Справа № 620/3688/21
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2021-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2021 року Чернігів Справа № 620/3688/21

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Соломко І.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління Національної поліції в Чернігівській (далі-ГУНП в Чернігівській області, відповідач) про визнання протиправним, скасування наказу по особовому складу ГУНП в Чернігівській області № 70 о/с від 15.03.2021; поновлення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0097786) на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області з 22.03.2021.

Позов мотивований тим, що переміщення на іншу посаду та в іншу місцевість відбулось незаконно, з порушенням положень КЗпП України, без його згоди та Закону України «Про державну службу».

Ухвалою суду від 12.04.2021 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Представником відповідача подано відзив, в якому позовні вимоги не визнає та зазначає, що підставою видання оскаржуваного наказу слугував рапорт заступника начальника ГУНП в Чернігівській області підполковника поліції О. Комлик від 12.03.2021 про необхідність переміщення поліцейського ГУНП в Чернігівській області на рівнозначну посаду в порядку ст. 65 Закону № 580 - VІII (для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби). Відповідач вказує, що Закон України «Про Національну поліцію» №580-VIII є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Наказом начальника ГУНП в Чернігівській області № 51 о/с від 26.02.2021 старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0097786) призначено інспектором сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Чернігівського районного управління поліції ГУНП.

Наказом ГУНП в Чернігівській області № 70 о/с від 15.03.2021 позивача призначено інспектором сектору реагування патрульної поліції Корюківського районного відділу поліції ГУНП, звільнивши його з посади інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Чернігівського районного управління поліції ГУНП, з 22.03.2021 (а.с.8). Підставою для видачі вказаного наказу слугував рапорт та подання відповідно до ст. 65 (для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби) Закону України «Про Національну поліцію» від 12.03.2021.

Не погоджуючись зі звільненням позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Спірні відносини регулюються Законом України від 02.07.2015р. №580-VIІI «Про Національну поліцію» (надалі - Закон №580-VІІІ) та Порядком підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України 23.11.2016р. №1235.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону №580-VІІІ поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

За приписами ч.1 ст. 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Частиною 3 ст. 59 Закону №580-VIII встановлено, що рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно ч.4 ст. 59 Закону №580-VIII видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Підстави для переміщення поліцейських на інші посади визначені ст. 65 Закону №580-VIII.

Відповідно до ч.1 ст. 65 Закону №580-VIII переміщення поліцейських здійснюється на рівнозначні посади, зокрема для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.

Отже, вказана норма передбачає можливість переміщення поліцейського на рівнозначну посаду для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.

Відповідно до ч.9 ст. 65 Закону №580-VIII переведення поліцейського здійснюється на підставі єдиного наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.

Підставою для переміщення позивача слугував рапорт та подання заступника начальника ГУНП в Чернігівській області від 12.03.2021, в якому вказується про необхідність переміщення поліцейського ГУНП в Чернігівській області на рівнозначну посаду в порядку ст. 65 ( для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби) Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до ст.60 Закону № 580- VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У свою чергу ст. 32 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпПУ) визначено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Приписами ст. 33 КЗпПУ зазначено, що тимчасове переведення працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором. Тимчасове переведення працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, допускається лише за його згодою. Власник або уповноважений ним орган має право перевести працівника строком до одного місяця на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди, якщо вона не протипоказана працівникові за станом здоров`я, лише для відвернення або ліквідації наслідків стихійного лиха, епідемій, епізоотій, виробничих аварій, а також інших обставин, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей, з оплатою праці за виконану роботу, але не нижчою, ніж середній заробіток за попередньою роботою. У випадках, зазначених у частині другій цієї статті, забороняється тимчасове переведення на іншу роботу вагітних жінок, жінок, які мають дитину з інвалідністю або дитину віком до шести років, а також осіб віком до вісімнадцяти років без їх згоди.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України 23.11.2016р. №1235 затверджено Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, та Перелік документів з питань проходження служби.

Відповідно до п.п.1-3 Порядку підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 23.11.2016р. №1235 видавати накази по особовому складу можуть керівники органів та підрозділів поліції, а також закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи поліції), відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, а також номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.

Переліком документів з питань проходження служби, затвердженим наказом МВС України від 23.11.2016 №1235, передбачено наступні документи з питань проходження служби: рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі; подання про призначення на посаду; подання про встановлення додаткових видів грошового забезпечення.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.07.2012 №650 затверджено Інструкцію з оформлення документів у системі МВС України (надалі - Інструкція №650), вимоги якої поширюються на організаційно-розпорядчі документи - накази, доручення, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, які створюються в результаті діяльності органів і підрозділів внутрішніх справ, навчальних закладів, науково-дослідних установ, підприємств, установ і організацій, що належать до сфери управління МВС.

Згідно Інструкції №650: рапорт - письмове звернення працівника до вищої посадової особи з викладом питань службового чи особистого характеру і висловленням у зв`язку з цим відповідного прохання; подання - документ, що містить пропозиції про призначення, переміщення або заохочення особового складу, а також рекомендації щодо визначених дій і заходів з питань діяльності установ; доповідна записка - документ, адресований керівникові установи, яким останній інформується про невідомий йому факт, подію тощо, з обов`язковим внесенням пропозицій.

