Справа № 430/646/21
Суддя: Дьоміна О. П.
Дата ухвалення: 2021-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №430/646/21
Провадження №2-а/430/12/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року смт. Станиця Луганська

Станично-Луганський районний суд Луганської області у складі головуючої судді Дьоміної О.П., за участю секретаря судового засідання Савченко К.Є., позивачки ОСОБА_1 , відповідача Ролінського Я.Р., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Луганського прикордонного загону імені героя України полковника Євгенія Пікуса Державної прикордонної служби України та начальника 1 віпс впс «Станиця Луганська» старшого прикордонних нарядів в контрольному пункті в`їзду-виїзду «Станиця Луганська» капітана Ролінського Ярослава Романовича про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

До Станично-Луганського районного суду Луганської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Луганського прикордонного загону імені героя України полковника Євгенія Пікуса Державної прикордонної служби України та начальника 1 віпс впс «Станиця Луганська» старшого прикордонних нарядів в контрольному пункті в`їзду-виїзду «Станиця Луганська» капітана Ролінського Я.Р. про скасування постанови відповідача від 03.04.2021 року №148590 про накладення на неї адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 5 100 грн. та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Ухвалою суду від 13.04.2021 року позов залишено без руху для усунення недоліків, а саме необхідності надання суду документу про сплату судового збору. 23.04.2021 року на адресу суду від позивачки надійшла заява разом з платіжним документом про сплату нею судового збору в сумі 454 грн.

