Справа № 240/10560/19
Суддя: Токарева Марія Сергіївна
Дата ухвалення: 2021-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
О К Р Е М А У Х В А Л А
категорія 111030300
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Токаревої М.С.,
секретар судового засідання Гаєвська С.В,
за участю: представника позивача Шатун С.П.,
представника відповідача Дурава В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про встановлення судового контролю у адміністративній справі за позовом товариства з додатковою відповідальністю "Ігнатпільський кар`єр" до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Житомирській області про встановити судовий контроль,
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Житомирській області щодо непроведення перевірки (на підставі п. 78.2. Податкового кодексу України - за зверненням платника податків та на підставі абз. 23 п. 201.10. Податкового кодексу України) для встановлення факту відсутності відносин між ПАТ "Ігнатпільський кар`єр" та ТОВ "Житлобудсервус" в грудні 2016 року.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Житомирській області щодо невстановлення відсутності податкового зобов`язання з ПДВ в сумі 1 376 333,28 грн. за грудень 2016 року по відносинам ПАТ "Ігнатпільський кар`єр" з ТОВ "Житлобудсервус" .

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Житомирській області щодо невчинення жодних дій щодо відновлення в системі електронного адміністрування податку на додану вартість (СЕА ПДВ) товариства з додатковою відповідальністю "Ігнатпільський кар`єр" () реєстраційний ліміт в сумі 1 376333,28 грн.

Визнано недійсними та скасувати податкові накладні ТДВ "Ігнатпільський кар`єр": № 102 від 30 грудня 2016 року; № 103 від 30 грудня 2016 року; № 104 від 30 грудня 2016 року; № 105 від 30 грудня 2016 року; № 106 від 30 грудня 2016 року; № 107 від 30 грудня 2016 року; № 108 від 30 грудня 2016 року; № 109 від 30 грудня 2016 року; № 110 від 30 грудня 2016 року; №111 від 30 грудня 2016 року; № 112 від 30 грудня 2016 року; № 113 від 30 грудня 2016 року; № 114 від 30 грудня 2016 року; № 115 від 30 грудня 2016 року; № 116 від 30 грудня 2016 року; № 117 від 30 грудня 2016 року; № 118 від 30 грудня 2016 року.

Зобов`язано Державну фіскальну службу України виключити з Єдиного реєстру податкових накладних зареєстровані податкові накладні ТДВ "Ігнатпільський кар`єр" №102 від 30.12.2016, № 103 від 30.12.2016, №104 від 30.12.2016, №104 від 30.12.2016, №105 від 30.12.2016, №106 від 30.12.2016, №107 від 30.12.2016, №108 від 30.12.2016, №109 від 30.12.2016, №110 від 30.12.2016, №111 від 30.12.2016, №112 від 30.12.2016, №113 від 30.12.2016, №114 від 30.12.2016, №115 від 30.12.2016, №116 від 30.12.2016, №117 від 30.12.2016, №118 від 30.12.2016.

Зобов`язано Державну фіскальну службу України відновити/збільшити в системі електронного адміністрування податку на додану вартість (СЕА ПДВ) товариства з додатковою відповідальністю "Ігнатпільський кар`єр" () реєстраційний ліміт в сумі 1 376 333,28 грн.

Навіть незважаючи на звернення судового рішення до примусового виконання та не дивлячись на вжиті органами державної виконавчої служби заходи, рішення Житомирського окружного адміністративного суду, яке набрало законної сили 19 травня 2020 року, в частині відновлення/збільшення в системі електронного адміністрування податку на додану вартість (СЕАПДВ) ТДВ "Ігнатпільський кар`єр" реєстраційного ліміту в сумі 1376333,28 грн Державною податковою службою України не виконано.

02.03.2021 листом вих. № 02-03/21 ТДВ "Ігнатпільський кар`єр" знову звернулося до ДПС України з проханням виконати рішення суду по справі № 240/10560/19 в частині збільшення/відновлення реєстраційного ліміту в СЕА ПДВ на 1376 333,28 грн.

Однак, ДПС України відмовило у виконанні рішення Житомирського окружного адміністративного суду в частині збільшення/відновлення реєстраційного ліміту, зіславшись на порушення Третьою особою Порядку № 1246. Вказана відмова підтверджується листом від 08.04.2021 за вих. № 7960/6/99-00-20-01-01-06.

Позивач вказує, що на час звернення його до суду із заявою щодо встановлення судового контролю відповідачами не виконано рішення у справі №240/10560/19.

