Справа № 380/3824/21
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2021-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/3824/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 травня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Гулкевич І.З., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 . Позивач просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача у відношенні до ОСОБА_1 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 30.07.2019;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 30.07.2019 з врахуванням січня 2008 та березня 2018 як базових місяців.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно не виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення в повному обсязі за період з 01.01.2016 по 30.07.2019. Позивач зазначає, що його право на проведення індексації грошового забезпечення гарантоване Законом України V Про індексацію грошових доходів населення від 06.02.2003 № 491-I, постановою Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення від 17.07.2003 №1078, а також численними роз`ясненнями Міністерства соціальної політики та Департаменту фінансів України Міноборони. Тому відсутність фінансових ресурсів для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні йому належних виплат.

Також позивач вважає, що відповідач безпідставно при нарахуванні індексації його грошового забезпечення використовував базовим місяцем січень 2016 року замість січня 2008 року, відповідно базовими місяцями для нарахування індексації повинні бути січень 2008 та березень 2018. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 22.03.2021 провадження у справі відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, позов не визнає, просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 . Вказує, що проведення нарахування індексації перебуває в прямій залежності від фінансових ресурсів відповідних бюджетів; витрати на індексацію в період січень 2016 по лютий 2018 не фінансувалися. У зв`язку із зазначеним відповідач вважає, що вини ВЧ НОМЕР_1 у не проведенні нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за спірний період немає. Відповідач вважає вимогу позивача про нарахування індексації грошового забезпечення із врахуванням січня 2008 року та березня 2018 року як базових місяців для нарахування індексації є передчасним, оскільки нарахування позивачу індексації грошового забезпечення є компетенцією військової частини, тому визначення судом базового місяця для нарахування такої індексації є передчасним, оскільки спору з цього питання немає, а вирішення цього питання належить до компетенції відповідача.

Також відповідач вказує, що порушено строк звернення до суду передбачений ст. 122 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 проходив військову службу у лавах Збройних сил України.

Відповідно до довідки-розрахунку про виплачену індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 30.07.2019 встановлено такі обставини:

- починаючи з січня 2016 року по лютий 2018 року індексація грошового забезпечення не нараховувалась і не виплачувалася з причини відсутності фінансових ресурсів;

- з 1 березня 2018 року у зв`язку із набранням чинності Постановою №704 посадовий оклад та інші постійні складові грошового забезпечення позивача істотно, тому цей місяць визначено базовим та розпочато обрахунок індексу зростання споживчих цін в контексті досягнення ним визначеного законом порогу в розмірі 103%;

- оскільки в листопаді 2018 року було досягнуто порогу, то починаючи з грудня грудні 2018 року розпочалося нарахування та виплата індексації грошового забезпечення, така здійснювалася до звільнення з військової служби (липень 2019 року).

Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №155 від 30.07.2019 (по стройовій частині) ОСОБА_1 з 30.07.2019 виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. При виключенні зі списків військової частини (30.07.2019) відповідач не нарахував ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення.

ОСОБА_1 звернувся до ВЧ НОМЕР_1 із заявою, просив вирішити питання щодо виплати індексації грошового забезпечення за період проходження ним служби. Листом №696 від 12.02.2021 ВЧ НОМЕР_1 надала заявнику відповідь , в якій відмовлено у нарахуванні та виплаті індексації.

Вважаючи, що за період проходження ним військової служби відповідачем протиправно не було здійснено нарахування та виплату індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 року по 30.07.2019 року, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір суд першочергово звертає увагу на помилковості доводів відповідача в частині пропуску строку звернення до суду, передбаченого ст. 122 КАС України, з огляду на те, що даний позов пов`язаний з порушенням законодавства про оплату праці (невиплата індексації грошового забезпечення), тому подання позову щодо стягнення невиплаченої індексації грошового забезпечення не обмежується будь-яким строком.

Так, з цього приводу Верховний Суд у своєму рішенні від 26.11.2019 року у справі № 340/184/19 зазначив, що вимоги щодо нарахування індексації грошового забезпечення в період проходження військової служби є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю, а тому суд повинен керуватися, в тому числі, і положеннями частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, яка визначає право звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, в даному випадку виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовця.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.07.2019 року у справі № 240/4911/18, від 07.08.2019 року у справі № 825/694/17, від 23.10.2019 року у справі № 825/1832/17.

Тобто, положення статті 122 КАС України щодо обмеження строків звернення до суду не можуть застосовуватися у спорах щодо стягнення індексації заробітної плати, незважаючи на те, що спірні правовідносини виникли під час проходження позивачем публічної служби.

Отже, з урахуванням вищенаведених норм права та правових позицій Верховного Суду, суд зазначає, що звернення особи з вимогами про виплату індексації грошового забезпечення не обмежено будь-яким строком звернення до суду. За таких обставин відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Вирішуючи справу по суті позовних вимог суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2017-ХІІ (далі Закон №2017-ХІІ) (надалі в редакції, чинній на момент виникнення та існування спірних правовідносин) соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Згідно з частинами 1-4 статті 9 Закону №2017-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно з Преамбулою Закону України Про індексацію грошових доходів населення від 03 липня 1991 року №1282-ХІІ (надалі Закон №1282-ХІІ) цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Відповідно до ст.1 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 Закону № 1282-XII передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Таким чином, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.

