Справа № 160/3963/21
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2021-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 травня 2021 року Справа № 160/3963/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БРЕНДСТАФ" до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішень, -

17 березня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "БРЕНДСТАФ" звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпровської митниці Держмитслужби, в якому просить суд:
- визнати протиправними та скасувати рішення Державної митної служби України Дніпровської митниці, про коригування митної вартості товарів:UA110080/2020/100057/1 від 29.12.2020 року, №110080/2020/100052/1 від 17.12.2020 року, №110080/2020/100053/1 від 17.12.2020 року, №110080/2020/100046/1 від 02.12.2020 року, №110080/2020/100045/1 від 02.12.2020 року, №110080/2020/100056/1 від 23.12.2020 року, №110080/2020/100059/1 від 30.12.2020 року, №110080/2020/100058/1 від 30.12.2020 року;
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що під час митного оформлення партій поставленого товару, відповідач необгрунтовано дійшов висновку про завищення ціни на товар. Також вказано, що під час контролю за правильністю визначення позивачем митної вартості товару на підставі поданих митних декларацій, у відповідача виник сумнів стосовно достовірності наданих позивачем до митного оформлення відомостей, необхідних для підтвердження заявленої митної вартості товару, тому, згідно з вимогами ст.53 Митного кодексу України, відповідач зобов`язав позивача надати додаткові документи. Зауважено, що позивачем були надані всі передбачені ч.2 ст.53 Митного кодексу України обов`язкові документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів, які не містять ознак їх підробки і в них наявні всі відомості, що, на думку позивача, підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та вбачається обґрунтованість визначення позивачем митної вартості товарів за першим (основним) методом та наявності підстав для задоволення позову щодо скасування оспорюваних рішень та карток відмови у цій справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.03.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Зауважено, що митна вартість товарів заявлена декларантом позивача за основним методом відповідно до ст. 58 Митного кодексу України (далі - МКУ) на рівні - 0,09 дол.США/кг, що відповідає 90,00 дол.США/т.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 54 МКУ, відповідачем здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості.
Відповідачем вказано, що обставини прийняття оскаржуваних рішень від 02.12.2020 №UA110080/2020/100045/1; від 02.12.2020 №UA110080/2020/100046/1; від 17.12.2020 №UA110080/2020/100052/1; від 17.12.2020 №UA110080/2020/100053/1; від 23.12.2020 №UA110080/2020/100056/1; від 29.12.2020 №UA110080/2020/100057/1; від 30.12.2020 №UA110080/2020/100058/1; від 30.12.2020 №UA110080/2020/100059/1 є тотожними.
Відповідачем за результатами перевірки документів та відомостей (формато-логічний контроль), наданих до митного оформлення за вказаними митними деклараціями, проведеної у спосіб та з урахуванням положень статті 337 МКУ було виявлено наступні розбіжності та відсутність відомостей:
1) У Додатках №3, 4 від 30.10.2020, Додаткових угодах №1 від 31.07.2020; №3 від 03.08.2020 до контракту № PM11-2020 від 04.06.2020 йдеться про поставку сірки технічної сорту 9995 за ціною 90 дол. США/т .
Відповідно п.2.2 Розділу 2 «Якість» контракту №PM11-2020 від 04.06.2020, зі змінами внесеними додатковою угодою № 1 від 31.07.2020, якість товару повинна відповідати сорту 9995, проте не нижче сорту 9950 та підтверджуватись паспортами якості виданих виробником.
До митного оформлення надані паспорти виробника №183 від 12.11.2020; №1359 від 14.11.2020; №1373 від 17.11.2020; №1377 від 18.11.2020; №184 від 20.11.2020; №185 від 23.11.2020; №186 від 24.11.2020; №187 від 26.11.2020; №1425 від 28.11.2020; №188 від 28.11.2020; №189 від 01.12.2020; №1450 від 04.12.2020; №1465 від 07.12.2020; №190 від 04.12.2020; №191 від 06.12.2020; №1435 від 01.12.2020; №1480 від 11.12.2020; №1492 від 13.12.2020, у яких сорт партії, що оцінюється є вищім 9998. В наданих документах відсутні дані про можливий вплив цього якісного показника на ціну товару.