26.04.2021 року судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду у відкритому судовому засіданні з урахуванням особливостей визначених ст. ст. 268-2722, 286 КАС України.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивачка в обґрунтування заявлених вимог зазначила, що постановою №148590 від 03.04.2021 року її було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5 100 грн. Позивачка вважає постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, посилаючись на те, що в її діях відсутня обов`язкова ознака складу адміністративного правопорушення вина, постанова складена начальником 1 віпс впс «Станиця Луганська» старшого прикордонних нарядів в контрольному пункті пропуску в`їзду-виїзду «Станиця Луганська» капітаном ОСОБА_2 з порушеннями, оскільки не були враховані важливі обставини справи. Позивачка також зазначила, що підставою для накладення на неї стягнення є те, що за даними прикордонної служби вона у період з 21.03.2021 року по 03.04.2021 року здійснила виїзд на тимчасово окуповану територію поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду до території РФ, тим самим уникла процедури проходження контролю в`їзду-виїзду та обліку осіб, з посиланням в якості доказів на наявну інформацію в базі даних «Журнал в`їзду-виїзду осіб ПТК АПК «Гарт-1/П», КПВВ «Станиця Луганська», та порушила п. 3, п.7 та п.21 «Порядку в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій». Крім того, ОСОБА_1 вказала, що в постанові зазначено, що обставин, які б пом`якшували її провину, не виявлено, однак, вона не згодна з даними доводами, з огляду на те, що під час складання постанови були порушені вимоги ст. 245 КУпАП, а саме: не було здійснено повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. Підставою, за якою позивачка перетнула кордон через непрацюючий пункт пропуску на кордоні з РФ є те, що відповідно до п. 2.2 так званого Указу №УГ-626/20 від 02.10.2020 року «Про деякі питання перетину тимчасового пункту пропуску Станиця Луганська», виданого угрупуванням «ЛНР», що діє у супротив законів України, встановлені обмеження для перетину КПВВ «Станиця Луганська», а саме: для осіб, що мають реєстрацію на тимчасово непідконтрольній території України один раз на 30 днів. Причиною частого приїзду до м. Щастя позивачка зазначає наявність в неї хворої матері, яка потребує догляду. На підтвердження даного факту ОСОБА_1 були надані прикордонникам всі необхідні документи, але вони не прийняли вказаний факт до уваги. Таким чином, на думку позивачки, під час прийняття рішення про застосування адміністративного стягнення, не були враховані приписи ст. 34 КУпАП, згідно з якими обставинами, що пом`якшують відповідальність є збіг тяжких особистих чи сімейних обставин. Також, позивачка зазначає, що не були враховані приписи ст. 18 КУпАП, згідно з якими, не є адміністративним правопорушенням дія, вчинена у стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, при захисті прав і свобод громадян. Відповідно до ст. 202 СК України ОСОБА_1 несе обов`язок щодо утримання своєї матері та надання їй допомоги, особливо коли остання знаходиться у загрозливому для життя стані. З оскаржуваної постанові вбачається, що позивачка 03.04.2021 року порушила правила перетину державного кордону України та вказано, що вчинене нею правопорушення кваліфікується за ч. 2 ст. 204-2 КУпАП, але не зазначено даних щодо доказів порушення порядку перетину Держаного кордону, що свідчить про недоведеність дій позивачки, як правопорушника. Разом з тим, сам факт визнання особою вини не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень про накладення на таку особу стягнення за відсутності інших належних доказів. Таким чином, під час перетину КПВВ, не маючи фахової правової освіти, позивачка під моральним тиском підписала усі надані їй документи, оскільки бажала скоріше поїхати до матері, яка на той момент потребувала її допомоги. А відтак позивачка вважає себе невинною, а тому і звернулася з цим адміністративним позовом до суду, в якому просила скасувати постанову про накладення на неї адміністративного стягнення за №148590 від 03.04.2021 року та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Від відповідача - Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгена Пікуса Державної прикордонної служби до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив суд в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що позивачкою порушено вимоги ст. 288 КУпАП, а саме - скарга подається в орган (посадовій особі), який виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення, якщо інше не встановлено законодавством України. Статтею 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного Суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено, що в`їзд осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзд осіб, переміщення товарів з таких територій здійснюються через контрольні пункти в`їзду-виїзду. Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів із таких територій визначений Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2019 року за №815, в якому визначено, що в`їзд/виїзд осіб, у тому числі транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, а також переміщення товарів на тимчасово окуповані території та з таких територій здійснюється виключно через визначені контрольні пункти відповідно до вимог цього Порядку. 03.04.2021 року на ділянці проведення операції об`єднаннях сил в межах Донецької та Луганської областей функціонували визначені КПВВ про що наявна інформація в Інтернет виданнях та на сайтах Операції об`єднаних сил Державної прикордонної служби, Східного регіонального управління та відповідних прикордонних загонів, а також окупаційною владою ТОТ України здійснювався пропуск громадян через КПВВ «Новотроїцьке» та «Станиця Луганська» з 08.00 до 16.00, про роботу, яких та кількість осіб, які здійснили виїзд з ТОТ України у Донецькій та Луганській областях і в`їзд до таких територій у визначеному КПВВ постійно інформують в Інтернет виданнях та на сторінках у соціальних мережах Операції об`єднаних сил, сайтах Державної прикордонної служби. Східного регіонального управління та відповідних прикордонних загонів, у зв`язку з чим позивачка мала фізичну можливість в законний спосіб здійснити виїзд з ТОТ України. 03.04.2021 року відповідно до наявної бази даних, було встановлено, що позивачка 20.03.2021 року здійснила виїзд з контрольованої території України до Російської Федерації через ППр «Мілове». Після цього, було встановлено, в період з 21.03.2021 року по 03.04.2021 року ОСОБА_1 здійснила в`їзд до тимчасово окупованої території України поза контрольними пунктами в`їзду/виїзду (до території РФ), уникла проходження контролю в`їзду-виїзду та обліку осіб, з посиланням в якості доказів на наявну інформацію в базі даних «Журнал в`їзду-виїзду осіб ПТК АПК «Гарт-1/П», КПВВ «Станиця Луганська», та порушила п. 3, п.7 та п.21 «Порядку в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій», затвердженого Постановою КМ України від 17.07.2019 року №815. Позивачкою було надано пояснення, в яких вона зазначила, що 22.03.2021 року здійснила в`їзд до тимчасово окупованої території України з території РФ через тимчасово непрацюючий пункт пропуску «Ізварине». Під час дачі пояснень позивачка не висказувала будь-яких заперечень, або зауважень до змісту відібраних пояснень та не надавала будь-яких документів, які звільняли б її від адміністративної відповідальності, або пом`якшували б її відповідальність за адміністративне правопорушення. Факт порушення порядку в`їзду до тимчасово окупованої території доведено витягом з бази даних «Журнал в`їзду-виїзду осіб ПТК АПК «Гарт-1/П», КПВВ «Станиця Луганська», наявним в матеріалах справи. Відповідно до даного витягу відсутні дані проходження контролю в`їзду/виїзду з тимчасово окупованої території України у визначений законодавством України спосіб. Отже ОСОБА_1 скоїла однорідне правопорушення повторно протягом року, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, тобто відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-2 КУпАП. В матеріалах справи про адміністративне правопорушення наявні пояснення ОСОБА_1 , написані нею власноруч, згідно яких остання підтвердила факти викладені у постанові про накладення адміністративного стягнення та зазначила, що під час в`їзду до тимчасово окупованої території України з території РФ заходи оформлення представниками Державної прикордонної служби України не здійснювалися, намагання здійснити виїзд з тимчасово окупованої території України встановленим порядком не підтвердила, скоєне нею правопорушення та накладене за неї стягнення не оспорювала. Крім того, в свої поясненнях позивачка не вказала інформацію щодо необхідності частого приїзду до м. Щастя у зв`язку з хворобою матері, будь-яких підтверджуючих цей факт документів не було надано. Також в матеріалах справи наявний рапорт інспектора прикордонної служби 1 категорії з відділення інспекторів прикордонної служби ВПС «Станиця Луганська» Барабана М., в якому зазначено, що під час прикордонного контролю за допомогою підсистеми «Ризик» та опитування було встановлено, що ОСОБА_1 порушила порядок виїзду з тимчасово окупованої території України. Крім того, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення наявні: пам`ятка, якою до ОСОБА_1 доведені положення ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, заява останньої, згідно якої вона відмовилась від надання безоплатної вторинної допомоги.

