Справа № 320/4514/20
Суддя: Коротких Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2021-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/4514/20 Суддя (судді) першої інстанції: Дудін С.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Коротких А.Ю.,

суддів Сорочка Є.О.,

Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області щодо подання до Міністерства внутрішніх справ України висновку про виплату грошової допомоги ОСОБА_1 , яка оформлена листом від 24.12.2019 року №29/Ф.831. Зобов`язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області направити до Міністерства внутрішніх справ України документи та висновок щодо виплати грошової допомоги ОСОБА_1 для вирішення питання щодо призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області подало апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно зі ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Славутицьким МВГУ МВС України в Київській області 07.07.2001 року (а.с.16-18).

Відповідно до довідки Головного управління МВС України в Київській області від 19.12.2019 року №96аз/109/12 позивач у період з 07.08.1986 року по 01.07.1997 року проходив службу в органах внутрішніх справ .

Наказом Головного управління МВС України в Київській області від 19.07.1997 року №71 о/с капітана міліції ОСОБА_1 , слідчого слідчого відділення Броварського районного відділу Головного управління МВС України в Київській області відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 «Б» (через хворобу) з 01.07.1997 року (а.с.21).

11.01.2006 року Київською обласною державною адміністрацією було видано позивачу посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) серії НОМЕР_2 з вкладкою учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС НОМЕР_3 (а.с.32).

Відповідно до витягу з акта огляду у МСЕК до довідки сер. КИО-І №150910 від 23.05.2005 року позивачу з 23.05.2005 року було встановлено ІІ групу інвалідності, причини інвалідності: загальне захворювання (а.с.22).

28.11.2005 року постановою Військово-лікарської комісії Відділу охорони здоров`я ГУ МВС України в Київській області №453/зв встановлено, що захворювання ОСОБА_1 пов`язане з виконанням службових обов`язків з ЛНА на ЧАЕС; пов`язане з проходженням служби в ОВС (а.с.23-24).

Згідно з витягом з акта огляду МСЕК до довідки сер. КИО-І №249956 від 16.12.2005 року позивачу з 01.12.2005 року встановлено ІІ групу інвалідності довічно, причина інвалідності: захворювання, пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.28).

Згідно довідки про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії КИО-І №249956 від 16.12.2005 року позивачу визначено 80% втрати професійної працездатності з причин захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.26-27).

З матеріалів справи вбачається, що НАСК «ОРАНТА» 20.09.2006 року за державним обов`язковим особистим страхуванням працівників органів внутрішніх справ було виплачено ОСОБА_1 страхову суму у розмірі 27 648,00 грн. у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності, що підтверджується довідкою №3741 від 21.11.2019 року (а.с.36).

Відповідно до листа Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області №02-16/1526 від 16.07.2019 року, позивачу 25.12.2013 року було виплачено одноразову компенсацію як учаснику бойових дій у розмірі 14 655,60 грн. на виконання постанови Славутицького міського суду Київської області від 15.07.2009 року у справі №2-а-207/09/1023 (а.с.37).

Згідно з випискою з акта огляду МСЕК до довідки серії АВ №1043982 від 20.06.2019 року та довідки до акта огляду МСЕК серії АВ №1042982 від 20.06.2019 року позивачу з 20.06.2019 року довічно встановлено І групу інвалідності, причини: захворювання, пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.29-30).

Відповідно до довідки про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках серії АГ №0006470 від 20.06.2019 року позивачу з 20.06.2019 року довічно визначено 100% втрати професійної працездатності з причин захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.31).

20.08.2019 року Управлінням соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області видано позивачу посвідчення ветерана війни як особі з інвалідністю І групи (а.с.33). Позивач звернувся до ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Київській області із заявою (рапортом), у якій просив провести виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням ним І групи інвалідності внаслідок захворювання, яке пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Вказана заява була зареєстрована 02.12.2019 року за №Ф-591лк (а.с.15).

Головне управління МВС України в Київській області за результатами розгляду заяви позивача листом від 24.12.2019 року №29/Ф.831 відмовило ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги як інваліду I групи з посиланням на те, що між переоглядами МСЕК інвалідності позивача пройшло більше 2 років, що суперечить вимогам пункту Порядку (а.с.14).

