Справа № 816/1208/17
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2021-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року

м. Київ

справа № 816/1208/17

адміністративне провадження № К/9901/210/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Яковенка М. М.,

суддів - Дашутіна І. В., Шишова О. О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції адміністративну справу № 816/1208/17

за адміністративним позовом ОСОБА_1 до керівника (заступника керівника) Головного управління ДФС у Полтавській області Коротюка Дмитра Володимировича, Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського окружного адміністративного суду (суддя Удовіченко С. О.) від 31 серпня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду (колегія у складі суддів: Донець Л. О., Бенедик А. П., Спаскін О. А.) від 04 грудня 2017 року,

УСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

1. У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до керівника (заступника керівника) Головного управління ДФС у Полтавській області Коротюка Д. В., Головного управління ДФС у Полтавській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу № Ф-680-17 від 05 квітня 2017 року про сплату позивачем боргу в сумі 24 434,09 грн, у тому числі недоїмка 17 215, 59 грн, штраф 7 218, 50 грн.

2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач не є страхувальником, платником страхових внесків, єдиного внеску, так як статус платника єдиного внеску йому не надавався, повідомлення про взяття на облік останньому не надсилалися. Вказував на те, що в порушення норм законодавства оскаржувану вимогу сформовано на підставі даних відповідної інформаційної системи не органом, який мав адмініструвати єдиний внесок ОСОБА_1 , але не адміністрував його через не взяття останнього на облік, а керівником (заступником керівника) Головного управління ДФС у Полтавській області Коротюк Д. В., до повноважень якого не відноситься формування такої вимоги.

3. Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2017 року, відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову.

4. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, 02 січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2017 року, і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В касаційній скарзі ОСОБА_1 також заявлено клопотання про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень до розгляду Верховним Судом зазначеної касаційної скарги.

5. 02 січня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2017 року передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (склад колегії суддів: ОСОБА_2 - головуючий суддя, Бившева Л. І., Хохуляк В. В.).

6. Ухвалою Верховного Суду від 08 лютого 2018 року, після усунення недоліків касаційної скарги, відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою, встановлено строк для подання відзиву. Витребувані матеріали справи.

Цією ж ухвалою відмовлено позивачеві в задоволенні клопотання про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень.

7. 26 лютого 2018 року до Верховного Суду від Головного управління ДФС у Полтавській області надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні касаційної скарги, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2017 року залишити без змін.

8. 02 березня 2018 року до Верховного Суду також надійшов відзив на касаційну скаргу від керівника (заступника керівника) Головного управління ДФС у Полтавській області Коротюка Д. В., в якому останній просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні касаційної скарги, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2017 року залишити без змін.

9. На підставі розпорядження в. о. заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду № 2247/0/78-20 від 19 листопада 2020 року призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи, у зв`язку з ухваленням Вищою радою правосуддя рішення від 15 жовтня 2020 року № 2830/0/15-20 «Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у зв`язку з поданням заяви про відставку».

10. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24 листопада 2020 року, визначено склад колегії суддів: Яковенко М. М. - головуючий суддя, Дашутін І. В., Шишов О. О.

11. Ухвалою Верховного Суду справу прийнято до провадження, закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд у попередньому судовому засіданні.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

12. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 06 листопада 2008 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець, та взятий на облік в органі державної податкової служби, що підтверджується довідкою про взяття на облік платника податків Полтавської МДПІ (Диканське відділення) від 06 листопада 2008 року № 348.

13. 25 травня 2012 року позивачу видано свідоцтво платника єдиного податку серія А № 655779, згідно з яким датою обрання або переходу останнього на спрощену систему оподаткування є 01 січня 2012 року.

14. 12 травня 2015 року державним реєстратором юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Реєстраційної служби Диканського районного управління юстиції Полтавської області внесено запис № 4001773 про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_1 , про що свідчить відповідне повідомлення від 22 травня 2015 року вих.№ 77.

