Справа № 120/1377/21-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2021-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

18 травня 2021 р. Справа № 120/1377/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Богоноса М.Б.,

за участю

секретаря судового засідання: Панасюк В.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Слюсар О.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління ДФС у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

УСТАНОВИВ

У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 (далі - позивачка) до Державної фіскальної служби України (далі - відповідач, ДФС України), третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління ДФС у Вінницькій області (далі - третя особа, ГУ ДФС у Вінницькій області).

У позовній заяві позивачка просить:

визнати протиправною бездіяльність ДФС України щодо невнесення посади заступника начальника ГУ ДФС у Вінницькій області до штатного розпису ГУ ДФС у Вінницькій області з посадовими обов`язками, що мали місце до її звільнення;

зобов`язати ДФС України затвердити чисельність, штатний розпис та кошторис Головного управління ДФС у Вінницькій області, з урахуванням посади, яку ОСОБА_1 обіймала до моменту її звільнення.

Ухвалою від 24.02.2021 відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження із проведенням підготовчого засідання.

У підготовчому судовому засіданні 18.05.2021 судом ініційовано розгляд процесуального питання щодо закриття провадження у справі оскільки встановлено, що спір виник з приводу невиконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.11.2020 по справі № 802/3961/15, а позовні вимоги спрямовані на зобов`язання ДФС України виконати вказану постанову суду апеляційної інстанції у бажаний для позивачки спосіб.

В усних поясненнях позивачка та її представник висловились проти закриття провадження пояснивши, що постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.11.2020 по справі № 802/3961/15 якою зобов`язано ДФС України (правонаступника Міністерства доходів і зборів України) поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління ДФС у Вінницькій області залишається невиконаною тривалий час. Тому звернення до суду із позовом у цій справі і його задоволення судом забезпечить повне виконання постанови суду від 12.11.2020 по справі № 802/3961/15 і, як наслідок, захист порушених незаконним звільненням прав позивачки стане ефективним.

При розгляді вказаного процесуального питання, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі із таких мотивів.

Наказом Міністерства доходів і зборів України від 26.10.2015 № 979-0 з підстав визначених Законом України "Про очищення влади" ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника головного управління Міндоходів у Вінницькій області. Також, наказом № 260-О від 27.10.2015 р. Головного управління Державної фіскальної служби України у Вінницькій області оголошено наказ № 979-о "Про звільнення ОСОБА_1 " та зобов`язано виплатити грошову компенсацію.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.11.2020 по справі № 802/3961/15-а визнано протиправними та скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України № 979-0 від 26.10.2015 та наказ Головного управління ДФС України у Вінницькій області № 260-О від 27.10.2015 "Про звільнення ОСОБА_1 " Як наслідок, зобов`язано ДФС України (правонаступника Міністерства доходів і зборів України) поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління ДФС у Вінницькій області.

На виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.11.2020 по справі № 802/3961/15-а, Державною фіскальною службою України 20.01.2020 прийнято наказ № 20-о «Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_1 ».

Позивачка звернулася до суду із позовом у цій справі, та із посиланням на правові висновки Верховного Суду зазначає, що рішення суду про її поновлення на роботі можна вважати виконаним лише у такому випадку, коли їй буде забезпечено фактичний доступ до роботи і можливість виконання посадових обов`язків, що були покладені на неї до неправомірного звільнення та оплатою праці.

Позивачка аргументувала позов й тим, що в цілях виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.11.2020 по справі № 802/3961/15-а ДФС України обмежилася лише прийняттям наказу від 20.01.2020 № 20-о «Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_1 » без фактичного допуску її до роботи. Однак з огляду на те, що посада вказана у постанові суду апеляційної інстанції від 12.11.2020 у штатному розписі ДФС України відсутня, рішення суду від 12.11.2020 залишається невиконаним.

Це стало приводом для звернення ОСОБА_1 із позовом у цій справі у якому вона просить визнати протиправною бездіяльність ДФС України щодо невнесення посади заступника начальника ГУ ДФС у Вінницькій області до штатного розпису ГУ ДФС у Вінницькій області з посадовими обов`язками, що мали місце до її звільнення та зобов`язати ДФС України затвердити чисельність, штатний розпис та кошторис Головного управління ДФС у Вінницькій області, з урахуванням посади, яку ОСОБА_1 обіймала до моменту її звільнення.

Вирішуючи питання про закриття провадження у справі, суд зазначає наступне.

Статтею 14 КАС України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами (ч. 1 ст. 370 КАС України).

Виконання судового рішення може відбуватися у добровільному та примусовому порядку, а судовий контроль за виконанням рішення суду здійснює суд, що його ухвалив.

Судом встановлено, що на виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.11.2020 у справі № 802/3961/15-а ДФС України прийнято наказ від 20.01.2021 № 20-о яким скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України від 26.10.2015 № 979-о "Про звільнення ОСОБА_1 " та поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника ГУ ДФС у Вінницькій області з 27.10.2015 (а.с. 15).

