Справа № 520/7287/2020
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2021-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 р.Справа № 520/7287/2020

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.09.2020, головуючий суддя І інстанції: Мороко А.С., м. Харків, повний текст складено 02.10.20 року по справі № 520/7287/2020

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда"

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Надежда" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 15.01.2020 № 3, № 3.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.09.2020 адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда" задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 3 від 15.01.2020 з податку на прибуток приватних підприємств в загальному розмірі 2312372 (два мільйона триста дванадцять тисяч триста сімдесят дві) грн 50 коп. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 3 від 15.01.2020 з податку на додану вартість в загальному розмірі 331758 (триста тридцять одна тисяча сімсот п`ятдесят вісім) грн 00 коп. Стягнуто на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда" (ідентифікаційний код - 30592414) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (ідентифікаційний код - 43143704) судовий збір у розмірі 21020 (двадцять одна тисяча двадцять) грн 00 коп.

ГУ ДПС у Харківській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подало апеляційну скаргу , вважає рішення суду таким, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, з викладенням висновків, які не відповідають обставинам справи. Вказує на невідповідність даних бухгалтерського обліку та даних Звіту про фінансові результати за 2017 рік, тому перевіркою зроблено висновок, що в порушення п.44,1, п.44.2 CT.447n.ri. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України, п.10, п.11 П(С)БО 16 «Витрати», п.гг5/4 п.5 Розділу II П(С)БО 25 «Фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва», ТОВ «НАДЕЖДА» завищено суму витрат, визначених за правилами бухгалтерського обліку, за 2017 рік у сумі 891044 грн. Відповідно до бази даних «Автоматизованої системи співставлення розшифровок податкових зобов`язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів при співставленні даних додатку №5» АС «Податковий блок» «Архів електронної звітності» ТОВ «ГРЕЙС ТРЕЙД» не придбавало товари, які було реалізовано (передано) па адресу ТОВ «НАДЕЖДА» (детально порушення наведено в акті перевірки), тому перевіркою зроблено висновок, що ТОВ «НАДЕЖДА» в порушення: - п.44.1 ст.44, п.п.134.1.1 п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України, п.11 П(С)БО 16 «Витрати», завищено суму витрат, визначених за правилами бухгалтерського обліку, по взаємовідносинам з ТОВ «ГРЕЙС ТРЕЙД», на загальну суму 1174541 грн.; п. 198.1, и. 198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України, завищено суму податкового кредиту з ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ «ГРЕЙС ТРЕЙД», на загальну суму 234908 грн. Зазначає , що умовами договору суборенди від 31.12.2018 №01/01/19 не передбачено компенсацію експлуатаційних витрат та не встановлено відшкодування експлуатаційних витрат від ТОВ «АНКОР-777» та від ФО-П ОСОБА_1 на користь ТОВ «НАДЕЖДА», що свідчить про безпідставність включення (врахування) у складі витрат сум витрат по сплаті експлуатаційних витрат, тому перевіркою зроблено висновок, що ТОВ «НАДЕЖДА» у порушення вимог п.44.1 ст.44, п.п.134.1.1 п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України, п.20 П(С)БО 16 «Витрати», завищено витрати, визначені за правилами бухгалтерського обліку, по взаємовідносинам з ТОВ «САТИН ПРО», на загальну суму 484250 грн.; п. 198.1, п. 198.3 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України, завищену податковий кредит по взаємовідносинам з ТОВ «САТИН ПРО» на загальну суму 96850 грн. (більш детально наведено в акті перевірки). Також, у ході перевірки встановлено, що ТОВ «НАДЕЖДА» при визначенні курсових різниць за монетарними статями в іноземній валюті надати здійснення господарських операцій в їх межах протягом перевіряємого періоду невірно визначались окремі дати проведення перерахунку та встановлювались курси іноземної валюти не відповідні датам проведення перерахунків, у результаті чого підприємством завищено суму витрат на суми від`ємного значення курсових різниць, тому перевіркою зроблено висновок, що у порушення п.п.44.1 ст.44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України, з урахування п.5, п.6, п.7, п.20 П(С)БО 16 «Витрати», п.7, п.8 П(С)БО 21 «Вплив змін валютних курсів», ТОВ «НАДЕЖДА» безпідставно завищено витрати на загальну суму 1311 грн. Також , в ході перевірки встановлено, що підприємством ТОВ «НАДЕЖДА» у відповідних податкових періодах, до складу витрат включено витрати по придбанню товарів (ПЕТ пляшка) від ФО-Пів, які здійснювали діяльність за спрощеною систему оподаткування - платники єдиного податку. ТОВ «НАДЕЖДА» віднесено (включено) до складу витрат, витрати по придбанню ПЕТ пляшки від ФО-Пів, на загальну суму 7726067,02 грн. Підприємством не надано документальне підтвердження факту транспортування (перевалки) товарів (ПЕТ-пляшка) та навантажувально-розвантажувальних робіт, тому перевіркою зроблено висновок, що неможливо підтвердити фактичне отримання товарів (ПЕТ пляшка) в обсягах, зазначених у прибуткових накладних, ТОВ "НАДЕЖДА" від ФО-П ОСОБА_2 , ФО-П ОСОБА_3 , ФО-П ОСОБА_4 , ФО-П ОСОБА_5 , ФО-П ОСОБА_6 , ФО-П ОСОБА_7 , ФО-П ОСОБА_8 , ФО-П ОСОБА_9 , ФО-П ОСОБА_10 , ФО-П ОСОБА_11 , ФО-П ОСОБА_12 , тобто в порушення п.44.1 ст.44., п.п. .134.1.1 п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України, п. 20 П(С)БО 16 «Витрати», ТОВ «НАДЕЖДА» завищено суму витрат, визначених за правилами бухгалтерського обліку, на загальну суму 7726067 грн. Враховуючи викладене, за результатами перевірки зроблено висновок, що ТОВ «НАДЕЖДА» у порушення вимог: - п.44.1, п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, п.10, п.11, п.20 11(С)БО 16 «Витрати», п.п.5.4 п.5 Розділу II П(С)БО 25 «Фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва», завищено суму витрат, визначених за правилами бухгалтерського обліку, на загальну суму 10277213 грн., у результаті чого занижено податку на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 1849898 грн.;- п. 198.1, п.198.3 ст.198, п.200.4 ст.200, п.201.1 ст.201 Розділу V ПК України, ч.7 п.4 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість; затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 29.01.2016 за №159/28289), безпідставно завищено податковий кредит з ПДВ на загальну суму 7399154 грн., у результаті чого завищено суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд. 21 податкової декларації з ПДВ) у відповідних податкових періодах, на загальну суму 331758 грн. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.09.2020 , прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «НАДЕЖДА» відмовити.