Висновок в паспортах: сірка технічна газова гранульована сорт 9998 відповідає СТО 05034205 016 2018. У додатку №4 від 30.10.2020 «Гарантована якість товару» склад сірки технічної відповідає ГОСТ 127.1-93. Якісні норми складових сірки по СТО та ГОСТУ відрізняються.
До того ж, у копії митної декларації країни відправлення №10006060/051120/0104077 від 05.11.2020 вказано умови поставки «Різні», у копіях МД країни відправлення №10006060/151020/0096829 від 15.10.2020; №10006060/261120/0111997 від 26.11.2020 вказані умови поставки «FCA ст.Тюмень-Північна», проте в рахунку №BR-23/12-20 від 01.12.2020, в контракті №PM11-2020 від 04.06.2020 та в митних деклараціях вказано інші умови поставки - DAP cт.Соловей/Тополі.
На думку відповідача, такі розбіжності в умовах поставки впливають на складові заявленої митної вартості товару.
Крім зазначеного, у відзиві звернуто увагу на те, що в гр.11 МД країни відправлення №10006060/051120/0104077 від 05.11.2020 торговельною країною заявлено Китай, а в гр.11 МД країни відправлення №10006060/151020/0096829 від 15.10.2020; №10006060/261120/0111997 від 26.11.2020 торговельною країною заявлено Об`єднані Арабські Емірати, що не відповідає відомостям про країну походження Російська Федерація, що містяться в рахунках-фактурах (інвойсах) №BR-23/12-20 від 01.12.2020; №BR-24/12-20 від 01.12.2020; №BR-25/12-20 від 14.12.2020; №BR-26/12-20 від 14.12.2020; № BR-27/12-20 від 21.12.2020; № BR-28/12-20 від 23.12.2020; № BR-30/12-20 від 29.12.2020; №BR-29/12-20 від 29.12.2020 та даним про торговельну країну GB (Велика Британія), зазначеним в гр.11 МД від 02.12.2020 №UA110080/2020/005563, від 02.12.2020 №UA110080/2020/005564, від 16.12.2020 №UA110080/2020/005752, від 16.12.2020 №UA110080/2020/005750, від 23.12.2020 №UA110080/2020/005851, від 28.12.2020 №UA110080/2020/005925, від 30.12.2020 №UA110080/2020/005967, від 30.12.2020 №UA110080/2020/005968.
4) Також наявні розбіжності в додаткових документах посередників. В доповненні № 1 від 10.08.2020 до угоди № PM-LTD-05082020 від 05.08.2020 між PETROMOBIL DMCC (Об`єднані Арабські Ємірати) та PETROMOBIL LTD (Великобританія) ідеться про поставку сірки виробника ПАО "ОРСКНЕФТЕОРГСИНТЕЗ". Виробник партії що оцінюється АО «АНТИПИНСКИЙ НЕФТЕПЕРЕРАБАТЫВАЮЩИЙ ЗАВОД».
Також відповідачем було зазначено, що згідно з «Дайджестом цін на світових ринках» №164 (з 01.10.2020 по 31.10.2020) вартість сірки на умовах FOB - Чорне складає 57-61 дол.США/т. Крім цього, відповідно до даних видання «Дайджест цін на світових ринках» за період листопад 2020 - січень 2021 вартість сірки збільшується до рівня 85,00 - 98,00 дол.США/т на умовах FOB - Чорне море.
Згідно з даними видання «Дайджест цін на світових ринках» №166, вартість сірки на умовах FOB - Чорне море в період з 01.11.2020 по 15.11.2020 складає 61,00 - 65,00 дол.США. До того ж, відповідно до даних видання «Дайджест цін на світових ринках» за період листопад 2020 - січень 2021 вартість сірки збільшується до рівня 85,00 - 98,00 дол.США/т на умовах FOB - Чорне море.
Отже, відповідач вважає, що має місце тенденція збільшення ціни на сірку, а заявлена митна вартість не відповідає «дійсній вартості» у розумінні статті VII ГАТТ.
Зазначене дає підстави для сумніву у достовірності наданих документів та зазначених у них відомостей. Вищезазначені розбіжності призвели до сумніву правильності визначеної митної вартості.
Отже, відповідач вважає, що при здійсненні митного контролю Товару, заявленого за митними деклараціями від 02.12.2020 №UA110080/2020/005563, від 02.12.2020 №UA110080/2020/005564, від 16.12.2020 №UA110080/2020/005752, від 16.12.2020 №UA110080/2020/005750, від 23.12.2020 №UA110080/2020/005851, від 28.12.2020 №UA110080/2020/005925, від 30.12.2020 №UA110080/2020/005967, від 30.12.2020 №UA110080/2020/005968, були достатні підстави для запиту у позивача додаткових документів, для підтвердження заявленої митної вартості товару.