Від відповідача начальника 1 ВІПС ВПС «Станиця Луганська» капітана Ролінського Я.Р. надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив суд в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що 03.04.2021 року інспектор прикордонної служби 1 категорії 3 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Станиця Луганська» прапорщик ОСОБА_3 виконував обов`язки у прикордонному наряді «Перевірка документів». Під час здійснення контролю в`їзду/виїзду відносно ОСОБА_1 , яка прибула з тимчасово окупованої території України ним було встановлено, що остання постійно проживає на тимчасово окупованій території України, водночас в базі даних Державної прикордонної служби України інформація про в`їзд ОСОБА_1 до тимчасово окупованої території України через визначені контрольні пункти в`їзду/виїзду відсутня. В своїх поясненнях ОСОБА_1 пояснила, що в`їзд до тимчасово окупованої території України здійснила з РФ через тимчасово непрацюючий пункт пропуску «Ізварине». Таким чином в період з 21.03.2021 року особа здійснила в`їзд до тимчасово окупованої території України поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду, відповідно в її діях вбачається порушення вимог частини першої статті 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» та п. 3, п.7 та п.21 «Порядку в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2019 року №815, тобто скоєння правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 204-2 КУпАП. Для встановлення більш детальних обставин, у позивачки було відібрано пояснення, які вона надала самостійно, в якому зазначила що здійснила виїзд з ТОТУ до РФ через ППр «Ізварине». Крім того, в свої поясненнях позивачка не вказала інформацію щодо необхідності частого приїзду до м. Щастя у зв`язку з хворобою матері, будь-яких підтверджуючих цей факт документів не було надано. Таким чином, оскільки в діях ОСОБА_1 вбачалися ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-2 КУпАП, ОСОБА_3 здійснив доповідь старшому прикордонних нарядів в КПВВ «Станиця Луганська» капітану ОСОБА_2 , який був уповноваженою особою розглядати справи про адміністративні правопорушення. Особі, яка притягається до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення, протидію якому відповідно до ст. 222-1, п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП, віднесено до компетенції Держприкордонслужби, були роз`ясненні права передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, а також особа відмовилась від надання безоплатної вторинної допомоги. Відповідно до Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення затвердженої наказом МВС України від 18.09.2013 №898 від імені Держприкордонслужби розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 22-1 КУпАП та накладати адміністративні стягнення мають право начальники підрозділів (відділень (груп) інспекторів прикордонної служби, які безпосередньо виконують завдання з охорони державного кордону України, старші прикордонних нарядів у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон або контрольних пунктах в`їзду/виїзду. Відповідно до ч. 1 ст. 258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не було складено у зв`язку з тим, що при відібранні пояснень особа зазначала, що допущене правопорушення не буде оспорювати. Твердження позивачки про те, що постанова про накладення адміністративного стягнення не містить жодного доказу вчинення нею адміністративного правопорушення є свідомим введенням в оману суд та дискредитацією Державної прикордонної служби України, як державного органу, з метою уникнення останньою відповідальності за умисне вчинення адміністративного правопорушення. В базах даних Державної прикордонної служби України після в`їзду ОСОБА_1 на тимчасово окуповану територію України через КПВВ «Станиця Луганська» 22.01.2021 року наявна інформація про її виїзд з тимчасово окупованої території через КПВВ «Станиця Луганська» 03.04.2021 року. 25.01.2021 року ОСОБА_1 здійснила в`їзд до контрольованої території України через ППр «Мілове», за що особу було притягнуто до адміністративної відповідальності, згодом 21.03.2021 року ОСОБА_1 здійснила виїзд з контрольованої території України через ППр «Мілове». Таким чином, оскільки облік осіб, які перетнули межі тимчасово окупованої території України в базі даних Державної прикордонної служби України є обов`язковою умовою прикордонного контролю, тому відсутність такої інформації в базі даних прямо вказує на порушення ОСОБА_1 встановленого порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї. З наведеного вище вбачається, що факт порушення порядку в`їзду до тимчасово окупованої території України поза встановленими КПВВ ОСОБА_1 підтверджено особисто, а саме наданими письмовими поясненнями уповноваженій посадовій особі, яка виявила правопорушення та уповноваженій посадовій особі, яка розглядала справу та виносила постанову, про що і зазначено в постанові за №148590 від 03.04.2021 року. ОСОБА_1 в позові зазначила підставу, за якою перетинала кордон через непрацюючий пункт пропуску на кордоні з РФ, п. 2.2 так званого Указу №УГ-626/20 від 02.10.2020 року «Про деякі питання перетину тимчасового пункту пропуску Станиця Луганська», виданого угрупуванням «ЛНР», що діє у супротив законів України, встановлені обмеження для перетину КПВВ «Станиця Луганська», а саме: для осіб, що мають реєстрацію на тимчасово непідконтрольній території України один раз на 30 днів. В той же час, ОСОБА_4 надала до адміністративного позову зовсім інший документ, а саме УГ-359/20 від 10.06.2020 року. Крім того, якщо дослідити інформацію, наявну в базах даних Державної прикордонної служби України, то 22.01.2021 року позивачка здійснила в`їзд до тимчасово окупованої території України через КПВВ «Станиця Луганська», таким чином, відповідно до вищезазначених незаконних документів, вона мала право виїхати з тимчасово окупованої території України через КПВВ «Станиця Луганська», але все ж вона здійснила виїзд з тимчасово окупованої території України через недіючий пункт пропуску. І так само, 21.03.2021 року, здійснила в`їзд до тимчасово окупованої території України через недіючий пункт пропуску, хоча с того моменту минуло майже два місяці. Причиною, за якою ОСОБА_4 здійснила в`їзд до тимчасово окупованої території України поза КПВВ, остання зазначила збіг тяжких особистих чи сімейних обставин, а саме: догляд за хворою матір`ю. В той же час, мати позивачки мешкає на контрольованій території України, КПВВ «Станиця Луганська» на момент правопорушення функціонував, на вимоги незаконного указу їй було дозволено здійснити в`їзд. Таким чином, позивачка в позовній заяві не вказала причину, яка спонукала її здійснити в`їзд до тимчасово окупованої території України поза КПВВ. Відповідач вказує, що обставини викладені в позовній заяві повністю відрізняються від наявних в матеріалах доказів, у зв`язку з чим вважає, що позивачка свідомо вводить суд в оману щодо фактичних обставин справи. Виходячи з вищевикладеного, відповідач просить у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності відмовити за в повному обсязі.

Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити.

Представник відповідача Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгена Пікуса Державної прикордонної служби у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Допитаний судом відповідач - начальник віпс впс «Станиця Луганська» старшого прикордонних нарядів в контрольному пункті в`їзду-виїзду «Станиця Луганська» капітана ОСОБА_2 підтвердив факт винесення відносно позивачки оскаржуваної нею постанови, пояснив, що права позивачки під час складання постанови порушені не були, вона добровільно відмовилась від надання їй безоплатної вторинної правової допомоги, провину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-2 КУпАП визнала повністю та погодилася, додала, що оскаржувати постанову не буде.

Вислухавши позивачку та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку:

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З матеріалів справи вбачається, що 03.04.2021 року начальником 1 віпс впс «Станиця Луганська» старшим прикордонних нарядів в контрольному пункті в`їзду-виїзду «Станиця Луганська» капітаном Ролінським Я.Р. винесено постанову за №148590 у справі про адміністративне правопорушення, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-2 КУпАП та накладено штраф у розмірі 5 100 грн.

Так в оскаржуваній позивачкою постанові зазначено, що 03.04.2021 року о 09 годині 25 хвилин в КП в`їзду-виїзду «Станиця Луганська» дорожній коридор №6 «Станиця-Луганська Щастя Новоайдар» під час здійснення контролю в`їзду/виїзду з тимчасово окупованої території України до контрольованої території України було виявлено ОСОБА_1 , яка 21.01.2021 року о 22 год. 52 хв. здійснив виїзд з контрольованої території України до території Російської Федерації через пункт пропуску «Мілове». В період з 21 березня 2020 року по 03 квітня 2021 року було встановлено, що особа здійснила в`їзд до тимчасово окупованої території України поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду (до території Російської Федерації), уникнула проходження контролю в`їзду-виїзду та обліку як обов`язкову вимогу відносно кожної особи, що підтверджується витягом з обліку осіб за наявною базою даних «Журналу в`їзду-виїзду осіб ПТК АПК «Гарт-1/П» КПВВ «Станиця Луганська», тобто своїми діями порушила вимоги п, 3, п.7. п, 21 «Порядку в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій» затвердженого Постановою КМ України від 17.07.2019 року №815.

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд враховує наступне:

Згідно ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 1ст. 204-2 КУпАП - порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї - тягне за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частина 2 цієї статті передбачає відповідальність за ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за правопорушення, передбачене частиною першою цієї статті.

З пункту 3 Порядку в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2019 року за №815, вбачається, що в`їзд/виїзд осіб, у тому числі транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, а також переміщення товарів на тимчасово окуповані території та з таких територій здійснюється виключно через визначені контрольні пункти відповідно до вимог цього Порядку.

Згідно ст. 222-1 КУпАП - органи Державної прикордонної служби України розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду - виїзду, порушенням іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні і транзитного проїзду через її територію, невиконанням рішення про заборону в`їзду в Україну, порушенням порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України або виїзду з неї, а також з порушенням порядку в`їзду до району проведення антитерористичної операції або виїзду з нього (стаття 202, частина друга статті 203, стаття 203-1 (щодо порушень, виявлених у пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України, контрольному пункті в`їзду-виїзду або контрольованому прикордонному районі), статті 204-2, 204-4).