ТОВ «НАДЕЖДА» подало до суду заперечення на апеляційну скаргу , вважає , що судом повністю встановлено обставини, які мають значення для справи, доведено обставини, що суд визнав встановленими, висновки суду відповідають викладеним у рішенні суду обставинам справи, судом правильно застосовано норми матеріального права та відсутні порушення норм процесуального права. Звертає увагу на те, що апелянтом жодним чином не обґрунтовано підставу на яку він посилається для скасування рішення суду першої інстанції. Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, відповідачем в основу своїх доводів знову ж таки покладено викладені у Акті перевірки висновки про невідповідність даних бухгалтерського обліку та даних Звіту про фінансові результати за 2017 рік, завищення у складі витрат від`ємного значення курсових різниць та нереальність господарських операцій по взаємовідносинах позивача з контрагентами ТОВ «ГРЕЙС ТРЕЙД», ТОВ «САТИН ПРО» та ФОП ОСОБА_13 , ФОП ОСОБА_14 , ФОП ОСОБА_15 , ФОП ОСОБА_16 , ФОП ОСОБА_17 , ФОП ОСОБА_18 , ФОП ОСОБА_19 , ФОП ОСОБА_20 , ФОП ОСОБА_21 , ФОП ОСОБА_22 , ФОП ОСОБА_23 . Проте, такі твердження представника апелянта не відповідають фактичним обставинам справи та спростовується наявністю в матеріалах справи первинної документації щодо господарських операцій позивача з його контрагентами. Як встановлено судом першої інстанції та не спростовується контролюючим органом у апеляційній скарзі, правочини укладені між позивачем та його контрагентами оформлені сторонами належним чином і виконано кожною стороною цих договорів, що підтверджується первинними документами. Проведені господарські операції за вказаними правочинами мали реальну господарську ціль для досягнення мети, а саме отримання прибутку. Крім того, в ході перевірки відповідачем не встановлено у позивача наміру отримати за правочинами, укладеними з контрагентами іншого результату, ніж отримання прибутку. Спірні правочини укладені між правоздатними та дієздатними юридичними особами, за формою та змістом не суперечать закону. Доказів наявності у позивача та його контрагентів спільного інтересу щодо фіктивного отримання коштів за поставлений товар (що могло б мати місце у разі пов`язаності цих осіб), в матеріалах справи не міститься. За правилами Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" операція по списанню коштів з банківських рахунків платника податку призводить до зміни стану та структури активів і зобов`язань такого платника. Наявність факту про належну оплату товару (послуг) не заперечується сторонами і визнано судом належними та допустимими доказами реальності вчинених між позивачем та контрагентами позивача господарських операцій. Крім того, звертаємо увагу суду, що відповідачем порушень з боку позивача з приводу використання та реалізації придбаних товарів та послуг не встановлено. Просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.09.2020 - без змін

Головним управлінням ДПС у Харківській області подано до суду клопотання про заміну сторони відповідача по справі, в якому просило замінити відповідача - Головне управління ДПС у Харківській області на його правонаступника Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України.

Відповідно до ст.52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року №893 вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком, до якого, у тому числі, включено Головне управління ДПС у Харківській області.

Згідно з абз.4 п.3 вказаної постанови Державна податкова служба повинна забезпечити утворення територіальних органів Державної податкової служби відповідно до статті 21-1 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади".

Абзацом 3 п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року №893 установлено, що територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною податковою службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної податкової служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови, як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій.

Згідно з абз.4 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року №893 права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.

Наказом ДПС України від 30.09.2020 року №529 утворено як відокремлені підрозділи ДПС України територіальні органи за переліком згідно з додатком, до якого, зокрема, включено Головне управління ДПС у Харківській області.

14.12.2020 року було проведено державну реєстрацію створення Головного управління ДПС у Харківській області як відокремленого підрозділу юридичної особи-ДПС України, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис за №008085321.

Згідно з наказом ДПС України від 24.12.2020 року №755 розпочато з 01.01.2021 здійснення територіальними органами ДПС України, утвореними як її відокремлені підрозділи, повноважень і функцій територіальних органів ДПС України, що ліквідуються відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року № 893.

Таким чином, повноваження і функції територіальних органів ДПС України, що ліквідуються відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року № 893 передано територіальними органами ДПС України, утвореним як її відокремлені підрозділи, зокрема, Головному управлінню ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне клопотання про заміну відповідача у справі задовольнити, замінити Головне управління ДПС у Харківській області на суб`єкта владних повноважень, який представляє інтереси органів ДПС України - Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (код в ЄДРПОУ ВП: 43995469), як правонаступника.

Сторони по справі повідомлені належним чином про день, час та місце судового розгляду апеляційної скарги.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що працівниками Головного управлінням ДПС у Харківській області проведена планова виїзна документальна перевірка товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 30.09.2019, валютного законодавства за період з 01.01.2016 по 30.09.2019 з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 30.09.2019, відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки.

