Справа № 640/22404/19
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2021-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

24 травня 2021 року
м. Київ
справа № 640/22404/19
адміністративне провадження № К/9901/17024/21
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Калашнікової О.В.,
перевіривши касаційну скаргу Генерального штабу Збройних Сил України
на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2020 року
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року
у справі №640/22404/19
за позовом ОСОБА_1
до Генерального штабу Збройних сил України
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИВ :
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга Генерального штабу Збройних Сил України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року у справі №640/22404/19, предметом розгляду якої є:
- визнання протиправною бездіяльність Генерального штабу Збройних Сил України щодо поновлення ОСОБА_1 у попередньому військовому званні «підполковник»; поновлення на посаді військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 , або на іншій, не нижчій, ніж зазначена, посаді; включення до списків особового складу Збройних Сил України; виплаті матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу;
- зобов`язання Генерального штабу Збройних Сил України поновити з 10 липня 2015 року ОСОБА_1 , у попередньому військовому званні «підполковник»;
- зобов`язання Генерального штабу Збройних Сил України поновити з 10 липня 2015 року ОСОБА_1 на військовій службі на посаді військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 , або на іншій, не нижчій, ніж зазначена, посаді;
- зобов`язання Генерального штаб Збройних Сил України включити з 10 липня 2015 року підполковника ОСОБА_1 до списків особового складу Збройних Сил України;
- зобов`язання Генерального штабу Збройних Сил України виплатити з 10 липня 2015 року підполковнику ОСОБА_1 матеріальне і грошове забезпечення за час вимушеного прогулу;
- зобов`язання Генеральний штаб Збройних Сил України зарахувати підполковнику ОСОБА_1 час вимушеного прогулу (з 10 липня 2015 року) до вислуги років (як у календарному, так і пільговому обчисленні) та до строку, встановленого для присвоєння чергового військового звання.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2020 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Генерального штабу Збройних Сил України щодо поновлення ОСОБА_1 у попередньому військовому званні «підполковник». Зобов`язано Генеральний штаб Збройних Сил України поновити з 10 липня 2015 року ОСОБА_1 , у попередньому військовому званні «підполковник». В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2020 року в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Генерального штабу Збройних Сил України щодо поновлення ОСОБА_1 у попередньому військовому званні "підполковник" та в частині відмови у задоволенні позовних вимог - скасовано та прийнято в цих частинах нове рішення, яким позовні вимоги - задоволено частково.
Поновлено ОСОБА_1 на військовій службі на посаді військового комісара Білокуракинсько-Троїцького об`єднаного районного військового комісаріату Луганської області з 10 липня 2015 року. Зобов`язано Генеральний штаб Збройних Сил України включити ОСОБА_1 до списків особового складу Збройних Сил України з 10 липня 2015 року. Стягнуто з Генерального штабу Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 10 липня 2015 року по 12 квітня 2021 року. В решті рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2020 року залишено без змін.
У поданій касаційній скарзі скаржник з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України, в редакції яка діє з 08 лютого 2020 року, підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
При цьому, варто зауважити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Доводи та аргументи заявника зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість його перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.
Суд касаційної інстанції позбавлений можливості самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України).
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
При цьому, з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Варто зазначити, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням із урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду (судів), рішення якого (яких) оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та/або апеляційної інстанцій застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
При цьому, з урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Генерального штабу Збройних Сил України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року у справі №640/22404/19 за позовом ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних сил України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії повернути особі, яка її подала.
Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
СуддяО.В. Калашнікова