Вказано, що між декларантом позивача та відповідачем проводилась процедура консультацій, про що свідчать електронні повідомлення та дані гр.33 оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товару.
Відповідачем, з урахуванням положень ст. 53 МКУ, декларанту було надіслано електронне повідомлення про необхідність надати (за наявності) додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, з відповідним обґрунтуванням вищезазначених підстав для запиту додаткових документів.
Проте, декларантом листами б/н від 02.12.2020; від 16.12.2020; 23.12.2020; від 29.12.2020 та від 30.12.2020; (відповідно) надіслано відмови у наданні додаткових документів у 10-денний строк за митними деклараціями від 02.12.2020 №UA110080/2020/005563, від 02.12.2020 №UA110080/2020/005564, від 16.12.2020 №UA110080/2020/005752, від 16.12.2020 №UA110080/2020/005750, від 23.12.2020 №UA110080/2020/005851, від 28.12.2020 №UA110080/2020/005925, від 30.12.2020 №UA110080/2020/005967, від 30.12.2020 №UA110080/2020/005968.
Враховуючи вищезазначені результати митного контролю, а також те, що позивач відмовився від надання додаткових документів, відповідачем було застосовано коригування митної вартості товару. Відповідачем було послідовно перейдено до наступного методу визначення митної вартості.
Зауважено, що згідно з ч.2 ст.64 МКУ, митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
В інформаційних ресурсах відповідача наявна інформація про митне оформлення товару «Сірка технічна газова гранульована нерафінована», країна відправлення - Росія, імпортованого у співставних обсягах та умовах поставки, у наближений час, митне оформлення якого здійснено за МД від 08.11.2020 №UA702060/2020/000736 на рівні 0,113 дол. США/кг.
З урахуванням вищезазначеного, при прийнятті рішень про коригування митної вартості товарів від 02.12.2020 №UA110080/2020/100045/1; від 02.12.2020 №UA110080/2020/100046/1; від 17.12.2020 №UA110080/2020/100052/1; від 17.12.2020 №UA110080/2020/100053/1; від 23.12.2020 №UA110080/2020/100056/1; від 29.12.2020 №UA110080/2020/100057/1; від 30.12.2020 №UA110080/2020/100058/1; від 30.12.2020 №UA110080/2020/100059/1 митна вартість Товару була визначена відповідачем за другорядним методом визначення митної вартості - 2-r - резервний метод, та ґрунтується на раніше визначеній митній вартості товару «Сірка технічна газова гранульована нерафінована», співставного з оцінюваним з урахуванням країни походження, опису товару, оформлених за МД від 08.11.2020 №UA702060/2020/000736 на рівні 0,113 дол. США/кг.
Отже, відповідач вважає, що оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів від 02.12.2020 №UA110080/2020/100045/1; від 02.12.2020 №UA110080/2020/100046/1; від 17.12.2020 №UA110080/2020/100052/1; від 17.12.2020 №UA110080/2020/100053/1; від 23.12.2020 №UA110080/2020/100056/1; від 29.12.2020 №UA110080/2020/100057/1; від 30.12.2020 №UA110080/2020/100058/1; від 30.12.2020 №UA110080/2020/100059/1 є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства, прийнятими у спосіб та в межах повноважень, наданих митним органам законодавством та цілком обґрунтованими, про що свідчать дані гр. 33 цих рішень.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, 04.06.2020 року між ТОВ «БРЕНДСТАФ» та Petromobil LTD (далі - продавець), укладено контракт №РМ11-2020 від 04.06.2020 року.
Згідно з п. 9.2 Контракту, загальна сума цього Контракту складає: «Загальна сума поставленого Товару та, відповідно, сума цього Контракту визначається шляхом підсумовування вартості кожної поставленої партії Товару згідно Додатків до цього Контракту».
Відповідно до п. 4.1 Договору: «Поставка Товару за цим Договором проводиться на умовах поставки DAР прикордонний перехід ст. Соловей (Російська Федерація, 439701) / ст. Тополі (Україна, 431801), згідно з Правилами Міжнародної торгової палати Інкотермс в редакції 2010 року.