За результатами перевірки перевіряючими складено акт документальної планової виїзної перевірки податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи № 1086/20-40-05-03-08/30592414 від 06.12.2019, висновками якого встановлено наступні порушення, зокрема:

- п.44.1, п.44.2 ст.44. пп. 134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, п.10, п.11, п.20 П(С)БО 16 "Витрати" (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за № 27/4248), п.п.5.4 п.5 Розділу II П(С)БО 25 "Фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва" (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 25.02.2000 №39 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 24.01 2011 № 25, зареєстровано в Міністерстві юстиції України за № 189/18927), підприємством завищено суму витрат, визначених за правилами бухгалтерського обліку, на загальну суму 10277213,00 грн, в результаті чого занижено податок на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 1849898,00 грн, в тому числі: за 2017 рік у сумі 371805,00 грн, за 2018 рік у сумі 683487,00 грн, за 1 квартал 2019 року у сумі 174312,00 грн, за півріччя 2019 року у сумі 202008,00 грн, за III квартал 2019 року у сумі 418286,00 грн;

- п. 198.1. п. 198.3 ст. 198, п. 200.4 ст. 200. п.201.1 ст.201 розділу V Податкового кодексу України, ч.7 п.4 розділу V "Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку па додану вартість", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21 (зареєстровано в мін. Юсті України від 29.01.2016 за № 159/28289), ТОВ "Надєжда" безпідставно завищено суму податкового кредиту на загальну суму 7399154,00 грн, в результаті чого встановлено завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд. 21 податкової декларації з ПДВ) у відповідних податкових періодах, на загальну суму 331758,00 грн, в т.ч.:- по податковій декларації з податку на додану вартість поданій за вересень 2019 року (вх. від 18.10.2019 № ) в сумі 331758,00 грн.

Не погоджуючись із висновками вказаного акту перевірки, підприємством подано заперечення від 27.12.2019 до податкового органу.

Листом № 772/10/20-40-05-03-15 від 11.01.2020 відповідач повідомив позивача про те, що висновки оскаржуваного акту перевірки залишені без змін.

На підставі висновків акту перевірки № 1086/20-40-05-03-08/30592414 від 06.12.2019 Головним управлінням ДПС у Харківській області винесено податкові повідомлення-рішення від 15.01.2020 року: № 3 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 2312372,50 грн (за податковими зобов`язаннями - 1849898 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 462474,50 грн); № 3 про завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 331758 грн.

Не погоджуючись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, підприємство оскаржило їх до Державної податкової служби України.

Рішенням Державної податкової служби України про результати розгляду скарги № 11619/6/99-00-08-05-01-06 від 31.03.2020 оскаржувані податкові повідомлення-рішення залишені без змін, а скаргу ТОВ "Надежда" - залишено без задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того , що відповідачем не доведено обґрунтованості та правомірності викладених в акті перевірки № 1086/20-40-05-03-08/30592414 від 06.12.2019 висновків, а відтак і законності винесених спірних податкових повідомлень - рішень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог , виходячи з наступного.

Податковий кодекс України є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Відповідно до частини 1 ст. 3 ГК України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 п.14.1 ст.4 ПК України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п. п. 134.1. п.134.1 ст.134, ст.135 ПК України, об`єктом оподаткування податку на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень розділу III "Податок на прибуток підприємств" Податкового кодексу. Базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 5. Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 "Доходи", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року №290, зареєстрованого наказом Міністерства юстиції України 14.12.1999 за №860/4153 (далі Положення бухгалтерського обліку 15 "Доходи") визначено, що дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Критерії визнання доходу, наведені в цьому Положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій).

Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) - загальний дохід (виручка) від реалізації продукції, товарів, робіт або послуг без вирахування наданих знижок, повернення раніше проданих товарів та непрямих податків і зборів (податку на додану вартість, акцизного збору тощо).

Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) визначається шляхом вирахування з доходу від реалізації продукції, товарів, робіт, послуг наданих знижок, вартості повернутих раніше проданих товарів, доходів, що за договорами належать комітентам (принципалам тощо), та податків і зборів.

До складу інших операційних доходів включаються суми інших доходів від операційної діяльності підприємства, крім чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), зокрема: дохід від операційної оренди активів; дохід від операційних курсових різниць; відшкодування раніше списаних активів; дохід від роялті, відсотків, отриманих на залишки коштів на поточних рахунках в банках, дохід від реалізації оборотних активів (крім фінансових інвестицій), необоротних активів, утримуваних для продажу, та групи вибуття тощо.

До складу фінансових доходів включаються дивіденди, відсотки та інші доходи, отримані від фінансових інвестицій (крім доходів, які обліковуються за методом участі в капіталі).

До складу інших доходів, зокрема, включаються дохід від реалізації фінансових інвестицій; дохід від неопераційних курсових різниць та інші доходи, які виникають у процесі господарської діяльності, але не пов`язані з операційною діяльністю підприємства.

Згідно п. 6 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 р. №318 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 р. за №27/4248, витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Відповідно до п.5 П (С) БО № 11 "Зобов`язання", затвердженого наказом Мінфіну від 31.01.2000 № 20 зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.

Положеннями ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Частина 2 ст. З Закону визначає, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1, 2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Пунктом 2.1 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за №168/704, визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

При цьому наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з, зокрема, постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Згідно з пунктом 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У пункті 198.6 статті 198 ПК України зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарі/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Відповідно до п. 201.7 ст. 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Згідно п. 201.1 ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Таким чином, відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України єдиним документом, який підтверджує господарські операції є - зареєстрована податкова накладна.

З огляду на наведені приписи податкового законодавства, суд вважає за необхідне зазначити, що суми податку на додану вартість для цілей визначення податкового кредиту мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Крім того, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях.

Верховний Суд неодноразово (зокрема, у постановах від 19.04.2019 у справі №803/236/15-а, від 21.10.2019 у справі №0540/7843/18-а, від 09.10.2020 у справі №826/11085/18) зазначав, що мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податків, які є формою здійснення господарської діяльності, то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податку та лише за таких умов платник має право на врахування в податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій. Зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника на отримання позитивного економічного ефекту, тобто на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

Матеріали справи свідчать , що між ТОВ "Надежда" та ТОВ "Грейс Трейд" укладено договір поставки товару № 19042017 від 19.04.2017, відповідно до якого ТОВ "Грейс Трейд" (продавець) зобов`язується протягом строку дії даного договору поставити ТОВ "Надежда" (покупець) товар окремими партіями за цінами, в асортименті та кількості, що погоджуються сторонами в накладних, які є невід`ємною частиною договору, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах, встановлених даним договором.

