Справа № 520/13748/2020
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2021-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 р.Справа № 520/13748/2020

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Харківагроснаб" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.01.2021, головуючий суддя І інстанції: Полях Н.А., м. Харків, повний текст складено 28.01.21 року по справі № 520/13748/2020

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Харківагроснаб"

до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.09.2020 р. № 7.

В обґрунтування позову зазначив, що позивач здійснював реальні господарські операції. Платник податку має право формувати податковий кредит з ПДВ при придбаній товарів (робіт, послуг) незалежно від того чи почали такі товари (роботи, послуги) використовуватись в господарської діяльності підприємства, при цьому підставою для формування податкового кредиту складена та зареєстрована в ЄРПН податкова накладна. В свою чергу Товариство з обмеженою відповідальністю ФІРМА "Харківагроснаб" за результатом здійснення господарських операцій Товариством з обмеженою відповідальністю "АЛЕС" було отримано податкові накладні, що складені у відповідно до вимог ст. 201 Податкового кодексу України за зареєстровані в ЄРПН в установлений строк, первинні документи щодо придбання товару (перехід права власності на товар) разом з самим товаром (роботами, послугами), також здійснено відповідний розрахунок з контрагентом в повному обсязі, отже податковий кредит було сформовано правомірно. На підставі викладеного просив задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.01.2021р. у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю ФІРМА "Харківагроснаб" до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про скасування податкового повідомлення-рішення відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Товариством з обмеженою відповідальністю фірма "Харківагроснаб" подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, з у зв`язку з порушенням норм матеріального права. Вказує, що порушення норм матеріального права полягає у ненаданні судом першої інстанції належної правової оцінки бухгалтерським документам, які підтверджують здійснення господарських операцій ГОВ «ФІРМА «ХАРКІВАГРОСНАБ» з вказаним контрагентом, а також ігнорування положень cr.cr.198, 201 Податкового кодексу. Зазначає, що у відповідності до п.п. 198.1, 198.2, 198.3 Податкового кодексу України внутрішнє переміщення та подальша реалізація придбаних товарів (робіт та послуг) не має ніякого відношення до формування податкового кредиту з ПДВ, тому як такі операції є підставою для формування податкових зобов`язань з даного податку тобто витребування від платника таких документів є незаконним. Окрім того в перевіряємих періодах платник не здійснював внутрішнього переміщення або подальшої реалізації придбаних товарів, а відповідно не декларував такі показники у податковій звітності. Зазначає, що відсутність у контрагентів основних засобів та штату працівників жодним чином не свідчать про їх неможливість постачання товару на адресу ТОВ ФІРМА «ХАРКІВАГРОСНАБ». За аналогічною способом здійснення господарської діяльності ТОВ «АЛЕС» міг надавати роботи та послуги (на умовах аутстафінгу). Вказує, що ненадання контрагентом податкових декларацій з вказаного податку жодним чином не свідчать про порушення податкового законодавства ТОВ ФІРМА «ХАРКІВАГРОСНАБ» тому як юридична відповідальність має індивідуальний характер згідно з ст. 63 Конституції України, а відповідно позивача не можливо притягувати до відповідальності за ненадання податкової звітності його контрагентом або не ведення господарської діяльності таким контрагентами в подальшому. Також зазначає, що Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не передбачено обов`язкову наявність в бухгалтерському документі печатки підприємства, а відповідно її відсутність не є недоліком або дефектом в бухгалтерському документі. Тобто видаткові накладні та акти прийому передачі робіт відповідають вимогам діючого законодавства. Враховуючи наведене просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.01.2021 р. по справі № 520/13748/2020. Прийняти нове судове рішення яким задовольнити позовні вимоги ТОВ ФІРІМА «ХАРКІВАГРОСНАБ» в повному обсязі.