На виконання умов зазначеного Контракту Petromobil LTD поставило, а позивач отримав зазначений у специфікаціях до цього контракту товар сірку технічну газову формовану.
За результатом здійснених поставок сторонами складені наступні документи: специфікації, прайс-листи, пакувальні листи, інвойси, митні декларації, міжнародні товаро-транспортні накладні.
Для здійснення митного оформлення товару, позивачем Дніпровській митниці Держмитслужби подані декларації, в яких визначено митну вартість товару за основним методом, тобто за ціною контракту щодо товарів, які імпортуються, а саме: від 02.12.2020 №UA110080/2020/005563, від 02.12.2020 №UA110080/2020/005564, від 16.12.2020 №UA110080/2020/005752, від 16.12.2020 №UA110080/2020/005750, від 23.12.2020 №UA110080/2020/005851, від 28.12.2020 №UA110080/2020/005925, від 30.12.2020 №UA110080/2020/005967, від 30.12.2020 №UA110080/2020/005968.
Разом з деклараціями позивачем надано відповідачу:
- (0325) Рахунки-проформи №2010-0159 від 28.10.2020;
- (0380) Рахунки-фактури (інвойси) та (0862) декларації про походження товару №BR-23/12-20 від 01.12.2020; №BR-24/12-20 від 01.12.2020; №BR-25/12-20 від 14.12.2020; №BR-26/12-20 від 14.12.2020; № BR-27/12-20 від 21.12.2020; № BR-28/12-20 від 23.12.2020; № BR-30/12-20 від 29.12.2020; №BR-29/12-20 від 29.12.2020;
- (0722) Накладні УМВС №29941531 від 18.11.2020; №29938217 від 17.11.2020; №29949888 від 19.11.2020; №29953257 від 20.11.2020; №29961169 від 22.11.2020; №29974852 від 24.11.2020; №29993760 від 27.11.2020; №45738457 від 06.12.2020; №30010247 від 01.12.2020; №30017033 від 02.12.2020; №30004156 від 29.11.2020; №30018403 від 03.12.2020; №30046980 від 08.12.2020; №30053471 від 09.12.2020; №30058798 від 10.12.2020; №30030998 від 05.12.2020; №30040057 від 07.12.2020; №30024994 від 03.12.2020; №30069537 від 14.12.2020; №30081657 від 15.12.2020;
- (3000) комерційна пропозиція PETROMOB №27/07/UA від 27.07.2020;
- (4100) Зовнішньоекономічний договір від 04.06.2020 №РМ11-2020, (4103) додаткові угоди від 31.07.2020 №1, 2; від 03.08.2020 №3; додаток від 30.10.2020 №3, 4;
- (9000) Листи №211/04-09 від 04.09.2020; №241/16-11 від 16.11.2020; №253/01-12 від 01.12.2020; №242/16-11 від 16.11.2020; №252/01-12 від 01.12.2020; №262/14-12 від 14.12.2020; №263/14-12 від 14.12.2020; №266/21-12 від 21.12.2020; №269/23-12 від 23.12.2020; №271/29-12 від 29.12.2020; №270/29-12 від 29.12.2020;
- (9000) Паспорт №183 від 12.11.2020; №1359 від 14.11.2020; №1373 від 17.11.2020; №1377 від 18.11.2020; №184 від 20.11.2020; №185 від 23.11.2020; №186 від 24.11.2020; №187 від 26.11.2020; №1425 від 28.11.2020; №188 від 28.11.2020; №189 від 01.12.2020; №1450 від 04.12.2020; №1465 від 07.12.2020; №190 від 04.12.2020; №191 від 06.12.2020; №1435 від 01.12.2020; №1480 від 11.12.2020; №1492 від 13.12.2020;
- (9610) Митна декларація країни відправлення 10006060/051120/0104077 від 05.11.2020; №10006060/151020/0096829 від 15.10.2020; №10006060/261120/0111997 від 26.11.2020.
На етапі перевірки митної вартості відповідач відмовив позивачу у визначенні митної вартості товарів за основним (першим) методом у зв`язку з тим, що подані декларантом документи не містять усіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості, тому згідно з вимогами ст. 53 Митного кодексу України, відповідач повідомленнями витребував у позивача додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості:
1) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
2) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
3) виписку з бухгалтерської документації;
4) каталоги, специфікації, прейскуранти ( прайс - листи) виробника товару;
5) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Також, відповідно до п.6. ст.53 МКУ, декларанта позивача було попереджено про те, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.
Позивачем у термін, передбачений п. 3 ст. 53 МКУ, додаткових документів не надано.
При цьому, визначаючи митну вартість товару, відповідач використав резервний метод, на підставі раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях (ст. 64 МК України).