Виконання вказаного договору підтверджується видатковими накладними: № РН-0000213 від 25.04.2017 на загальну суму 774679,81 грн, в т.ч. ПДВ 129113,30 грн, № Р11-0000217 від 26.04.2017 на загальну суму 154527,56 грн, в т.ч. ПДВ 25754,59 грн, № РН-0000214 від 28.04.2017 на загальну суму 480241,33 грн, в т.ч. ПДВ 80040.22 грн.

Оплата за результатом вказаних господарських правовідносин здійснювалась шляхом безготівкового розрахунку, що підтверджується банківськими виписками за лютий 2019 року.

Транспортування придбаних у ТОВ "Грейс Трейд" товарів підтверджується товарно-транспортними накладними № 213 від 25.04.2017, № 217 від 26.04.2017, № 214 від 28.04.2017.

Відповідно до документів первинного бухгалтерського обліку позивача, придбані позивачем у ТОВ «ГРЕЙС ТРЕЙД» товари були використані ним у власній господарській діяльності, оскільки були реалізовані іншим контрагентам, зокрема ТОВ «Українські ферми XXI», ТОВ «Інвестбуд Регіон-Сервіс», ТОВ «НВЦ ТЗПЗ «Співдружність», ТОВ «Хіт-Торг», ТОВ «КГС Україна», ТОВ «Гортехінвест», ТОВ «Будмакс Харків», TOB «MC Інжинірінг», ТОВ «ГТІ», ТОВ «Повітрофлотський сервіс», ТОВ «Клінінг Сістем», що підтверджується оборотами рахунку 281 за квітень 2017 р. - вересень 2019 р., видатковими накладними №138 від 31.05.2018, №183 від 31.08.2018, №532 від 10.12.2018, №44 від 24.01.2019, №61 від 24.01.2019, №62 від 24.01.2019, оборотами рахунку 281 за 01.04.2017 - 01.03.2021 р., видатковими накладними №131 від 31.05.2018, №549 від 10.12.2018, №550 від 13.12.2018, №555 від 13.12.2018, №530 від 27.12.2018, №218 від 29.03.2019, №346 від 31.05.2019, №400 від 27.06.2019, №174 від 22.02.2021 та товарно-транспортними накладними №Р138 від 31.05.2018, №Р183 від 31.08.2018, №Р532 від 10.12.2018, №240101 від 24.01.2019, №240105 від 24.01.2019, №Р131 від 31.05.2018, №Р549 від 10.12.2018, №Р552 від 13.12.2018, №Р530 від 27.12.2018, №Р218 від 29.03.2019, №Р346 від 31.05.2019, №Р400 від 27.06.2019.

Між ТОВ "Надежда" та ТОВ "Сатин Про" укладено договір суборенди № 01/01/19 від 31.12.2018, згідно умов даного договору ТОВ "Сатин Про" (орендар) зобов`язується передати в порядку та на умовах, визначених цим договором, а ТОВ "Надежда" (суборендар) зобов`язується прийняти в платне, строкове користування об`єкт нерухомого майна, а саме: нежитлове приміщення загальною площею 1474,30 кв.м., що розташоване на 1-му поверсі 1 поверхової будівлі в літ. "М-1", та приміщення загальною площею 558,30 кв.м. в літ. "Л-1", згідно технічного паспорту, яке знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Заводу Комсомолець. 36; об`єкт суборенди вважається переданим в суборенду з моменту підписання акту приймання -передачі.

Передача об`єктів суборенди від орендаря до суборендаря підтверджується актами приймання - передачі об`єкту суборенди від 01.01.2019 та від 30.04.2019.

Виконання умов вказаного договору підтверджується: актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) на загальну суму 581099,50 грн, у т.ч. ПДВ 96849,90 грн: № ОУ-0000075 від 31.03.2019, № ОУ- 0000102 від 30.04.2019, № ОУ-0000127 від 31.05.2019, № ОУ-0000156 від 30.06.2019, № ОУ-0000178 від 31.07.2019, № ОУ-0000210 від 31.08.2019, № ОУ-0000236 від 30.09.2019 та банківськими виписками, на підтвердження перерахування коштів на рахунок ТОВ "Сатин Про", за період з квітня 2019 року по вересень 2019 року.

Відповідно до п. 6.4 договору суборенди № 01/01/19 від 31.12.2018 окрім сплати плати за суборенду, суборендар сплачує орендарю витрати за спожиті комунальні послуги; компенсація витрат орендаря за комунальні послуги (електроенергія, водопостачання, опалення та вивезення сміття) розраховується за фактично спожиту суборендарем кількість відповідних послуг, визначену на підставі даних приладів обліку, а в разі їх відсутності чи несправності - на підставі рахунків підприємств-постачальників відповідних послуг (в залежності від виду послуг: пропорційно займаній площі, кількості працівників, тощо), згідно рахунків - фактур, які надає орендар за тарифами підприємств-постачальників відповідних послуг - протягом п`яти банківських днів, з дня надання рахунку орендарем.

Також, суд зазначає, що в листі ТОВ "Сатин Про" № 2 від 16.09.2020 позивача повідомлено про те, що рахунки та акти перевисталялися згідно документів від Орендодавця на відшкодування експлуатаційних витрат, які складаються з компенсації за спожиту електроенергію, вивіз сміття, охорону загальної території, обслуговування під`їзних шляхів, зовнішніх та внутрішніх комунікаційних мереж, обслуговування внутрішніх та загальних електромереж, освітлення загальної території.

Отже, компенсація експлуатаційних витрат встановлена договором суборенди №01/01/19 від 31.12.2018 та підтверджується вказаним листом ТОВ "Сатин Про".

Що стосується відшкодування експлуатаційних витрат ТОВ «АНКОР-777» та ФОП ОСОБА_1 на користь ТОВ «НАДЕЖДА», то згідно Додаткових угод №1 до Договору Суборенди, Суборендар відшкодовує Орендарю експлуатаційно-комунальні витрати по утриманню приміщення, вказаного в п. 1.1 договору, на підставі рахунку-фактури та акту виконаних робіт, який надає Орендар після закінчення календарного року за весь термін користування приміщенням у календарному році, а Суборендар зобов`язується в термін 20 календарних днів оплатити наданий рахунок-фактуру.