Відповідачем було подано до суду заперечення щодо встановлення судового контролю в обгрунтування яких вказано, що ДПС України не має фактичної (технічної) можливості на виконання судового рішення скасувати реєстрацію податкової накладної в ЄРПН, не застосовуючи при цьому вимоги п. 12 Порядку № 1246, зокрема, в частині перевірки наявності суми ПДВ відповідно до пунктів 200-1.3 і 200-1.9 статті 200-1 ПК України, оскільки пунктом 20 Порядку 1246 передбачено виконання вимог п. 12 Порядку 1246 (у тому числі й перевірки наявності суми ПДВ відповідно до пунктів 200-1.3 і 200-1.9 статті 200-1 ПК України). Виконання рішення суду ДПС в частині відновлення/збільшення в СЕА ПДВ суми податку, на яку ТДВ "Ігнатпільський кар`єр" має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в ЄРПН залежить у даному випадку від платника податку та його контрагента, зокрема від того, наскільки він чітко і в повній мірі виконає вимоги Порядку № 1246 для автоматичного проходження перевірки (за вимогами Порядку № 1246) системою електронного адміністрування ПДВ, яка після цієї перевірки здійснить вказану у судовому рішенні дію. Відповідач вказує, що за вказаних обставин ДПС забезпечено виконання рішення суду у повній відповідності до норм чинного законодавства, шляхом внесення відомостей до ЄРПН щодо скасування реєстрації вищезазначених податкових накладних на підставі рішення суду.

У судовому засіданні представник заявника вимоги заяви підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні представник відповідача вимоги заяви не визнав та заперечував щодо його задоволення з підстав викладених у запереченнях на заяву про встановлення судового контролю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази у межах поданої заяви суд дійшов наступного висновку.

У ході розгляду заяви встановлено, що листом від 11.08.2020 за № 25124/6/99-00-05-02-01-06 Державна податкова служба України повідомила ТДВ "Ігнатпільський кар`єр", що на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від було внесено відомості про скасування реєстрації податкових накладних ТДВ "Ігнатпільський кар`є" за № 102-118 від 30.12.2016.

Проте, вказані дії ДПС України не призвели до автоматичного відновлення/збільшення реєстраційного ліміту в сумі 1 376333,28 грн в системі електронного адміністрування податку на додану вартість (СЕА ПДВ) ТДВ "Ігнатпільський кар' єр".

Доказів, які б спростовували таке твердження позивача відповідачами суду надано не було.

Конституційний Суд України у рішенні № 18-рп/2012 від 13.12.2012 (справа №1-26/2012) зазначив, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу № 1-7/2013 Конституційний Суд України у рішенні № 5-рп/2013 від 26.06.2013 звернув увагу, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Таким чином, з моменту набрання законної сили судовим рішенням виникає безумовний обов`язок його виконання.

Стаття 124 Конституції України встановлює, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Відповідно до ч.2 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з ст.370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до приписів ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Європейської конвенції з прав людини, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Як неодноразово підкреслював Суд, органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення. Так, у рішенні по справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, Суд зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6.

З метою належного захисту прав щодо виконання судових рішень законодавцем нормативно врегульовано питання судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах, зокрема, одним із способів судового контролю є порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду, регламентований ст.383 КАС України.

Так, статтею 383 КАС України, зокрема, передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів ст.383 КАС України є можливим у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.

З огляду на наявність судового рішення, яке в установленому законом порядку набрало законної сили, воно повинно бути виконано відповідачем без необхідності вчинення позивачем будь яких додаткових дій.

Слід відмітити, що відповідно до чіткої та усталеної практики Європейського Суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (див. рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", п. 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (див. рішення у справі "Immobiliare Saffi" проти Італії", заява N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

Проблема невиконання остаточних рішень проти держави розглядалась в пілотному рішенні ЄСПЛ проти України по справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" від 15 жовтня 2009 року, заява N 40450/04), а також у ряді інших справ проти України, які також розглядались на основі усталеної практики Суду з цього питання.

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (рішення у справі Войтенка; рішення у справі "Ромашов проти України" (Romashov v. Ukraine), N 67534/01, від 27 липня 2004 року; у справі "Дубенко проти України" (Dubenko v. Ukraine), N 74221/01, від 11 січня 2005 року; та у справі "Козачек проти України" (Kozachek v. Ukraine), N 29508/04, від 7 грудня 2006 року). Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою (див. рішення у справі "Шмалько проти України"(Shmalko v. Ukraine), N 60750/00, п. 44, від 20 липня 2004 року). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю орга08 від 30.12.2016, №109 від 30.12.2016, №110 від 30.12.2016, №111 від 30.12.2016, №112 від 30.12.2016, №113 від 30.12.2016, №114 від 30.12.2016, №115 від 30.12.2016, №116 від 30.12.2016, №117 від 30.12.2016.

Згідно ч. 1 ст. 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення (ч.4).

Таким чином, враховуючи вищевикладене, на підставі положень ч.6 ст.383 КАС України суд зазначає, що ДПС України порушено положення ч.2 ст.14 КАС України та ч.1 ст.370 КАС України, отже такі дії є протиправними.

Керуючись статтями 243, 248, 249, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ухвалив:

Заяву товариства з додатковою відповідальністю "Ігнатпільський кар`єр" про встановлення судового контролю задовольнити частково.

Зобов`язати Державну податкову службу України подати звіт про виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 у справі №240/10560/19.

У задоволенні заяви в частині вирішення питання про накладення штрафу на керівника ДПС України у відповідності до вимог п.2 ст.382 КАС України відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.С. Токарева