Не погодившись з рішеннями про коригування заявленої митної вартості товарів, скориставшись своїм правом відповідно до ч. 7 ст. 55 Митного кодексу України, позивач звернувся до відповідача з метою випуску придбаного товару у вільний обіг на територію України та сплатив різницю між сумою митних платежів, обчислених згідно з митною вартістю товарів, визначеною самим декларантом та сумою митних платежів, обчислених згідно з митною вартістю товарів, визначеною відповідачем.
На підставі чого, були складені митні декларації із зазначенням ціни товару, яка була задекларована позивачем та різницею, обчисленою Дніпровською митницею Держмитслужби України, а саме МД: UА110080/2020/005980, UА110080/2020/005981, UА110080/2020/005953, UА 110080/2020/005870, UА110080/2020/005766, UА110080/2020/005770, UА110080/2020/005576, UА110080/2020/005577.
Як зазначив позивач, різниця ціни товару обчислена Дніпровською митницею Держмитслужби за всіма деклараціями загалом становить 261 350 гривень 15 коп.
Не погодившись із рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Згідно з ч. 7 ст. 55 Митного кодексу України (далі - МК України), у випадку незгоди з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів заявленої декларантом, задекларовані товари можна забрати у вільний обіг, у разі надання фінансових гарантій.
Умовами випуску товарів у вільний обіг є сплата митної вартості товару, визначеної декларантом самостійно та сплата різниці між митною вартістю товару, яка визначена декларантом та митною вартістю товару, що визначена митним органом шляхом надання гарантії у порядку визначеному Митним кодексом України.
Випуск товарів у вільний обіг до завершення процедури оскарження рішень у судовому порядку, дозволяє декларанту вільно розпоряджатись товаром та уникнути витрат на зберігання вантажу на складі тимчасового зберігання під митним контролем.
Відповідно до ч. 4 ст. 55 МК України, під час митного оформлення при прийнятті органом доходів і зборів письмового рішення про коригування митної вартості товарів декларант або уповноважена ним особа може здійснити коригування заявленої митної вартості у строк, встановлений частиною другою статті 263 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 263 МК України, у разі відмови у прийнятті митної декларації або в митному оформленні товарів, у тому числі у зв`язку з прийняттям органом доходів і зборів рішення про коригування митної вартості товарів нова митна декларація подається органу доходів і зборів, який здійснює митне оформлення товарів, не пізніше 10 робочих днів з дати такої відмови, якщо товари протягом зазначеного часу не розміщено на складі тимчасового зберігання чи на складі органу доходів і зборів.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття спірних рішень стали сумніви відповідача щодо можливості визначення цінової складової митної вартості товару без надання позивачем додатково запитаних митним органом документів.
Відповідно до ст. 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з ч. 5 ст. 58 МК України, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
У відповідності до ч. 2 ст. 57 МК України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться в України відповідно до режиму імпорт є метод за ціною договору (контракту), тобто за ціною, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.
Частиною 6 ст. 54 МК України встановлено, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МК України, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МК України; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Рішення митного органу про відмову у митному оформленні за ціною договору та коригуванні митної вартості повинно відповідати критеріям, передбаченим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як під час митного оформлення, так і під час судового розгляду, відповідач мотивував рішення про коригування митної вартості, тим, що подані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, у зв`язку з чим, відповідач зобов`язав позивача надати додаткові документи.