15. У період з 28 квітня 2016 року по 06 травня 2016 року на підставі наказу від 21 березня 2016 року № 114 була проведена позапланова невиїзна перевірка діяльності ФОП ОСОБА_1 , з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2011 року по 01 квітня 2016 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2011 року по 01 квітня 2016 року, результати якої оформлені актом від 06 травня 2016 року № 94/16-24-13.1-6.

16. Проведеною перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 пункту 4 статті 6 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI) а саме, неподання останнім звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2011- 2014 роки. У зв`язку з неподанням позивачем звітності з нарахування єдиного внеску за 2011, 2012, 2013, 2014 роки, керуючись пунктом 2 частини першої статті 13 Закону № 2464-VІ - в ході перевірки визначено суму недоплати єдиного внеску позивачем на суму 20 568,43 грн, в тому числі за 2011 рік на 4 010,28 грн, за 2012 рік на 4 572,42 грн, за 2013 рік на 4 800,75 грн, за 2014 рік на 5 071,75 грн, за 2015 рік (з 01 січня 2015 року по 12 травня 2015 року) на 2 113,23 грн.

17. У зв`язку із зазначеним, Полтавською ОДПІ Головного управління ДФС у Полтавській області винесено: вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 23 червня 2016 року № Ф- на суму 20 568,43 грн; рішення від 23 червня 2016 року № , яким до позивача застосовано штрафну санкцію в розмірі 170 грн; рішення від 23 червня 2016 року № , яким до позивача застосовано штрафну санкцію в розмірі 3 862,84 грн.

18. Вказані рішення позивач оскаржив в адміністративному порядку.

19. Рішенням Головного управління ДФС у Полтавській області від 07 вересня 2016 року № 915/Я/16-31-10-05-11 скаргу позивача задоволено частково. Скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 23 червня 2016 року № Ф- та рішення від 23 червня 2016 року № , № , а також зобов`язано сформувати та направити позивачу нову вимогу та нові рішення про застосування штрафних санкцій згідно вимог чинного законодавства.

20. У зв`язку з цим, Полтавською ОДПІ Головного управління ДФС у Полтавській області 27 жовтня 2016 року були винесені:

- вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф- на суму 20 568,43 грн;

- рішення № , яким до позивача застосовано штрафну санкцію в сумі 3 862,84 грн;

- рішення № , яким до позивача застосовано штрафну санкцію в сумі 510 грн.

21. Позивач оскаржив вказані рішення до Головного управління ДФС у Полтавській області.

22. Рішенням Головного управління ДФС у Полтавській області від 10 січня 2017 року № 12/Я/16-31-10-06-11 скаргу позивача задоволено частково. Скасовано рішення від 27 жовтня 2016 року № в частині застосування штрафу в сумі 507,18 грн, в іншій частині скаргу позивача залишено без задоволення, а вимогу № Ф- від 27 жовтня 2017 року та рішення від 27 жовтня 2016 року № - без змін.

23. Рішенням ДФС України від 22 березня 2017 року № 3808/Я/99-99-11-02-02-25 вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 27 жовтня 2016 року № Ф-, рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом № 2464-VI від 27 жовтня 2016 року № Полтавської ОДПІ Головного управління ДФС у Полтавській області, рішення за результатом розгляду первинної скарги від 10 січня 2017 року № 12/Я/16-31-10-06-11 Головного управління ДФС у Полтавській області залишено без змін, а скаргу позивача від 23 лютого 2017 року № 4/с/ЯІМ - без задоволення.

24. На підставі вищевказаних рішень контролюючих органів про результати розгляду скарг відносно позивача заступником начальника-начальником Решетилівського відділення Полтавської ОДПІ Головного управління ДФС у Полтавській області Бакун С. А. винесено рішення від 13 січня 2017 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 3 355,66 грн; керівником (заступником керівника) Головного управління ДФС у Полтавській області Коротюк Д. В. винесено вимогу від 05 квітня 2017 року №Ф-680-17 про сплату боргу (недоїмки) на суму 24 434,09 грн, з яких: 17 215,59 грн - недоїмка, 7 218,50 грн - штраф.

25. Вважаючи зазначену вимогу від 05 квітня 2017 року №Ф-680-17 про сплату боргу (недоїмки) протиправною, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

26. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшли висновку про правомірність дій відповідача та законність оскаржуваної вимоги, оскільки податковий орган діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством України.