Позивач, не погоджуючись з відмовою відповідача та вважаючи такі дії протиправними, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини шостої статті 23 Закону України від 20.12.1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію» (Закон №565, в редакції яка була чинна на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) у разі каліцтва, заподіяного працівникові міліції при виконанні службових обов`язків, а також інвалідності, що настала у період проходження служби або не пізніш як через 3 місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце у період проходження служби, йому виплачується одноразова допомога в розмірі від трирічного до п`ятирічного грошового утримання (залежно від ступеня втрати працездатності) і призначається пенсія по інвалідності.

Згідно з частиною шостою статті 23 Закону №565, в редакції від 12.03.2015 року, у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

07 листопада 2015 року втратив чинність Закон № 565-ХІІ та набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIІI (далі - Закон №580)

Пунктом15 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-передбачено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Отже, передбачені в Законі №565 гарантії соціального та правового захисту для працівників міліції продовжують поширювати свою дію на працівників міліції та реалізуються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Тому, за колишніми працівниками міліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом №565, і в тому числі після повторного огляду коли, згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії встановлено вищу групу інвалідності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок №850).

Пунктом 2 Порядку №850 визначено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) працівника міліції - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до пункту 3 Порядку №850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи;

Пунктом 4 Порядку №850 передбачено, що якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Згідно з пунктом 7 Порядку №850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Відповідно до пункту 8 Порядку №850 керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови (пункт 9 Порядку №850).

Згідно з пунктами 10-11 Порядку №850 грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС.

Виплата грошової допомоги проводиться шляхом перерахування органом внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, суми виплати на рахунок, відкритий особою, якій призначається грошова допомога, в установі банку або через касу органу внутрішніх справ.

Як вбачається з матеріалів справи, Головне управління МВС України в Київській області за результатами розгляду заяви (рапорту) позивача листом від 24.12.2019 року №29/Ф.831 відмовило ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги як інваліду I групи з посиланням на те, що між переоглядами МСЕК інвалідності позивача пройшло більше 2 років, що суперечить вимогам пункту Порядку.

Проте, зміст наведених вище норм свідчить, що Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, отримавши від позивача заяву про виплату грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності з відповідними доданими до неї документами, зобов`язане скласти та подати до Міністерства внутрішніх справ України в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначених в пунктах 6 або 7 Порядку №850, висновок щодо виплати грошової допомоги.

При цьому, вирішувати питання щодо наявності чи відсутності підстав для виплати грошової допомоги уповноважено МВС, а тому надання ГУ МВС України в Київській області спірної відмови свідчить про перевищення останнім визначених законодавцем повноважень.

Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 11.12.2019 року у справі №822/2690/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 86274880) та від 19.02.2020 року у справі №822/909/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСП - 87712058).

Враховуючи вищевказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відмова Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області щодо подання до Міністерства внутрішніх справ України висновку про виплату грошової допомоги ОСОБА_1 , яка оформлена листом від 24.12.2019 року №29/Ф.831, є протиправною.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області подати до Міністерства внутрішніх справ України висновок щодо виплати грошової допомоги ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з Рекомендацією №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом,адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Водночас, згідно пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

З урахуванням тієї обставини, що оскаржувані дії відповідача у розглядуваній ситуації не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях відповідача як суб`єкта владних повноважень, оскільки алгоритм їх дій чітко зазначений законодавчо, у даному випадку задоволення позову в частині дій зобов`язального характеру не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

У зв`язку з цим, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області направити до Міністерства внутрішніх справ України документи та висновок щодо виплати грошової допомоги ОСОБА_1 для вирішення питання щодо призначення грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України розглянути висновок щодо виплати грошової допомоги ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Як вбачається з вищенаведених положень Порядку №850, Міністерство внутрішніх справ у місячний строк після надходження до нього документів позивача та за результатами їх розгляду приймає рішення щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги або у випадках, передбачених пунктом 14 Порядку №850, про відмову в призначенні грошової допомоги, та у подальшому надсилає таке рішення разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Оскільки Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області не направляло до Міністерства внутрішніх справ України висновок щодо виплати грошової допомоги ОСОБА_1 разом із пакетом поданих позивачем документів, то у Міністерства внутрішніх справ України не виникло обов`язку щодо розгляду такого висновку по суті.

А тому вимога позивача щодо зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України розглянути висновок щодо виплати грошової допомоги позивачу є передчасною та задоволенню не підлягає.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скарги Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Сорочко Є.О.

Чаку Є.В.