При цьому, необхідно зазначити, що факт того, що рівень задекларованої митної вартості товару значно нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, сам собою не може бути підставою для витребування додаткових документів; цей факт є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів. І лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МКУ, є підставою для витребування додаткових документів.

Вказана правова позиція викладена у Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 березня 2017 р. за №2 «Про Довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року.

Відповідно до ст. ст. 49, 50 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Статтею 50 МК України визначено, що відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Згідно зі ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

При цьому застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Разом з цим, за правилами цієї статті, прийняте митним органом рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 54 МК України, орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до пунктів 2, 4 ч.2 ст.55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Вказаної правової позиція дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, у своїй постанові вц 19.02.2019 року по справі №814/1888/16.

Між тим, як вбачається з рішень про коригування митної вартості товарів, в них зазначені лише номера, дати митних декларацій, на підставі яких здійснено коригування митної вартості, опис товару та вартість за одиницю товару. Проте, митним органом не наведено пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та не зазначено докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, що, на думку суду, не дає підстав вважати такі рішення обґрунтованими та мотивованими у контексті норм пунктів 2, 4 ч.2 ст.55 Митного кодексу України.

Згідно з положеннями ч.6 ст.54 МК України, підставами для відмови у коригуванні митної вартості, серед іншого, є неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу.

Однак, як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, яких саме документів не було надано Товариством з обмеженою відповідальністю "БРЕНДСТАФ" до митниці, відповідач не зазначив.

Пунктом 6 ч.2 ст.53 Митного кодексу України визначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

В той час як пунктом 10.1 Контракту передбачено «Оплата за поставлений Товар производится в долларах США.».

Згідно з п. 9.1. Контракту: «Цена Товара рассчитывается согласно условиям поставки DАР погранпереход ст. Соловей (Российская Федерация, 439701)/ст. Тополи (Украина, 431801) (Инкотермс-2010) и определяется Дополнениями на каждую партию Товара, как это предусмотрено разделом 1 настоящего Контракта».

Отже, суд зазначає, що з огляду на визначені зовнішньоекономічним контрактом від 04.06.2019 року №РМ11-2020 умови поставки, всі витрати із завантаження, пакування та транспортування товару вже є включеними продавцем у фактурну вартість товару, відтак, додаткові витрати на страхування та транспортування товару до порту, згідно з вимогами частини десятої статті 58 Митного кодексу України, Товариство з обмеженою відповідальністю "БРЕНДСТАФ" не понесло.

За таких обставин, суд вважає, що вимоги відповідача про необхідність надання декларантом додаткових документів на підтвердження вказаних відомостей є неправомірними, а коригування митної вартості, заявленої Товариством, на цій підставі - необґрунтованим.

Зазначеної позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 14 серпня 2018 року у справі №821/1617/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Таким чином, методи визначення митної вартості товарів можуть бути підрозділені на: а) основний; б) другорядні. Крім того, митним законодавством передбачена система другорядних методів. Під час визначення митної вартості товарів учасник митних відносин може застосувати тільки один із різновидів методів - основний метод або ж конкретний другорядний метод. Застосування методу визначення вартості товарів повинно бути обґрунтованим.

Суд звертає увагу на те, що пріоритетним до застосування є саме основний метод. Це, відповідно, обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару. Тільки у випадку відсутності необхідних умов для застосування основного методу повинні застосовуватися методи, закріплені положеннями пункту другого частини першої статті 57 Митного кодексу України, які застосовуються у субсидіарному порядку - учасник митних відносин обирає один із системи другорядних методів. Про субсидіарний характер застосування другорядних методів свідчить зміст положень частини третьої статті 58 Митного кодексу України.