Відшкодування експлуатаційних витрат ТОВ «АНКОР-777» та ФОП ОСОБА_1 на користь ТОВ «НАДЕЖДА» на момент проведення перевірки ще не відбулося.

Відшкодування експлуатаційних витрат ТОВ «АНКОР-777» на користь ТОВ «НАДЕЖДА» не здійснювалося, оскільки ТОВ «АНКОР-777» не споживало експлуатаційно-комунальні послуги, так як використовувало орендоване приміщення лише у якості складського приміщення та тільки два місяці - січень та лютий 2019 року.

Таким чином, доводи відповідача, що умовами Договору суборенди №01/01/19 від 31.12.2018 непередбачено компенсацію експлуатаційних витрат та не встановлено відшкодування експлуатаційних витрат ТОВ «АНКОР-777» та ФОП ОСОБА_1 на користь ТОВ «НАДЕЖДА» є необгрунтованими та безпідставно не враховані відповідачем під час прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Також , між TOB "Надежда" (покупець) та ФОП ОСОБА_13 , ФОП ОСОБА_14 , ФОП ОСОБА_15 , ФОП ОСОБА_16 , ФОП ОСОБА_17 , ФОП ОСОБА_18 , ФОП ОСОБА_19 , ФОП ОСОБА_20 , ФОН ОСОБА_21 , ФОП ОСОБА_22 , ФОП ОСОБА_23 (постачальники) укладено договори поставки № 141118 від 14.11.2018, № 260418 від 26.04.2018, № 171218 від 10.05.2018, № 050619 від 05.06.2019, № 01022019 від 11.02.2019, №17/12/18-1 від 17.12.2018 , № 10062019 від 10.06.2019, № 12062019 від 2019, № 140319 від 14.03.2019, № 06062019 від 06.06.2019.

Умовами вказаних договорів поставки передбачено, що постачальник постачає, а покупець приймає та оплачує відходи полімерні, а саме, вторинну ПЕТФ пляшку (товар); найменування, асортимент, кількість, одиниця виміру товару вказуються в рахунку та видаткових накладних.

Виконання даних договорів підтверджується видатковими накладними на загальну суму 7726067,02 грн, а саме:

- по ФОП ОСОБА_13 : № 6 від 14.11.2018 на суму 136125,92 грн, № 8 від 23.11.2018 на суму 151296,08 грн, № 10/1 від 28.11.2018 на суму 29738,05 грн, № 19/06 від 19.06.2019 на суму 49996,10 грн, № 08/07 від 08.07.2019 на суму 90012,00 грн, №17/07 від 17.07.2019 на суму 50000,00 грн, № 15/08 від 15.08.2019 на суму 30000,00 грн;

- по ФОП ОСОБА_14 : № 1 від 30.04.2018 на суму 211950,00 грн, № 2 від 25.05.2018 на суму 154560,00 грн, № 3 від 31.05.2018 на суму 158900,00 грн, № 4 від 14.06.2018 на суму 191700,00 грн, № 5 від 20.06.2018 на суму 233820,00 грн, № 6 від 10.07.2018 на суму 183600,00 грн, № 7 від 26.07.2018 на суму 211680.00 грн, № 8 від 10.08.2018 на суму 143500,00 грн;

- по ФОП ОСОБА_15 : № 1 від 18.05.2018 на суму 100030,00 грн, № 2 від 21.05.2018 на суму 150010,00 грн, № 3 від 25.05.2018 на суму 100030,00 грн, № 4 від 21.06.2018 на суму 150010,00 грн, № 5 від 22.06.2018 на суму 100000,00 грн, № 6 від 11.07.2018 на суму 50008,00 грн, № 7 від 18.07.2018 на суму 100002,00 грн, № 8 від 25.10.2018 на суму 100030,00 грн, № 9 від 26.10.2018 на суму 100030,00 грн, № 10 від 29.10.2018 на суму 100030,00 грн, № 11 від 30.10.2018 на суму 200060,00 грн, № 11 від 22.11.2018 на суму 200060,00 грн, № 12 від 30.11.2018 на суму 150010,00 грн, № 1 від 27.02.2019 на суму 60004,00 грн, № 2 від 15.03.2019 на суму 60004,00 грн, № 5 від 15.04.2019 на суму 50008,00 грн, № 8 від 18.06.2019 на суму 50008,00 грн, № 9 від 17.07.2019 на суму 35000,00 грн;

- по ФОП ОСОБА_16 : № 9 від 17.10.2018 на суму 200004,00 грн, № 11 від 22.10.2018 на суму 90006,00 грн, № 1 від 16.01.2019 на суму 30000,50 грн, № 2 від 11.02.2019 на суму 150002,50 грн, № 3 від 19.02.2019 на суму 50010,50 грн;

- по ФОП ОСОБА_17 : № 05/06 від 05.06.2019 па суму 60000,00 грн, № 11/06 від 11.06.2019 на суму 60000,52 грн, № 19/06 від 19.06.2019 на суму 50005,00 грн, № 08/07 від 08.07.2019 на суму 60000,00 грн, № 17/07 від 17.07.2019 на суму 150012,50 грн, № 25/07 від 25.07.2019 на суму 120000,00 грн, № 15/08 від 15.08.2019 на суму 100001,00 грн, № 04/09 від 04.09.2019 на суму 50000,00 грн, № 2209 від 23.09.2019 на суму 70009,40 грн, № 2309 від 23.09.2019 на суму 80000,00 грн;

- по ФОП ОСОБА_18 : № 15 від 12.02.2019 на суму 89318,00 грн, №16 від 19.02.2019 на суму 65860,00 грн, № 18/1 від 25.02.2019 на суму 65416,00 грн, № 60 від 19.06.2019 на суму 49999,90 грн;

- по ФОП ОСОБА_19 : №1 від 22.02.2019 на суму 49999,68 грн, № 2 від 27.02.2019 на суму 100000,11 грн, № 3 від 14.03.2019 на суму 50005,00 грн, № 4 від 04.04.2019 на суму 50001,50 грн, № 5 від 10.06.2019 на суму 80000,20 грн;