Позивачка не погодилася із повнотою виконання постанови суду яка набрала законної сили та звернулася до суду із позовом у цій справі, у якій просить зобов`язати відповідача виконати постанову від 12.11.2020 у спосіб затвердження чисельності, штатного розпису та кошторис Головного управління ДФС у Вінницькій області, з урахуванням посади, яку вона обіймала до моменту її звільнення

Однак при цьому позивачкою не враховано, що у межах позовного провадження у цій справі не можна зобов`язати відповідача виконувати чинне судове рішення у бажаний для неї спосіб. Виконання постанови від 12.11.2020 по справі № 802/3961/15-а є завершальною стадією судового провадження саме у справі № 802/3961/15-а.

Так, за приписами ст. 373 КАС України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Для забезпечення повного виконання судового рішення діє процедура його примусового виконання.

Питання примусового виконання рішень врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон від 02.06.2016 № 1404-VIII)

Частиною 1 статті 1 Закону від 02.06.2016 № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 18 Закону від 02.06.2016 № 1404-VIII).

Із інформації яка міститься у Автоматизованій системі виконавчого провадження встановлено, що 12.02.2021 органом Державної виконавчої служби України розпочато процедуру примусового виконання постанови суду від 12.11.2020 по справі № 802/3961/15-а.

Для забезпечення повноти примусового виконання судового рішення державний виконавець повинен вживати ряд заходів передбачених нормами Закону від 02.06.2016 № 1404-VIII. Саме на стадії виконання постанови від 12.11.2020 може бути надана оцінка способу та порядку її виконання і повноті виконання відповідачем обов`язку щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді.

У свою чергу, стягувач ( ОСОБА_1 ) наділена як Законом від 02.06.2016 № 1404-VIII так і процесуальним законом правом ініціювати контроль (у тому числі й судовий) за повнотою виконання рішення суду яке набрало законної сили.

При цьому, суд звертає увагу позивачки, на недопустимість зобов`язання суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення у іншій справі із конкретизацією способу та порядку виконання чинної постанови від 12.11.2020 по справі № 802/3961/15-а, адже один спір щодо звільнення позивачки із публічної служби повинен бути вирішеним у одній справі, а кінцевим його результатом повинно стати повне виконання ухваленої на її користь постанови суду апеляційної інстанції.

Крім цього, розділом IV КАС України врегульовано окремі процесуальні питання, пов`язані з виконанням судового рішення, та передбачено, що судовий контроль за виконанням судового рішення здійснює суд який його ухвалив. Способи судового контролю за виконанням судового рішення встановлені нормами статей 382 - 383 КАС України.

Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання нового позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення у бажаний для позивача чи відповідача спосіб.

Так, у постанові від 20.02.2019 року по справі № 806/2143/15 Верховний Суд дійшов висновку, що зазначені правові норми КАС України (статті 382, 383) мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з виконанням (невиконанням) судового рішення в цій справі.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що обраний позивачкою спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивачки стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а, від 06.02.2019 у справі № 816/2016/17, а також в постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15, від 11.12.2020 у справі № 826/13146/18.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто, якщо позивачка вважає, що бездіяльністю відповідача на виконання постанови у справі № 802/3961/15-а порушувалися її права, свободи чи інтереси, то вона вправі звертатися до суду в порядку ст. 382, 383 КАС України (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не у спосіб пред`явлення нового адміністративного позову.

З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивачка має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження та КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Відтак, вимоги про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яка допущена на виконання судового рішення, в іншому (новому) судовому провадженні не можуть розглядатися.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22.08.2019 у справі № 522/10140/17, від 21.11.2019 у справі № 802/1933/18-а.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 11.12.2020 у справі № 826/13146/18, вирішуючи подібний спір пов`язаний із виконанням судового рішення, у цій справі поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" слід тлумачити як поняття, що стосується спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а також спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

За вказаних обставин, суд зазначає, що ініційований позивачкою спір не може бути вирішеним як адміністративним судом так і в інших судових юрисдикціях, оскільки стосується вимог про зобов`язання відповідача виконати у бажаний для позивачки спосіб чинну постанову суду апеляційної інстанції від 12.11.2020 по справі № 802/3961/15-а.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 183 КАС України, за результатами підготовчого засідання суд може постановити ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Однак, оскільки, цей спір не може бути предметом судового розгляду, суд не роз`яснює заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд заявлених нею позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 239 КАС України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із таких мотивів.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 2 ст. 132 КАС України).

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору визначено Законом від 08.07.2011 № 3674-VI.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону від 08.07.2011 № 3674-VI, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Отже, для повернення сплаченої суми судового збору, позивачкою до суду повинно бути подано відповідне клопотання, а тому судом при вирішенні питання про закриття провадження у справі, рішення про повернення сплаченої суми судового збору не приймається.

Керуючись ст. 139, 238, 239, 248, 256, 295 КАС України суд

УХВАЛИВ

Провадження у справі № 120/1377/21-а за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління ДФС у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії закрити.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Богоніс Михайло Богданович