За правилами ч. 3 ст. 58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до частини десятої ст.58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються подальші витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України (пункт 5) та витрати на страхування цих товарів (пункт 7).

Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Таким чином, документальне підтвердження в аспекті відповідних митних процедур має своїм завданням підтвердити: а) заявлену митну вартість товарів; б) обраний суб`єктом господарювання метод визначення такої вартості.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 Митного кодексу України).

За правилами ч. 5 ст. 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Зі змісту ст. 53 МК України слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Вказана норма кореспондується з положенням ч. 3 ст. 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Водночас, ч. 3 ст. 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10-ти календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

У розумінні наведених статей Митного кодексу України, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи, зазначені у частині другій статті 53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Так, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

У свою чергу, ненаведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 09.04.2019 року у справі №826/10733/15, від 19.02.2019 року у справі №826/2312/16.

Отже, умовою, з якою закон пов`язує право митниці самостійно розраховувати митну вартість заявлених декларантом товарів, є наявність документально підтверджених обставин, що свідчать про заявлення декларантом неповних та/або недостовірних відомостей про товар та ціну, яку за нього сплачено.

Відповідно, рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Як встановлено під час судового розгляду, в документах, поданих позивачем до митного оформлення, відсутні будь-які розбіжності, як це стверджує відповідач.

Необхідно також зазначити, що витребовувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Зі змісту положень розділу ІІІ («Митна вартість товарів та методи її визначення») Митного кодексу України випливає, що в аспекті реалізації процедур із визначення митної вартості товарів основоположну роль відіграє принцип обґрунтованості. Так, зокрема, митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обґрунтованості при: а) встановленні належного до застосування методу визначення митної вартості товарів; б) встановленні достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів.

Відповідно до положень п. 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно, рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Аналогічна позиція знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 року у справі 21-591а15, постанові Верховного Суду від 14.08.2018 року у справі №821/1617/17 та постанові Верховного Суду від 22.10.2019 року у справі №140/231/19.

Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, зокрема, ті, що подавались під час митного оформлення, а саме, копії: контракту, додатків до контракту, специфікації, прайс-листи, пакувальні листи, інвойси, митні декларації, міжнародні товаро-транспортні накладні, суд дійшов висновку, що факт продажу товару саме продавцем товару - Petromobil LTD є документально підтвердженим.

Враховуючи викладене, позивач під час митного оформлення надав всі можливі у цьому випадку документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору.

Водночас, відповідач не довів наявності у нього обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого ТОВ «БРЕНДСТАФ» товару та протиправність оскаржуваних рішень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 24 Митного кодексу України, кожна особа має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, в межах даної справи відповідачем не доведено правомірності прийнятих рішень. В свою чергу, доводи позивача підтверджені належними та достатніми доказами.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду, в розмірі 4540,00 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням №84 від 16.03.2021 року.

Отже, оскільки позовну заяву задоволено, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 4540,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "БРЕНДСТАФ" до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішень - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Державної митної служби України Дніпровської митниці про коригування митної вартості товарів: №UA110080/2020/100057/1 від 29.12.2020 року, №UA110080/2020/100052/1 від 17.12.2020 року, №UA110080/2020/100053/1 від 17.12.2020 року, №UA110080/2020/100046/1 від 02.12.2020 року, №UA110080/2020/100045/1 від 02.12.2020 року, №UA110080/2020/100056/1 від 23.12.2020 року, №UA110080/2020/100059/1 від 30.12.2020 року, №UA110080/2020/100058/1 від 30.12.2020 року.

Визнати протиправними та скасувати картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Державної митної служби України Дніпровської митниці: №UA110080/2020/00283, №UA110080/2020/00271, №UA110080/2020/00272, №UA110080/2020/00217, №UA110080/2020/00216, №UA110080/2020/00280, №UA 110080/2020/00286, №UA110080/2020/00285.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БРЕНДСТАФ" () за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці Держмитслужби судові витрати зі сплати судового збору у сумі 4540,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) В.В. Кальник

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя В.В. Кальник

21.05.2021

Рішення не набрало законної сили 21 травня 2021 р.

Суддя В.В. Кальник