Закон №580-VIII є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, а відтак у даному спорі застосуванню мають підлягати норми спеціального законодавства.

Зі змісту позовних вимог видно, що спірні правовідносини виникли з приводу застосування відносно позивача пп. 2 ч.1 ст. 65 Закону №580-VIII.

Оскаржуваним наказом № 70 о/с від 15.03.2020 позивача призначено до Корюківського районного відділу ГУНП.

Як убачається з відзиву позивач проходив службу у відділенні поліції № 1 Чернігівського районного управління поліції ГУНП (смт. Козелець).

Відтак, переміщення позивача з відділенні поліції № 1 Чернігівського районного управління поліції ГУНП (смт. Козелець), яке розташоване у смт. Козелець до Корюківського районного відділу ГУНП, яке розташоване в м. Корюківка є переведенням особи до іншої місцевості.

Отже, позивача переміщено на роботу хоча і в орган поліції, але в іншій місцевості, без його згоди.

Суд вважає, що в цьому випадку спеціальний Закон України «Про національну поліцію» встановлює підстави переміщення, які зазначені у ч. 1 ст. 65 Закону № 580-VIII та порядок переміщення, який визначає за чиєю ініціативою таке переміщення відбувається. Таке переміщення може відбуватися - за ініціативою поліцейського або ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення (ч.8 ст. 65 Закону № 580-VIII).

Проте, Закон 580- VIII не врегульовує випадки, коли переведення відбувається або в межах однієї місцевості або переведення до іншої місцевості, про що йдеться у ст. 32 КЗпП.

Так ст. 32 КЗпПУ встановлює можливість переведення в іншу місцевість тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у ст. 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

За таких обставин суд вважає можливим до цих правовідносин застосувати норми КЗпПУ, які врегульовують переведення працівника на роботу до іншої місцевості та вважає, що позивач був неправомірно переведений до іншої місцевості без його згоди.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17.10.2019 у справі № 420/5192/18 та у постанові від 11.08.2020 у справі № 620/2694/19.

Також суд зазначає, що Закон № 580-VIII не розмежовує поняття «переміщення» та «переведення», оскільки у ч. 9 ст. 65 зазначено, що переведення поліцейського здійснюється на підставі єдиного наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.

Водночас суд, звертає увагу відповідача, що оскаржуваний позивачем наказ прийнятий на підставі рапорту та подання про необхідність переміщення поліцейського ГУНП в Чернігівській області на рівнозначну посаду в порядку ст. 65 ( для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби) Закону України «Про Національну поліцію» від 12.03.2021, що не передбачено Порядком підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції та Переліком документів з питань проходження служби, затвердженими наказом МВС України від 23.11.2016 №1235.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що наказ № 70 о/с від 15.03.2021 стосовно позивача прийнято відповідачем без належних правових підстав та з порушенням норм трудового законодавства, а тому він є протиправним.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права має бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпПУ, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Суд встановив безпідставність переміщення позивача в іншу місцевість без його згоди, тому дійшов висновку про протиправність оскаржуваного наказу з необхідністю його скасування та поновлення позивача на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області з 22.03.2021.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю.

Вирішуючи питання щодо розподілу між сторонами судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України).

Згідно з ч.1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст. 134 КАС України).

Так на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду договір про надання правової допомоги від 01.04.2021, укладений між позивачем та адвокатом Серкіним К.Ю.; ордер на надання правничої (правової) допомоги; акт прийому-передачі виконаних робіт з розрахунком витраченого часу для підтвердження розміру оплати послуг адвоката (гонорару) згідно договору про надання правової допомоги від 01.04.2021; квитанцію до прибуткового касового ордера від 06.05.2021 №б/н, в якій зазначено, що позивачем сплачено 4000,00 грн адвокату Серкіну К.Ю., на підставі акту прийому-передачі виконаних робіт від 06.05.2021 по справі №620/3688/21.

Отже адвокатом документально доведено факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у сумі 4000,00 грн.

Водночас відповідачами не заявлено клопотання про зменшення витрат позивача на оплату правничої допомоги адвоката та не надано суду доказів на підтвердження не співмірності заявлених витрат.

Згідно з ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У даній адміністративній справі судом задоволено позов повністю.

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП у Чернігівській області .

Підстави для відшкодування судового збору відсутні, оскільки позивач звільнений від його сплати.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Чернігівській області № 70/ос від 15.03.2021.

Поновити ОСОБА_1 (0097786) на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області з 22.03.2021.

В частині поновлення ОСОБА_1 (0097786) на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області з 22.03.2021 рішення суду підлягає негайному виконанню.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 4000,00 грн (чотири тисячі гривень), сплачені відповідно до квитанції №б/н від 06.05.2021.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач: Головне Управління Національної поліції в Чернігівській області просп.Перемоги, б.74,м.Чернігів,14000, .

Повний текст рішення виготовлено 24 травня 2021 року.

Суддя І.І. Соломко