Від Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та помилковими, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що надання платником податків фінансово-господарських документів під час проведення перевірки є необхідною умовою підтвердження правомірності задекларованих платником показників податкового обліку. Обов`язок платника податків зберігати документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з компетенцією контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі документів. Ненадання платником податків документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України до їх відсутності.

Від представника позивача, до суду надійшло клопотання в якому зазначає, що у зв`язку з неможливістю явки представника апелянта в судове засідання та необхідністю долучення до матеріалів справи додаткових пояснень просить перенести розгляд справи на іншу дату.

Колегія суддів зауважує, що у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для задоволення вищевказаного клопотання, оскільки це клопотання належним чином не обґрунтовано, зокрема не зазначено, які саме додаткові документи він хоче надати до суду .

Крім того, колегія суддів зазначає, що клопотання про перенесення розгляду вправи подано позивачем повторно. 12.04.2021р. позивач вже звертався до суду з аналогічним клопотанням.

Колегія суддів зауважує, що явка позивача в судове засідання судом обов`язковою не визнавалася, представник позивача Кізілов О.В. та позивач не позбавлені були права подати додатково письмові пояснення по суті справи, якщо б вважало це за необхідне.

З урахуванням наведеного, а також з огляду на вимоги ч.1 ст.309 КАС України щодо необхідності дотримання судом строку розгляду справи, колегія суддів зазначає, що причини, викладені в письмовому клопотанні представника відповідача не є поважними для відкладення розгляду справи , та вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача.

У відповідності до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Отже, враховуючи можливість розгляду справи без надання усних пояснень позивачем та представником позивача Кізіловим О.В., з метою дотримання строку розгляду справи, встановленого ст.309 КАС України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі представника позивача.

Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, на адреси визначені в апеляційній скарзі та позовній заяві, про що свідчать поштові повідомлення про вручення, які містяться в матеріалах справи .

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що Товариство з обмеженою відповідальністю ФІРМА "Харківагроснаб" (далі за текстом ТОВ ФІРМА "Харківагроснаб") є юридичною особою, яка здійснює свою діяльність відповідно до статуту.

На підставі направлень від 20.08.2020 року №2586, №2587, №2588, виданих Голвоним управлінням ДПС у Харківській області, на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78, п. 82.2 ст. 82, п. 200.11 ст. 200 Податкового кодексу України, наказу №2558 від 19.08.2020 року в період з 20.08.2020 року по 27.08.2020 року посадовими особами контролюючого органу було проведено перевірку ТОВ ФІРМА "Харківагроснаб".

За результатами проведеної перевірки посадовими особами контролюючого органу було складено акт №1144/20-40-05-17-06/25190036 від 03.09.2020 р. "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ ФІРМА "Харківагроснаб" (податковий номер 25190036)" (т. 1 а.с. 8 31).

Згідно із висновками акту №1144/20-40-05-17-06/25190036 від 03.09.2020 р. встановлено, що ТОВ ФІРМА "Харківагроснаб" порушено:

-п. 44.1 ст. 44, абз. "а", п. 198.1 ст. 198, абзаців 1-3 п. 198.2, абз. 1-2 п. 198.3 та абз. 3 п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.4, абз. 2 і 3 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту з податку на додану вартість в період, що перевірявся, на загальну суму 317 543,00 грн., у тому числі за травень 2020 року 317 543,00 грн.;

В результаті чого завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) період всього на суму 317 543,00 грн., у тому числі за червень 2020 року 317 543,00 грн.

- вимог п.п. 20.1.6 п. 20.1 ст. 20, п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України: ненадання платником податків посадовим (службовим) особам контролюючих органів всіх документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки.

В ході перевірки не здійснювалося вилучення копій фінансово-господарських документів, які свідчать про порушення вимог податкового законодавства відповідно до п. 85.4 ст. 85 Податкового кодексу України.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки №1144/20-40-05-17-06/25190036 від 03.09.2020 р., контролюючим органом складено податкове повідомлення-рішення №7 від 30.09.2020 р., яким позивачу нарахована сума завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду у розмірі 317 543,00 грн. (т. 1 а.с. 32).

