням на норму закону породжує для позивача негативні наслідки у виді стану юридичної невизначеності щодо підстав такого звільнення.

Крім того, надання за цим Законом можливості керівнику органу або суб`єкту призначення пропонувати будь-яку вакантну посаду державної служби у цьому органі (за наявності) кореспондує обов`язку суб`єкта владних повноважень реалізовувати це право обґрунтовано та мотивувати рішення про звільнення працівника з посади з метою уникнення сумнівів у державного службовця щодо упередженого ставлення до нього чи інших чинників, які б порушували принцип «правової визначеності».

Європейський суд з прав людини у справі "Полях та інші проти України" від 17 лютого 2020 року визнав, що звільнення заявників становило втручання у їхнє право на повагу до приватного життя та наголосив, що таке втручання відбулось без жодної індивідуальної оцінки їхньої поведінки.

У вказаній адміністративній справі звільненню позивача з посади не передувала будь-яка індивідуальна оцінка його роботи на посаді державного службовця.

З врахуванням встановленого, суд апеляційної інстанції погоджується з правовою позицією суду першої інстанції, що оскільки у Галицькій митниці Держмитслужби були наявні вакантні посади, в тому числі посада, що позивач обіймав до реорганізації, в тому ж структурному підрозділі і жодних перешкод у зайнятті такої посади відповідачем не наведено, його звільнення не може бути визнано обґрунтованим, отже оскаржуваний наказ порушує конституційне право позивача на працю.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч цим приписам Львівська митниця ДФС не надала до суду належних доказів правомірності прийняття оскаржуваного наказу від 17.04.2020 № 215-о Про звільнення ОСОБА_1

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що у спірних правовідносинах суб`єкт владних повноважень діяв не у спосіб, визначений законом, а оскаржуваний наказ прийнято не на підставі, визначеній статтею 87 Закону України «Про державну службу».

Вказане відповідно до статей 235, 241-1 КЗпП України має наслідком скасування вказаного наказу, поновлення позивача на попередньо займаній посаді та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, розрахованому відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

З приводу доводів апелянта, зазначених у його апеляційній скарзі, колегія суддів вважає за необхідне також зауважити, що позивача було попереджено про наступне вивільнення 11.03.2020, у проміжку часу, коли згідно наведених обставин не було законних підстав для вчинення дій щодо реорганізації Львівської митниці ДФС, тобто позивач був попереджений про наступне вивільнення з порушенням порядку, визначеного частиною шостою статті 49-2 КЗпП України та частиною третьою статті 87 Закону України № 889-VIII «Про державну службу».

Враховуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність наказу Львівської митниці ДФС № 215-о від 17.04.2020, а тому такий підлягає скасуванню, а позивач підлягає поновленню на посаді державного інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста Городок Львівської митниці ДФС з 23.04.2020.

Крім цього, колегія суддів погоджується з висновками суду попередньої інстанції щодо розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що решта доводів апеляційної скарги на законність рішення суду першої інстанції не впливають, висновків цього суду не спростовують, а відтак такі доводи не потребують наведення додаткових підстав, відповідей та їх спростування.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року в адміністративній справі № 380/4084/20 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 26 травня 2021 року.