- по ФОП ОСОБА_20 : № 1 від 14.06.2019 на суму 99997,00 грн, № 2 від 21.06.2019 на суму 50003,00 грн, № 3 від 01.07.2019 на суму 50016,50 грн, № 4 від 03.07.2019 на суму 99999,00 грн, № 5 від 17.07.2019 на суму 50000,00 грн, № 6 від 23.07.2019 на суму 50002,90 грн, № 7 від 05.08.2019 на суму 50058,00 грн, № 8 від 02.09.2019 на суму 50005,00 грн;

- по ФОП ОСОБА_21 : № 1 від 12.06.2019 на суму 20977,00 грн, № 2 від 14.06.2019 на суму 26114,00 грн, № 3 від 20.06.2019 на суму 20366,00 грн, № 4 від 04.07.2019 на суму 30000,00 грн, № 5 від 16.07.2019 на суму 35000,00 грн, № 6 від 14.08.2019 на суму 35001,00 грн;

- по ФОП ОСОБА_24 : №1 від 15.03.2019 на суму 100000,04 грн, № 3 від 20.03.2019 на суму 50000,02 грн, № 10 від 25.06.2019 на суму 100000,04 грн, № 11 від 24.07.2019 на суму 100000,04 грн, № 12 від 02.08.2019 на суму 100000,04 грн, № 13 від 08.08.2019 на суму 100000,04 грн, № 14 від 09.09.2019 на суму 100000,04 грн;

- по ФОП ОСОБА_23 : № 15 від 06.06.2019 на суму 117473,90 грн, № 16 від 24.06.2019 на суму 52477,00 грн, № 17 від 18.07.2019 на суму 125079,80 грн, № 18 від 20.08.2019 на суму 104208,80 грн, № 19 від 27.09.2019 на суму 106463,00 грн.

Оплата за вказаними господарськими операціями підтверджується банківськими виписками та видатковими касовими ордерами за відповідний період.

Потреба в укладенні правочинів із ФОП ОСОБА_13 , ФОП ОСОБА_14 , ФОП ОСОБА_15 , ФОП ОСОБА_16 , ФОП ОСОБА_17 , ФОП ОСОБА_18 , ФОП ОСОБА_19 , ФОП ОСОБА_20 , ФОП ОСОБА_21 , ФОП ОСОБА_22 , ФОП ОСОБА_25 , обумовлена необхідністю здійснювати господарську діяльність, оскільки ТОВ "НАДЕЖДА" займається переробкою вторинної сировини, а саме пластикових пляшок в синтетичне волокно для подальшого продажу та виробництва полотна нетканого об`ємного синтетичного, яке реалізується виробникам швейної та меблевої продукції.

Основними покупцями виготовлених позивачем волокна та нетканих текстильних матеріалів є: ІП «Альтеко», ТОВ «Альтеко-Захід», TOB «К.ТЕКС», ТОВ «Галтекстиль», ТОВ меблева фабрика «Прем`єра», ТОВ «НИЛ-2011», ТОВ "Лихачовська меблева", фабрика», ТОВ ВП «Промодяг», ТОВ «Константа».

Використання у власній господарській діяльності позивача придбаних від ФОП ОСОБА_13 , ФОП ОСОБА_14 , ФОП ОСОБА_15 , ФОП ОСОБА_16 , ФОП ОСОБА_17 , ФОП ОСОБА_18 , ФОП ОСОБА_19 , ФОП ОСОБА_20 , ФОП ОСОБА_21 , ФОП ОСОБА_22 , ФОП ОСОБА_23 товарів (ПЕТ пляшок), підтверджується поясненнями директора ТОВ "НАДЕЖДА" та звітами про рух та використання сировини в цеху виробництва волокна за квітень 2018 року - грудень 2018 року, січень 2019 року - вересень 2019 року (пояснення та копії документів додаються).

Як підтверджено матеріалами справи, правочини укладені між позивачем та його контрагентами виконано кожною стороною цих договорів, що підтверджується первинними документами.

Оглянуті судом первинні документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Податкового кодексу України та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, зазначені документи призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

Щодо посилання відповідача на невідповідність даних бухгалтерського обліку та даних Звіту про фінансові результати за 2017рік.

Позивач не заперечує , що при заповненні Звіту про фінансові результати ТОВ «НАДЕЖДА» за 2017 рік (форма 2-М) були допущені неточності. Зокрема, до рядка 2000 (чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг)) було включено дохід від реалізації виробничих запасів в сумі 880,2 тис. грн. Вказану суму потрібно було включити до рядка 2120 (інші операційні доходи). До рядка 2050 (собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)) було включено собівартість реалізованих виробничих запасів у сумі 861,8 тис. грн. та 29,2 тис. грн. - собівартість використаного газу, витраченого на заправку автотранспортних засобів, задіяних на вантажно-розвантажувальних роботах та транспортуванню готової продукції. Сума 891,0 тис. грн. повинна бути включена до рядка 2180 (інші операційні витрати).

Однак, вказані неточності не вплинули на зміну результатів рядка 2280 (всього доходи (2000+2120+2240)), рядка 2285 (всього витрати (2050+2180+2270)), рядка 2290 (фінансовий результат до оподаткування (2280-2285)), а також рядка 2350 (Чистий дохід (збиток) (2290-2300).

Підтвердженням спростування твердження відповідача щодо невідповідності даних бухгалтерського обліку та даних Звіту про фінансові результати за 2017 рік слугують Фінансовий звіт за 2017 рік, Оборотно-сальдові відомості за 2017 рік, Обороти рахунку 79 за 2017 рік, копії яких наявні в матеріалах справи.

Колегія суддів звертає уваги, що окремі недоліки документів не можуть свідчити про нереальність господарських операцій.

До аналогічного висновку дійшов і Верховний суд у постанові від 12.04.2018 року у справі №804/698/16 зазначивши, що посилання відповідача на припущення, окремі недоліки в документах, аналітичні узагальнюючі висновки щодо діяльності контрагента, є неприйнятними у якості доказів конкретних податкових правопорушень позивача щодо підстав та порядку формування податкового кредиту, оскільки в основі формування податкового кредиту лежить факт здійснення конкретної господарської операції, який потребує доведення або спростування обставин саме здійснення цієї господарської операції.