Позивач не погоджуючись із діями відповідача та вважаючи свої права порушеними, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду за захистом своїх прав.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ ФІРМА "Харківагроснаб" до перевірки не було надано жодних запитуємих документів, на підтвердження реальності господарської операції. Відповідач, як суб`єкт владних повноважень надав до суду достатні, беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтується його відзив, і довів правомірності його дій щодо винесення спірного податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Податковий кодекс України встановлюють, що будь-які документи (у тому числі договори, податкові накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Частиною першою, другою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" врегульовано, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

При цьому, суд зазначає, що податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, складенням яких мають опосередковуватись ті чи інші господарські операцій. Однак критерієм формування фінансового результату є можливість на підставі наявних документів зробити беззаперечний висновок про те, що вчинені операції спрямовані на отримання доходу. А відтак, на підтвердження реальності спірних послуг позивач повинен надати, зокрема, документи, що свідчать про фактичне виконання конкретних видів послуг та про результат виконання кожної послуги окремо.

Необхідно враховувати, що наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов бюджетного відшкодування.

Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

Аналогічна правова позиції викладена в постанові Верховного Суду від 26 березня 2019 року у справі №0870/3891/12.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Підпунктом "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За приписами абзацу 1 пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до абзаців 1-2 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Системно аналізуючи вищевказані норми права, суд доходить висновку, що у податковому обліку понесені витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та понесення витрат. І тільки за повної відсутності таких документів, або у разі, коли такі документи є недостовірними, тобто не відображають реальних подій (господарської операції), витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, та податковий кредит можуть вважатися не підтвердженими.

За умови реального здійснення платником податку господарської операції з придбання товарів (робіт, послуг), яка призвела до об`єктивної зміни складу активів такого платника, придбання такого товару (робіт, послуг) з метою використання у господарській діяльності, наявності первинних документів, які підтверджують понесені витрати, платник податку має право на віднесення таких витрат до витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, а податку на додану вартість - до складу податкового кредиту. Тобто, право на формування податкових вигод виникає у покупця за наявності сукупності обставин та підстав, однією із яких є ділова мета.

Відповідно до п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Таким чином, здійснення камеральних, документальних (планових або позапланових; виїзних або невиїзних) та фактичних перевірок є правом ДПІ як податкового органу.

Відповідно до пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Згідно з п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України визначений перелік обставин, за наявності хоча б однієї з яких здійснюється документальна позапланова перевірка.

Відповідно до пп. 16.1.5 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов`язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання.

Згідно з п.п. 85.2, 85.4, 85.8 ст. 85 Податкового кодексу України при проведенні перевірки платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам органів ДПС у повному обсязі всі документи, що належать до предмета перевірки або пов`язані з ним. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки. При проведенні перевірок посадові особи органу державної податкової служби мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів (обов`язкових платежів), порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Посадова (службова) особа органу державної податкової служби, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Судом встановлено, що у перевіряємий період позивач перебував у господарських взаємовідносинах із контрагентом Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова Компанія "АЛЕС".

Колегія суддів зазначає, що складений контролюючим органом офіційний письмовий документ у формі Результатів опрацювання узагальненої податкової інформації як доказу вчинення особою податкового правопорушення або у формі Узагальнення податкової інформації, або у формі Довідки про узагальнення податкової інформації не може бути кваліфікований як доказ вчинення особою податкового правопорушення.

Узагальнена податкова інформація з інформаційних баз даних ДПС стосовно контрагентів позивача не стосується діяльності позивача. При цьому, висновки суб`єкта владних повноважень щодо нереальності господарської операції не можуть ґрунтуватися лише на інформації, що міститься у податковій базі відносно контрагентів платника податків. Такі висновки можуть бути здійснені на підставі первинних документів та об`єктивної перевірки фактичних обставин господарських правовідносин.