27. Такий висновок судів обґрунтовано тим, що з урахуванням пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI, дія цього закону поширюється на позивача, як на платника єдиного внеску - фізичну особу-підприємця, як особу, що обрала спрощену систему оподаткування. А тому враховуючи, що перевіркою встановлено та підтверджено в ході судового розгляду факт несплати ФОП ОСОБА_1 єдиного внеску на суму 20568,43 грн, відповідно, наявні підстави для донарахування позивачу грошового зобов`язання щодо сплати єдиного внеску.

28. Водночас суди зауважили, що незважаючи на призначення ОСОБА_1 з 12 жовтня 2001 року пенсії по вислузі років, як пенсіонеру Міністерства внутрішніх справ України, останній був зобов`язаний сплачувати єдиний внесок.

29. Водночас суди попередніх інстанцій визнали необґрунтованим твердження позивача стосовно винесення оскаржуваної вимоги не уповноваженою на те особою, оскільки згідно наказу Головного управління ДФС у Полтавській області від 01 грудня 2016 року № 1662 на виконуючого обов`язки Головного управління ДФС у Полтавській області Коротюка Д. В. покладено тимчасові обов`язки по керівництву структурними підрозділами: управління погашення боргу, управління аудиту, управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури (з урахуванням наказу від 10 квітня 2017 року № 928 «Про внесення змін до наказу Головного управління ДФС у Полтавській області від 10 грудня 2016 року № 1662» - управління погашення боргу).

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

30. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у справі.

31. В доводах касаційної скарги позивач посилається на те, що судами попередніх інстанцій не було враховано, що ФОП ОСОБА_1 не був платником єдиного внеску, оскільки в порушення вимог Порядку взяття на облік та зняття з обліку в органах Пенсійного фонду України платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого постановою Правління ПФУ від 27 вересня 2010 року № 21-6 (далі - Порядок), Управління ПФУ в Диканському районі Полтавської області не надіслало позивачу рекомендованим листом повідомлення про взяття на облік його як платника.

32. Крім того, на переконання скаржника, оскаржувана у цій справі друга вимога керівника (заступника керівника) Головного управління ДФС у Полтавській області Коротюка Д. В. № Ф-680-17 від 05 квітня 2017 року, як і третя вимога № Ф-680-17 від 08 серпня 2017 року, прийняті на підставі висновків одного і того ж акту позапланової перевірки від 06 травня 2016 року № 94/16-24-13.1-6, та пов`язаних з першою вимогою рішень про застосування штрафних санкцій, тобто фактично є повторним притягненням до юридичної відповідальності за одне і теж саме порушення.

Також скаржник звертає увагу на порушення контролюючим органом процедури проведення перевірки, оскільки відсутні докази направлення наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та повідомлення про дату початку та місце її проведення, до початку проведення такої перевірки.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

33. Враховуючи положення пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 460-ІХ, а також те, що касаційна скарга на судові рішення у цій справі була подана до набрання чинності цим Законом і розгляд їх не закінчено до набрання чинності цим Законом, Верховний Суд розглядає цю справу у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Отже, застосуванню підлягають положення Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року.

34. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої статті 341 КАС України, виходить з такого.

35. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

36. Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

37. Статтею 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення і виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

38. Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом № 2464-VI.

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (частина друга статті 2 Закону № 2464-VI).

39. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

40. Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

41. До платників єдиного внеску включено фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування (пункт 4 частини першої цієї ж статті).

42. Положеннями частини четвертої статті 5 Закону № 2464-VI передбачено, що обов`язки платників єдиного внеску у осіб, зазначених в абзацах другому, третьому, п`ятому та сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, виникають з дня їх державної реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців».

42. При цьому, частиною дванадцятою статті 9 Закону № 2464-VI встановлено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

43. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе та членів сім`ї, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу.