Положеннями статті 4 Закону № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Відповідно до ст. 6 Закону № 1282-XII у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Водночас в силу вимог ст. ст. 18, 19 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії індексація доходів населення відноситься до державних соціальних гарантій, які є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, надалі Порядок №1078), згідно п.1 якого він визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Пунктом 1-1 вказаного Порядку встановлено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

Згідно п.2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, в тому числі грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

У відповідності до п.6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Відповідно до вимог діючих нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

При цьому, статтею 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

Аналізуючи наведені вище норми законодавства суд приходить до висновку, що нарахування та виплата індексації не пов`язана з окремим кодом бюджетної кваліфікації та наявності відповідної статті у кошторисі, а здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів і за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Таким чином, право позивача на нарахування та отримання індексації грошового забезпечення гарантується законом, зокрема, Законом 1282-ХІІ та Порядком № 1078.

Як зазначає позивач у позовній заяві, в період з 01.01.2016 року по 30.07.2019 року відповідач протиправно не нараховував та не виплачував йому індексацію грошового забезпечення.

При розгляді цієї справи суд вважає, що вказаний вище період слід розділити на два окремих періоди, які пов`язані із виплатою індексації грошового забезпечення. Це зокрема з 01.01.2016 по 01.03.2018 та з 01.03.2018 по 30.07.2019.

Наведене пов`язане із тим, що 01.03.2018 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30 серпня 2017 року, якою передбачалося з 1 березня 2018 року збільшення розмірів посадових окладів для військовослужбовців в тому числі і Національної гвардії України. Отже, починаючи з березня 2018 року розрахунок індексації грошового забезпечення здійснюється за новими складовими.

Судом встановлено, що за період з 01.01.2016 по 01.03.2018 позивачу не проведено виплату індексації грошового забезпечення, що підтверджується довідкою-розрахунком Військової частини НОМЕР_1 від 13.04.2021 року №1665.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що у період з 01.01.2016 по 28.02.2018 індексація не виплачувалась у зв`язку із відсутністю в кошторисі Міністерства оборони України грошового ресурсу необхідного для виплати індексації грошового забезпечення.

Суд вважає, що відсутність законодавчого механізму для нарахування та виплати індексації за періоди, в яких була відсутня фінансова можливість такої виплати, не є підставою для позбавлення особи права на отримання коштів (мирне володіння його майном), виплата яких передбачена законом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо не виплати позивачу індексації грошового забезпечення та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018.

Щодо позовних вимог в частині невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 30.07.2019 року, то суд вважає їх безпідставними, оскільки з наведених вище нормативних обґрунтувань індексація грошових доходів населення в тому рахунку грошового забезпечення військовослужбовців проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації в розмірі 103 відсотка.

Разом з тим, відповідно до офіційних даних, що містяться на сайті Державної служби статистики України, з квітня 2018 року індекс споживчих цін не перевищував 103%, а тому передбачені законом підстави для індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.04.2018 року по 01.12.2018 року відсутні. При цьому, право на отримання індексації грошового забезпечення у позивача виникло у грудні 2018 року, та її виплата була проведена відповідачем, про що свідчать відповідні відомості, які містяться у наданій суду довідці Військової частини НОМЕР_1 про розмір нарахованого грошового забезпечення позивача.

За таких обставин в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Стосовно вимоги позивача щодо встановлення базового місяця січень 2008 для обчислення індексації його грошового забезпечення, суд зазначає наступне.

Питання визначення базового місяця для індексації знаходиться в залежності від таких показників, як розмір прожиткового мінімуму за певні періоди, розмір коефіцієнту індексації пенсій тощо, які підлягають застосуванню відповідними органами, підприємствами, установами, організаціями при здійсненні відповідних розрахунків.

Суд зазначає, що саме в процесі виконання рішення суду в порядку встановленому Законом України Про індексацію грошових доходів населення та Порядком №1078, буде визначено базовий місяць для проведення індексації грошового забезпечення позивача.

Окрім того, захисту підлягає лише вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому.

Як зазначалось вище у даній правовій ситуації індексація не була нарахована та виплачена позивачу. Тобто, питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації є передчасним, оскільки у цій частині права позивача ще не порушені.

Більше того, на думку суду, в даному випадку, розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу та який виплачував йому грошове забезпечення. І саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 15.10.2020 справа №240/11882/19. Такої ж думки дотримується і Сьомий апеляційний адміністративний у своїх постановах у справі №120/3413/20-а від 03 лютого 2021 року, 120/4432/20-а від 01 березня 2021 року, № 120/4001/20-а від 25 березня 2021 року, № 560/3773/20 від 31 березня 2021 року.

Отже, вимоги позивача щодо прийняття судом рішення в частині визначення базового місяця є безпідставними та задоволеними бути не можуть.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат пов`язаних з розглядом справи не встановлено, питання про розподіл судових витрат у справі судом не вирішується.

Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 241-246, 250, 262 підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 01 січня 2016 по 28 лютого 2018.

3.Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

5. Судові витрати між сторонами не розподіляються.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Гулкевич І.З.