Відповідачем не надано жодного доказу щодо проведення зустрічної звірки контрагентів позивача для відпрацювання податкових ризиків з ПДВ, жодні первинні документи, які перебувають у цього контрагента позивача, відповідачем не досліджувалися, що свідчить про необґрунтованість висновків щодо порушення позивачем податкового законодавства. Крім того, як видно з акту перевірки позивача, первинні документи щодо подальшої реалізації отриманого позивачем товару також не досліджувались в ході перевірки.

Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у випадку, коли останній виконав усі передбачені чинним законом умови стосовно отримання такого відшкодування і має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту, а також на віднесення понесених витрат до таких, що враховуються при визначенні об`єкту оподаткування податком на прибуток.

Будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація, надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Правовідносини контрагента із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин позивача.

Суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо відсутності трудових ресурсів, наявних у контрагентів позивача, оскільки відсутність у контрагента матеріальних, виробничих, трудових та інших ресурсів не впливає на реальність господарських операцій, оскільки такий контрагент має право залучити відповідні ресурси на підставі цивільно-правових угод (постанови Верховного Суду у справах № 820/4648/13-а, № 826/1398/14).

Зокрема Верховний Суд у постанові від 16.01.2018 у справі № 820/4648/13-а зазначив, що твердження податкового органу про відсутність у контрагентів позивача необхідної для ведення господарської діяльності кількості працівників, технічних, транспортних, інших виробничих ресурсів, відсутність за юридичною адресою на момент звірки не свідчить про безтоварність угод.

Порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків.

Колегія суддів зазначає, що як вбачається з матеріалів справи між ТОВ фірмою «Харківагроснаб» та ТОВ "ТОРГОВА КОМПАНІЯ "АЛЕС" укладено наступні договори:

- договір підряду 108 від 08.01.2020;

- договір купівлі-продажу №432 від 21.04.2020;

- договір купівлі-продажу №433 від 22.04.2020;

- договір купівлі-продажу №317 від 30.04.2020.

Проте, до перевірки не надано жодних додаткових угод, специфікаціцій, інших документів, які характеризують процес виконання зазначених договорів купівлі-продажу.

Як вбачається з матеріалів справи Підприємству ТОВ фірма «Харківагроснаб» було вручено лист від 20.08.2019 № 1 та від 21.08.2019 № 30163/10/20-40-05-17-10 з проханням надання документів бухгалтерського та податкового обліку для проведення документальної позапланової виїзної перевірки.

Згідно даних зафіксованих в акті перевірки від 27.08.2020 № 3074/20-40-05-17-06/25190036 " Про ненадання документів при проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ фірма «Харківагроснаб», з питань правомірності визначення суми від`ємного значення з податку на додану вартість за податковою декларацією з ПДВ за червень 2020року" директором ТОВ фірма «Харківагроснаб» ОСОБА_1 та головним бухгалтером ТОВ фірма «Харківагросйаб» ОСОБА_2 всупереч п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України не надали оригінали документів та або їх копії, що належать або пов`язанні з предметом перевірки після початку перевірки. До перевірки не було надано документи по взаємовідносинах з контрагентом-постачальником ТОВ "Торгова Компанія "AJIEC" за травень 2020 року, а також даних щодо подальшої реалізації та/або використання у власній господарській діяльності придбаних товарів (робіт, послуг), а саме:

- товарно- транспортну документацію щодо транспортування товарно - матеріальних цінностей, отриманих від ТОВ "Торгова Компанія "AЛEC" ;

- документи щодо внутрішнього переміщення товару (картки складського )бліку, лімітно - заборні картки, накладні-вимоги, звіти матеріально - відповідальних осіб);

- списків працівників, які будуть залучатись до виконання робіт на об`єктах Замовника;

- договір про відступлення боргу підприємству ТОВ «Іст Груп Компані», ТОВ «Оливин», ТОВ «Аріант Трейд», ТОВ «Ібіс Компані»;

- банківські виписки/платіжні доручення;

- документи щодо подальшої реалізації товарів/послуг отриманих від ТОВ "Торгова Компанія '"AЛEC" .