Зі змісту ст. 258 КУпАП вбачається, що протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених, зокрема, ст. 204-2 КУпАП (у випадках виявлення цих правопорушень у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України чи контрольних пунктах в`їзду-виїзду), якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 268 КУпАП визначено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В розумінні ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1,4 статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Статтею 74 КАС України встановлено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінка доказів здійснюється судом за правилами статті 90 КАС України, відповідно до приписів якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП - обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.

Суд вважає, що в матеріалах справи відсутні будь-які достовірні і достатні докази наявності в діях ОСОБА_1 того складу адміністративного правопорушення, який вказано в оскаржуваній постанові. Зокрема, відповідачем ОСОБА_2 та представником відповідача - Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгена Пікуса Державної прикордонної служби не надано жодних доказів того, що позивачка перетнула державний кордон України саме в той спосіб, та в тому місці (в пункті пропуску «Ізварине»), які вказані у оскаржуваній постанові та у відзивах на адміністративний позов. Посилання в постанові на те, що позивачка визнала свою вину суд не бере до уваги, оскільки, одного визнання вини позивачкою було б недостатньо для встановлення в її діях ознак адміністративного правопорушення, адже оскарживши постанову у справі про адміністративне правопорушення позивачка фактично відмовилася від визнання своєї вини.

Як вбачається з постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 серпня 2019 року по справі за №215/5304/16-а (2-а/215/47/17) - притягнення особи до адміністративної відповідальності здійснюється за умови повного з`ясування усіх обставин вчиненого нею адміністративного правопорушення та виявлення причин, що спричинили його вчинення. Для притягнення особи до адміністративної відповідальності не достатньо лише встановлення факту вчинення нею порушення, оскільки застосування передбачених нормами КУпАП заходів впливу, можливе лише за умови відсутності обставин, визначених статтями 17, 247 КУпАП та у разі, якщо вина особи повністю, доведена належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Таким чином, суд вбачає, що відповідачами не було надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів порушення позивачкою п.3 Порядку в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №815 від 17.07.2019 року, тобто вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-2 КУпАП.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» - суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Суд вважає, що відповідачі не виконали вимог ч. 2 ст. 77 КАС України та не довели правомірності прийнятого рішення відносно ОСОБА_1 , що є підставою для скасування постанови №148590 від 03.04.2021 року.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України - за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладені обставини щодо відсутності складу адміністративного правопорушення в діях позивача, суд вважає за необхідне скасувати оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тобто, якщо відповідачем у справі виступала посадова чи службова особа, то судові витрати стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, який є юридичною особою та в якому працює ця особа. При цьому, залучення такого суб`єкта владних повноважень до участі у справі в якості окремого учасника не вимагається.

Позивачкою був сплачений судовий збір в сумі 454 грн., що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 20.04.2021 року. Таким чином, враховуючи вищевикладене вказану суму судового збору слід стягнути на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань Луганського прикордонного загону (військової часини 9938), який є юридичною особою та до структури якого входить відділ прикордонної служби «Станиця Луганська» Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгена Пікуса.

Керуючись ст. ст. 2, 90, 139, 241-246, 255, 286, 294, 295, 297 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Луганського прикордонного загону імені героя України полковника Є.Пікуса Державної прикордонної служби України та начальника 1 віпс впс «Станиця Луганська» старшого прикордонних нарядів в контрольному пункті в`їзду-виїзду «Станиця Луганська» капітана Ролінського Ярослава Романовича про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову начальника 1 віпс впс «Станиця Луганська» старшого прикордонних нарядів в контрольному пункті в`їзду-виїзду «Станиця Луганська» капітана ОСОБА_2 за №148590 від 03.04.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-2 КУпАП, а відповідну справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Луганського прикордонного загону - військової часини 9938 (, місцезнаходження: Україна, Луганська область, м. Лисичанськ, проспект Перемоги, буд. 58) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий Кам`янобрідським РВ УМВС України в Луганській області 18.11.1997 року, РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частиною другою статті 299 КАС України.

Суддя О.П. Дьоміна