Справа № 665/571/21
Суддя: Пилипенко І. О.
Дата ухвалення: 2021-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Рішення набрало чинності "___"_________20____р. Справа № 665/571/21

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2021 р. Чаплинський районний суд Херсонської області в складі:

головуючої судді Пилипенко І.О.,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Чаплинка Херсонської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділення поліції №2 Скадовського районного відділу поліції ГУНП в Херсонській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

В С Т А Н О В И В:

20 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділення поліції №2 Скадовського районного відділу поліції ГУНП в Херсонській області, у якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення в розмірі 3400 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №4047935 від 10 квітня 2021 складеного інспектором відділення №2 Скадовського районного відділу поліції ГУНП в Херсонській області Севрюком А.О.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржувана постанова є необґрунтованою так не відповідає нормам чинного законодавства, оскільки жодного доказу на яких ґрунтується висновок про вчинення ним адміністративного правопорушення не наведено та протиправність дій не встановлено. Крім того при винесенні оскаржуваної постанови йому не було роз`яснено його права та обов`язки, які визначені ст.. 268 КУпАП, тому вважає що вказана постанова підлягає скасуванню.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги та просив суд позов задовольнити. Суду пояснив, що переганяючи самохідний оприскувач по польовій дорозі був зупинений працівниками поліції, які після перевірки документів винесли постанову про притягнення його до відповідальності. При цьому вказує, що дійсно керування самохідним оприскувачем підпадає під категорію «інші самохідні машини», якої в нього немає, однак оскільки відсутні докази його вини, то винесена постанова на його думку є незаконною. Просить позов задовольнити.

Представник відділення поліції №2 Скадовського районного відділу поліції ГУНП в Херсонській області у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового розгляду, відзиву на позов не подав.

Заслухавши позивача, дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

10 квітня 2021 року інспектором сектору поліції відділення №2 Скадовського РВП ГУНП в Херсонській області Севрюком Андрієм Олександровичем винесена постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №4047935, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. Вказана постанова під підпис вручена порушнику, про що зроблено відповідний запис.

Відповідно до змісту вказаної постанови, 10 квітня 2021 року о 13 год. 48 хв. ОСОБА_1 керував самохідним оприскувачем, д.н. НОМЕР_1 , який належить ПП «Рін Агро» без відповідної категорії, чим порушив п.2.1.а ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 126 КУпАП.

Не погоджуючись із винесеною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом, де в підтвердження своєї невинуватості посилався лише на ту обставину, що відсутні докази, які підтверджують його вину у вказаному правопорушенні та те, що інспектором йому не було роз`яснено його права, передбачені ст. 268 КУпАП.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Відповідно до п.1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п.1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Підпунктами 2.1 а, ґ ПДР України визначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; ґ) чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Частиною 2 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, а саме накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення врегульований статтею 288 КУпАП. Відповідно до пункту третього частини першої цієї норми, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

У випадках, передбачених частиною першою статті 258 КУпАП, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова по справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 КУпАП.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, уповноважена посадова особа органу поліції відповідно до статті 283 КУпАП виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення врегульовано Главою 22 КУпАП.

Згідно з вимогами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту пункту 1 статті 247 КУпАП слідує, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення на транспорті» роз`яснено судам, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до статті 283 КУпАП постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до п. 5 Розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП. Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Відповідно до п. 10 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 № 1376, при винесенні постанови по справі про адміністративне правопорушення у ній зазначаються, зокрема:у графі «посада, найменування органу поліції, звання, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка винесла постанову» - прізвище, ім`я, по батькові посадової особи органу поліції, яка винесла постанову, та орган поліції (повністю, без скорочень); у графі «установив» - число, місяць, рік, час та місце вчинення адміністративного правопорушення, а також обставини і суть правопорушення, установлені при розгляді матеріалів адміністративної справи; у графі «ураховуючи, що громадянин(ка)» - прізвище та ініціали правопорушника; у графі «постановив» - уповноважена посадова особа органу поліції з урахуванням та зазначенням обставин, що пом`якшують (стаття 34КУпАП) чи обтяжують (стаття 35КУпАП) відповідальність за адміністративне правопорушення, зазначає прийняте у справі рішення.

Відповідно до статті 258 КУпАП примірник постанови має бути врученим позивачу на місці події (або надісланим поштою, якщо правопорушник відмовився від отримання постанови на місці події).

Як вбачається з оскаржуваної постанови, остання містить всі необхідні відомості, зазначені у вище перелічених вимогах законодавства: в ній зазначено посадову особу, яка прийняла постанову (повністю без скорочень зазначено прізвище, ім`я, по батькові, посаду), дату розгляду справи; місце скоєння правопорушення, відомості про особу, що скоїла правопорушення; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Про отримання ОСОБА_1 копії примірника оскаржуваної постанови про що зроблено відповідний запис.

З наданих позивачем документів, що долучені до позовної заяви вбачається, що 14 грудня 2015 року Держсільгоспінспекцією в Херсонській області йому видано посвідчення тракториста машиніста НОМЕР_2 , відповідно до якого він отримав право керування категоріями машин, що відносяться до кат А1 (потужністю двигуна до 73.5 кВт), А2 (потужністю понад 73.5 кВт) та В1 (самохідні зерно та кукурудзозбиральні машини).

У свою чергу відповідно до свідоцтва про реєстрацію машини НОМЕР_3 від 19.04.2017 року самохідний оприскувач, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2016 року випуску що належить ПП «РІн Агро» та яким 10.04.2021 року керував ОСОБА_1 має двигун потужністю 183.00 кВт, що відноситься до категорії машин на керування яких видається відповідне посвідчення тракториста машиніста, зазначеної «Н», тоді як відповідно до надано позивачем посвідчення, права керування такими машинами він не отримував.

Тобто, інспектор поліції, на місці перевірки документів, встановивши на основі переданих йому документів (свідоцтва про реєстрацію, та посвідчення тракториста-машиніста) відсутність у ОСОБА_1 права керування самохідним оприскувачем виніс постанову про накладення на нього адміністративного стягнення, відповідно до ч.2 ст. 126 КУпАП. Вказані обставини підтверджуються саме наявними у ОСОБА_1 документами - свідоцтвом про реєстрацію, та посвідченням тракториста-машиніста, що долучені до матеріалів справи та спростовують його доводи, щодо відсутності доказів вчинення адміністративного правопорушення, так як факту керування вказаним транспортним засобом у зазначений в постанові час та місце він не заперечував.

Також суд вважає, що відсутність підпису у постанові про накладення адміністративного стягнення ЕАН №4047935 в графі про роз`яснення прав та обов`язків саме по собі не свідчить про незаконність винесення оскаржуваної постанови, а також про те, що відповідачем не було дотримано прав ОСОБА_1 під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Крім того, в ході судового розгляду справи позивач жодним чином не заперечував факту порушення ним Правил дорожнього руху, та посилався лише на відсутність доказів його вини, що не відповідає дійсності, так як вказані обставини підтверджуються наданими ним документами.

Відповідно до вимог частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Положеннями частини другої статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу вимог статті 62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зважаючи на те, що правомірність дій щодо винесення оскаржуваної постанови, вбачається з наданих позивачем документів та є очевидною на підтвердження вчинення позивачем правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності та судом не встановлено обставин, що спростовують факт вчинення адміністративного правопорушення, суд вважає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення є правомірною та підстави для її скасування відсутні, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 9, 10, 11, 72-77, 241-244, 293, 295, 286 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Пилипенко