Крім того, у відповідності до правової позиції, що міститься у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 822/2373/17, від 19.06.2018 року у справі № 808/2447/1, від 28.02.2018 у справі 806/1033/17, неістотні недоліки в первинних документах (описка, помарка, незаповнення окремого реквізиту), які не впливають на можливість ідентифікувати осіб, що брали участь у господарських операціях, їх зміст не свідчать про безтоварність господарських операцій.

При цьому у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною (а не податковим органом) факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Стосовно посилань контролюючого органу на те, що позивачем не надано документальне підтвердження факту транспортування (перевалки) товарів та навантажувально-розвантажувальних робіт, суд вказує наступне.

Відповідно до умов вказаних договорів умовами поставки поставка товарів здійснюється транспортом покупця (ТОВ "Надежда"). При цьому, поставка товару підтверджується наявними в матеріалах справи товарно - транспортними накладними.

Крім того, слід зазначити, що ТТН не є первинним документом (у відповідності до змісту операцій договорів постачання, за умовами яких товар постачається за адресою Товариства), на підставі яких здійснюється бухгалтерський облік підприємства, оскільки вони не є такими у розумінні ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". ТТН лише підтверджує операцію з надання послуг з перевезення вантажів, і не містить відомості про господарські операції з постачання, факт їх здійснення.

Товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, тобто товарно-транспортна накладна є доказом, який підтверджує факт надання/отримання транспортних послуг, а не реальність господарської операції у цілому.

При цьому, відсутність товарно-транспортних накладних не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій. Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку витрат та податкового кредиту платника податків. При цьому, документи обумовлені правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду, зокрема, від 11 вересня 2018 року у справі №820/477/18, від 11 вересня 2018 року у справі №815/6105/17.

Незначні помилки в оформленні окремих документів не є безумовною підставою для висновків про відсутність господарської операції, оскільки досліджені судами первинні документи за своєю формою та змістом відповідають вимогам податкового законодавства та мають необхідні обов`язкові реквізити.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року по справі № 813/947/18.

З наведених доводів та доданих до адміністративного позову доказів вбачається рух активів між позивачем і його контрагентами (як продавцями, так і покупцями) та зміни у майновому стані позивача, а саме - понесення витрат на придбання товару, його оприбуткування та подальше використання у власній діяльності чи для подальшого продажу третім особам, отримання прибутку від продажу товарів контрагентам.

Саме вказані обставини є підтвердженням реальності господарської операції, з урахуванням того, що "визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків, а наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що узгоджується зі змістом постанов Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 826/13029/14 та від 06.02.2018 у справі №826/22154/15.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові від 15.05.2018 у справі № 0870/9721/12 Верховний Суд дійшов висновку, що нереальність господарських операцій з придбання платником податків товару мають підтверджуватися належними та допустимими доказами і не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Варто зазначити, що сумнівність господарських операцій позивача обґрунтовується податковим органом виключно інформацією, викладеною в інформаційних базах даних податкового органу.

Разом з тим, така інформація не ґрунтується на фактах, які встановлені за результатами документальних перевірок контрагентів позивача, а лише містить припущення податкового органу про неможливість здійснення ними господарської діяльності у зв`язку з відсутність трудових ресурсів та іншого майна, які економічно необхідні для виконання договорів.

Податкова інформація щодо контрагентів позивача не є сама по собі документом, на підставі якого здійснюються висновки про ті чи інші порушення податкового законодавства, оскільки відповідно до ст.83 ПК України результатом застосування податкової інформації є акт податкової перевірки.

Зазначені у акті перевірки витяги з результатів опрацювання узагальненої податкової інформації, відомості з інформаційних баз ДФС/ДПС не містять відомостей щодо проведення податкової перевірки контролюючими органами контрагентів позивача, посилання на акти/довідки про результати проведення планових/позапланових перевірок, акти про неможливість проведення податкових перевірок з тих, чи інших причин, не приводиться текст запитів до контрагентів, що могли стати підставою для проведення перевірки тощо.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 21.06.2019 у справі № 803/817/14, від 14.05.2019 у справі № 826/13918/17, від 19.03.2019 у справі № 813/1814/17, від 12.03.2109 у справі №804/9057/13-а, від 19.02.2019 у справі № 826/12859/17, від 08.08.2018 у справі № 820/4428/17, від 17.04.2018 у справі № 808/1543/17, від 03.04.2018 у справі №820/13380/13-а, від 27.03.2018 у справі №816/809/17.

Така податкова інформація не є безумовною підставою для висновків про нездійснення господарських операції за умови наявності інших документів, що підтверджують реальність постачання товарів чи надання послуг і не може вважатися беззастережним та безперечним доказом на підтвердження доводів податкової інспекції про фіктивність спірних господарських операцій.

Суд апеляційної інстанції не приймає доводи апелянта з посиланням на наявну податкову інформацію про непідтвердження операцій за ланцюгом постачання, так само як і податкову інформацію про інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентами платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, оскільки така інформація не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 803/1712/13-а (провадження № К/9901/27172/18).

Також, в силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" Позивач, ТОВ "Мергус", ПП "Інвестдорсервіс", ТОВ "Резерв-Трейд", ТОВ "Буд Строй ЛТД", ТОВ "УкрТехБізнес", ТОВ "Баслер", ТОВ "Дарлан Плюс", а також контрагенти зазначених юридичних осіб є окремими і самостійними суб`єктами права зі статусом юридичної особи, а відтак за змістом Податкового кодексу України, ці особи є окремими платниками податків.

Дефектність та навіть фіктивність контрагента платника податків не свідчить про те, що платник податків, який укладав договори з таким контрагентом, знав про протиправний характер діяльності свого контрагента. Отже, аргументи податкової стосовно фіктивності контрагента не є вичерпним доказом нереальності операцій.

Також, колегія суддів зазначає, що позивач є відокремленою юридичною особою від своїх контрагентів, а тому не може нести податкову відповідальність за відсутності вини, оскільки це б порушувало конституційний принцип індивідуального характеру відповідальності.