Дані Акту не спростовано позивачем під час судового розгляду справи.

За змістом договору купівлі-продажу №432 від 21.04.2020 р., договору купівлі-продажу №433 від 22.04.2020 р., № 317 від 30.04.2020 року, договору підряду 108 від 08.01.2020 р. та за відсутності жодних додаткових угод, специфікацій до них, інших документів не можливо встановити загальну кількість товару, його асортимент, назву, ціну та вартість товару, що поставляється.

Тобто, як вбачається з матеріалів справи ТОВ фірма «Харківагроснаб» не надано до перевірки первинні документи, що підтверджують оприбуткування товарів, отриманих від контрагента-постачальника (прибуткові накладні, матеріально-відповідальні особа за збереження ТМЦ, ОСВ за рахунками бухгалтерського обліку щодо оприбуткування ТМЦ тощо).

Також, матеріали справи не містять документів, як саме оприбутковувався придбаний товар, не зазначено відповідальну особу за отримання та збереження товарно - матеріальних цінностей.

Тобто документи бухгалтерського обліку, які б підтверджували рух матеріалів в господарській діяльності позивача не в ході перевірки, не до суду товариством не надавались.

Ведення бухгалтерського обліку передбачено Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Фактична відсутність документів бухгалтерського обліку на підтвердження здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентами, унеможливлює підтвердження відображених підприємством спірних сум у податковому обліку.

Крім того надані підприємством документи первинного обліку складені з дефектами та містять недоліки (відсутня печатка підприємств).

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази подальшого використання придбаного товару у власній господарській діяльності.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відсутність однієї лише печатки підприємства на деяких документах не свідчить про нереальність угод, але з урахуванням всіх обставин справи, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо завищення підприємством сум від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) період .

В апеляційній скарзі позивач не спростовує факт ненадання товариством під час проведення перевірки витребуваних податковим органом документів, посилаючись лише на те, що податковий кредит позивачем було сформовано правомірно.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в - електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, те що товариством не було надано до перевірки документів б свідчили про фактичне виконання укладених договорів та те, що первинні документи складені зі дефектами суд доходить висновку, що документи надані позивачем не свідчать про здіснення господарських операцій між позивачем та контрагентом ТОВ "Торгова Компанія '"AЛEC" .

Колегія суддів зазначає, що ні під час проведення перевірки, ні до моменту прийняття контролюючим органом рішення не було надано первинних документів на підтвердження здійснення господарських операцій, що в свою чергу позбавило можливості контролюючий орган повноцінно провести перевірку та безпосередньо стало підставою для висновків про те, що господарські операції між ТОВ фірма «Харківагроснаб» та контрагентом ТОВ "Торгова Компанія '"AJIEC" зазначеними у акті перевірки мали формальний характер.

Зазначене узгоджується із позицією Верховного Суду, яка висловлена в постанові Верховного Суду по справі 816/2932/15.

Надання первинних документів під час слухання справи у суді першої інстанції не береться колегією суддів до уваги, оскільки такі документи були подані з порушенням строків визначених абзацом другим п.44.7 ст. 44 ПК України, що також свідчить про відсутність цих документів у позивача під час формування податкової звітності.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи позивача про наявність у нього відповідних документів на підтвердження суми податкового кредиту по взаємовідносинах з ТОВ "Торгова Компанія '"AJIEC", оскільки положення абзацу першого пункту 44.6 статті 44 ПК встановлює правило щодо надання платником податків документів для перевірки, а також юридичний наслідок недотримання цього правила як виключення факту документів на час складення податкової звітності.