44. Згідно абзацу 1 частини одинадцятої статті 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

45. Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці, в тому числі, які перебувають на спрощеній системі оподаткування. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного внеску. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому за відсутності бази для нарахування єдиного внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, Закон № 2464-VI встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати, оскільки метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для його нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

46. Таким чином, визначення наявності у особи статусу фізичної-особи підприємця має першочергове значення для вирішення питання щодо наявності обов`язку сплати єдиного внеску.

47. Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції ОСОБА_1 був зареєстрований фізичною особою-підприємцем 06 листопада 2008 року по 12 травня 2015 року та з 01 січня 2012 року перебував на спрощеній системі оподаткування.

48. Відповідно до пункту 2 розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI з дня набрання чинності цим Законом суб`єкти підприємницької діяльності, які обрали спрощену систему оподаткування відповідно до Указу Президента України № 727/98 від 03 липня 1998 року «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва», розділу ІV Декрету Кабінету Міністрів України № 13-92 від 26 грудня 1992 року «Про прибутковий податок з громадян» нараховують, обчислюють та сплачують єдиний внесок відповідно до цього Закону.

49. Згідно пункту 3 наведеної норми перереєстрація платників страхових внесків та застрахованих осіб не здійснюється. Пенсійний фонд спільно з фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування та Державною податковою адміністрацією України проводить звірення платників страхових внесків у порядку, встановленому Пенсійним фондом спільно з Державною податковою адміністрацією України за погодженням з фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

50. Отже, суб`єкти підприємницької діяльності, які обрали спрощену систему оподаткування відповідно до Указу Президента України № 727/98 від 03 липня 1998 року «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва» є платниками єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до Закону № 2464-VI, який не передбачає здійснення жодних реєстраційних чи перереєстраційних процедур таких платників з подальшою видачею відповідних документів.

51. З огляду на зазначене, Верховний Суд вважає правильним висновок судів першої та апеляційної інстанцій, що з урахуванням пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI, дія цього закону поширюється на позивача, як на платника єдиного внеску - фізичну особу-підприємця, що обрала спрощену систему оподаткування.

52. Відповідно до абзацу 3 частини восьмої статті 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, та членів сімей таких осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

53. Як встановлено судами попередніх інстанцій, у позивача станом на кінець календарного місяця, тобто станом на 31 березня 2017 року, рахуються недоїмки зі сплати єдиного внеску та боргу зі сплати штрафних санкцій в загальному розмірі 24 434,09 грн.

54. Враховуючи викладене, з огляду на підтвердження в ході розгляду справи факту неподання ОСОБА_1 звітів про нарахування єдиного внеску, безпідставності несплати останнім єдиного внеску у сумі 20 568,43 грн, та обґрунтованості застосування у зв`язку з цим до нього штрафних санкцій на загальну суму 3 865,66 грн, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05 квітня 2017 року № Ф-680-17 прийнято на підставі, у межах повноважень, та у спосіб, що передбачені законодавством України та з урахуванням всіх обставин, необхідних для прийняття рішення.

55. Посилання ОСОБА_1 в касаційній скарзі на порушення контролюючим органом процедури проведення перевірки Верховний Суд вважає необґрунтованими, оскільки як свідчать матеріали справи копію наказу про проведення перевірки та повідомлення про дату початку та місце її проведення направлялися позивачу на його адресу рекомендованим поштовим відправленням, однак були повернуті за закінченням терміну зберігання. Наведене свідчить, що контролюючим органом не було порушено процедури проведення перевірки позивача.

56. Також необґрунтованим є твердження позивача в касаційній скарзі, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 05 квітня 2017 року № Ф-680-17 є повторним притягненням його до юридичної відповідальності за одне і теж саме порушення, оскільки зазначену вимогу сформовано не на підставі акту перевірки, а у зв`язку виявленням у позивача станом на кінець календарного місяця, тобто станом на 31 березня 2017 року, недоїмки зі сплати єдиного внеску та боргу зі сплати штрафних санкцій.

57. Всі інші обґрунтування касаційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою, наданою судами повно і всебічно встановленим обставинам справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, скаржником не зазначено.

58. Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2017 року у справі № 816/1208/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. М. Яковенко

Судді І. В. Дашутін

О. О. Шишов