Крім того, чинне станом на час виникнення спірних правовідносин законодавство не покладає на платника податків обов`язку перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства перед тим, як відносити відповідні суми ПДВ до податкового кредиту та заявляти відповідні суми до бюджетного відшкодування, чи формувати валові витрати.

Колегія суддів зазначає, що чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів.

Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Суд зазначає, що на момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та установчі документи недійсними в судовому порядку не визнавались.

Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Статтею 204 Цивільного кодексу України та статтею 207 Господарського кодексу України закріплено принцип презумпції правомірності правочину, згідно якого будь-який правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Контролюючим органом не надано до матеріалів справи доказів на підтвердження того, що позивач діяв без належної обачності та обережності та, що йому було відомо про порушення, які допускали його контрагенти або, що єдиною метою здійснення господарських операцій було одержання необґрунтованої вигоди.

Межі юридичної відповідальності кожного платника податку на додану вартість, яка відповідно до ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб`єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, згідно з законом є неможливим.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в пункті 71 рішення у справі "Булвес" АД проти Болгарії" ЄСПЛ дійшов такого висновку: "... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагента.

Таку ж правову позицію підтримано Верховним Судом у постановах, зокрема, від 24 січня 2018 року у справі №824/942/13, від 14 березня 2018 року у справі №803/1198/16.

Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та інших податкових зобов`язань, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація, надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Правовідносини контрагента із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин позивача.

Така позиція також висловлена Верховним Судом у постанові від 23 січня 2020 року у справі №808/4054/14 та від 03 квітня 2020 року у справі №160/4200/19.

Суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що відповідно до інформації з баз даних ДПС та звітів (декларацій) наданих вказаними фізичними особами - підприємцями не встановлено інформацію, яка свідчила б про наявність найманих працівників, інформації про походження товарів, наявність приміщень для приймання (зберігання) товарів, оскільки відсутність у контрагента матеріальних, виробничих, трудових та інших ресурсів не впливає на реальність господарських операцій, оскільки такий контрагент має право залучити відповідні ресурси на підставі цивільно-правових угод (постанови Верховного Суду у справах № 820/4648/13-а, № 826/1398/14).

Зокрема Верховний Суд у постанові від 16.01.2018 у справі № 820/4648/13-а зазначив, що твердження податкового органу про відсутність у контрагентів позивача необхідної для ведення господарської діяльності кількості працівників, технічних, транспортних, інших виробничих ресурсів, відсутність за юридичною адресою на момент звірки не свідчить про безтоварність угод.

Порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2020 року (справи № 813/7081/14, № 814/120/15), від 3 жовтня 2019 року (справа № 813/4079/15), від 04 квітня 2020 року (справа №160/93/19) від 04 червня 2020 року (№340/422/19) та підтримується у рішеннях Європейського Суду з прав людини, в тому числі, у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку, а також сплачувати пеню. На думку Європейського Суду з прав людини, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Щодо посилань відповідача як на підставу відсутності реальності операцій позивача та контрагентів на відсутність у контрагентів матеріально-технічної та технологічної можливості здійснення виробництва, перевезення, трудових ресурсів, тимчасового зберігання відповідних обсягів товару.

Сама по собі наявність або відсутність у контрагентів окремих документів, транспортних засобів, нерухомості, земельних ділянок, певної кількості персоналу, не є вичерпними ознаками нереальності вчинених господарських операцій, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю. Укладення договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання поставки, а податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит в залежності від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів (робіт, послуг) постачальником.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 16 січня 2018 року у справі №820/4648/13-а, від ЗО січня 2018 року у справі № 2а/1770/3360/12, від 19 червня 2018 року у справі №826/7704/16, від 20 березня 2020 року у справі №520/399/19, яка полягає у тому, що на реальність господарських операцій жодним чином не впливає наявність у контрагента платника податку виробничих, трудових та інших ресурсів, оскільки останній має право їх залучати на підставі цивільно-правових угод.

Відповідачем не подано жодних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку або можливої фіктивності його безпосередніх контрагентів (вироків по кримінальній справі щодо контрагентів позивача, в якому досліджувались господарські операції позивача вищенаведеними контрагентами , не наведено будь-яких доводів щодо здійснення позивачем операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект або інших відомостей, які можуть бути визначені як підстави та докази укладення угод з метою, що порушує публічний порядок.

Отже, аналізуючи наведені контролюючим органом доводи у їх сукупності, суди вважали, що такі не свідчать про нереальність (безтоварність) господарських операцій позивача з контрагентами, а наведені позивачем аргументи та докази, надані на їх підтвердження,- повною мірою спростовують висновки контролюючого органу, покладені в основу оскаржуваних в цій справі податкових повідомлень-рішень.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідач, відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, правомірність винесених податкових повідомлень- рішень належним чином в суді не довів, у зв`язку з чим оскаржувані податкові повідомлення - рішення підлягають скасуванню, а позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними , не впливають на правомірність висновків суду, оскільки в апеляційній скарзі зазначено лише те, що постанова суду першої інстанції є незаконною, підлягає скасуванню у зв`язку із ненаданням судом належної правової оцінки обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, зміст апеляційної скарги , який повністю дублює заперечення на позов, подані до суду першої інстанції , містить виключно суб`єктивне бачення апелянта обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, апелянтом у скарзі абсолютно не зазначено в чому ж конкретно виявилося ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки обставинам справи, тобто які з них випали з поля зору суду, а які було досліджено невірно, а також не зазначено того, які ж висновки, натомість, повинні були б бути зроблені судом та не обґрунтовано в чому полягає невірність застосування судом норм матеріального права, які саме норми та яким чином було порушено чи неправильно застосовано та яких процесуальних норм адміністративного судочинства не було дотримано судом під час розгляду даної адміністративної справи, а також не зазначено які з поданих доказів суд дослідив неправильно або неповно, а відповідно і підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії" (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Суд зазначає, що доводи апеляційної скарги є ідентичними тим, які були висловлені в суді першої інстанції та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи, інших обґрунтувань в апеляційній скарзі наведено не було.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.09.2020 по справі № 520/7287/2020 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 24.05.2021 року