Щодо посилань позивача на те, що податковий кредит, відображений в деклараціях з ПДВ за перевіряємий період жодним чином не ґрунтується на товарно-транспортних накладних, що підтверджується листами-роз`ясненнями ДФС України від 19.09.2013 року № 11569/6/99-99-22-01-03-15/1128, від 15.06.2016 року №1456/10/17-00-12-02-10, від 08.05.2014 року № 4151/10/26-15-11-01-06, в яких контролюючий орган зазначає, що товарно-транспортна накладна не міститься в переліку документів, які надають право на формування податкового кредиту, а є документом, який підтверджує перевезення вантажу, колегія суддів зазначає наступне.

Приписами чинного законодавства (а саме, п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки) передбачено, що платник податків зобов`язаний надавати посадовим особам контролюючого органу в повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки.

Якщо до закінчення перевірки або у зазначений вище термін платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують відповідні показники, вважається, що такі документи у платника податків відсутні

Як вже було зазначено вище, до перевірки не надано жодних додаткових угод, специфікацій, інших документів, які характеризують процес виконання зазначених договорів купівлі-продажу.

Колегія суддів зазначає, що ні під час проведення перевірки, ні до моменту прийняття контролюючим органом рішення не було надано первинних документів на підтвердження здійснення господарських операцій, що в свою чергу позбавило можливості контролюючий орган повноцінно провести перевірку та безпосередньо стало підставою для висновків про те, що господарські операції між ТОВ ФІРМА "Харківагроснаб" та контрагентами зазначеними у акті перевірки мали формальний характер.

Зазначене узгоджується із позицією Верховного Суду, яка висловлена в постанові Верховного Суду по справі 816/2932/15.

Так, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач не підтвердив реальність здійснення господарських операцій між ТОВ ФІРМА "Харківагроснаб" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова Компанія "АЛЕС", а отже і підтвердити правомірність включення до складу податкового кредиту сум ПДВ по вищенаведеним взаємовідносинам, а саме суму ПДВ 317 543,39 грн.

Вищезазначені висновки суду узгоджуються із висновками, викладеними Верховним Судом в постанові №400/2670/18 віл 28.10.2019 р.

Суд звертає увагу, що податковим законодавством передбачено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для ненадання документів, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, у встановлені Податковим кодексом України терміни, а саме виїмка документів або інше вилучення правоохоронними органами.

Аналогічній правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 06.08.2019 по справі № 160/8441/18, від 06.08.2019 по справі № 520/8681/18.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження факту звернення до правоохоронних органів, з підстав викрадення первинних документів або їх вилучення правоохоронними органами.

Оскільки позивач не надав документи для проведення перевірки, в тому числі, й у строк, визначений абзацом другим пункту 44.7 статті 44 ПК, у контролюючого органу були законні підстави провести перевірку з використанням наявної у нього податкової інформації та визнати факт не підтвердження документально діяльності позивача.

Колегія суддів зазначає, що наявність податкових накладних по взаємовідносинах із контрагентами не є беззаперечним доказом реальності здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами, а тому висновки контролюючого органу щодо відсутності права на формування податкового кредиту з підстав недотримання ним положень статей 185, 198 Податкового кодексу України є правомірними та не спростовані матеріалами справи.

Положеннями підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, зазначеній у постанові від 26.06.2018 у справі №816/1422/17, платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій, зокрема формування податкового кредиту з ПДВ та його подальше бюджетне відшкодування. Крім того, прояв такої обачності й обережності при виборі постачальника послуг та вчинення будь - яких дій на предмет перевірки податкової "доброчесності" контрагента, зокрема за доступними електронними базами даних на сайті контролюючого органу (база платників ПДВ, база анульованих свідоцтв платників ПДВ, база недобросовісних платників ПДВ, база місць масової реєстрації платників податків, отримання завірених копій статутних та реєстраційних документів, копій паспорта особи, яка підписуватиме договір, довідку про кількість співробітників контрагента, тощо), перевірки загальнодоступної інформації щодо наявності кримінальних проваджень за участю контрагента, в подальшому свідчитимуть на користь висновку, що платником податків вжито належні та достатні дії щодо його обізнаності на предмет податкової "надійності" такого контрагента та вказуватимуть на правомірність формування податкового обліку за господарськими операціями з таким контрагентом.

При цьому, відповідність господарської операції діловій меті, про що може свідчити і економічна обґрунтованість витрат на її здійснення, є необхідною умовою для реалізації платником податку права на врахування цих витрат. Це відповідає самому змісту наведених норм ПК України, які надають платнику податку право зменшити податкові зобов`язання на суму податку, сплаченого ним у зв`язку з придбанням товарів (послуг) при здійсненні господарської діяльності. Встановлення законодавцем податкових преференцій має на меті стимулювання ділової активності учасників торгівельного обороту, що, в свою чергу, презюмує здійснення господарських операцій, що є об`єктом оподаткування, з метою досягнення економічного ефекту (ділової мети), а не тільки з метою отримання податкової вигоди. Відсутність економічної доцільності господарських операцій, окрім як здійснення їх з метою отримання податкової вигоди у вигляді податкового кредиту, є підставою для зменшення в податковому обліку платника податку суми податкового кредиту.

Завідома для платника податків відсутність розумної економічної причини щодо певних витрат при здійсненні господарської операції, як правило, виключає підстави для збільшення у податковому обліку витрат та/або податкового кредиту, оскільки таке у більшості своїй свідчить про відсутність ділової мети у такої господарської операції як притаманної риси господарської діяльності.

При цьому, суд зауважує, що якщо між суб`єктами господарювання була підписана уся первинна документація (договори, акти, видаткові накладні тощо), а також була зареєстрована податкова накладна, то це не є беззаперечним фактом реальності господарської операції між контрагентом та платником податків. Будь-яка господарська операція повинна, перш за все, мати ділову мету та економічну вигоду. З цього приводу, Суд зазначив: "за певних інших обставин названі документи можуть свідчити про існування господарських операцій, які за формою (зовнішнім вираженням) можуть підпадати під визначення реальних і таких, що зумовлюють зміни в структурі активів, зобов`язань та власного капіталу суб`єкта господарювання. Водночас потрібно, щоб ці документи підтверджували і розкривали суть, внутрішню сторону господарських операцій, їх справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) і ділову мету. В іншому випадку, первинні документи не можуть вважатися юридично значимими документами для цілей формування даних бухгалтерського та, відповідно, податкового обліку".

Вищевказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду викладеними у поставі від 19 травня 2020 року по справі №826/10104/16.

У постанові Верховного Суду від 05.03.2020 у справі № 826/9368/15 вказано, що про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: "неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку".

Верховний Суд в постанові від 21.05.2019 у справі 2а-10440/10/2670 підкреслив, що про відсутність факту здійснення господарської операції може свідчити, зокрема те, що результати, відображені у даних податкового обліку будь-кого з учасників господарської операції, фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції (наприклад, відображення отримання послуг без їх фактичного надання або в разі їх надання іншою особою, ніж та, що вказана у даних податкового обліку чи первинних документах; імітація купівлі товару в особи, яка ніколи його не продавала тощо).

З урахуванням наведеного та з огляду на встановлені під час судового розгляду обставини, колегія суддів зазначає, що документи бухгалтерської звітності, надані позивачем, не можуть вважатись такими, що відповідають Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що в сукупності з іншими доводами контролюючого органу свідчить про не підтвердження фактичного виконання зобов`язань за договорами між позивачем та його контрагентами.

Приймаючи до уваги вищенаведене та з огляду на встановлені обставини, суд доходить висновку про правомірність податкового повідомлення-рішення від 30.09.2020 р. № 7.

Враховуючи вищенаведене, доводи позивача про неправомірність податкових повідомлень - рішень від 30.09.2020 р. № 7 є помилковими.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін .

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.01.2021 по справі № 520/13748/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 24.05.2021 року