Справа № 260/1212/21
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2021-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

24 травня 2021 року м. Ужгород№ 260/1212/21
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Іванчулинця Д.В.,

при секретарі судового засідання - Костелей І.Ф.,

за участі сторін, та осіб, які беруть участь у розгляді справи:

представника позивача - Аділова С.Я.,

представника відповідача - Міснік Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в особі Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Департамент соціальної політики Ужгородської міської ради (далі - позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в особі Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області (далі - відповідач), в якому просить: 1) визнати протиправними та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 16.03.2021 року ВП № 64186911 «Про накладення штрафу» (а.с.1-4).

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

18 березня 2021 року до позивача надійшла від відповідача постанова від 16.03.2021 року про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн. та зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти днів. Вищезазначену постанову позивач вважає необґрунтованою та безпідставною, такою що постановлена без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення державним виконавцем у ході виконавчого провадження, такою що завдає істотної шкоди інтересам позивача, а відтак підлягає скасування.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року було відкрито провадження у даній справі (а.с.25, 26).

19 квітня 2021 року від Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) надійшов відзив на даний адміністративний позов. Вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки позивач не довів обґрунтованість заявлених вимог та не спростував правомірність постанови про накладення штрафу (а.с.30-32).

На виконанні у відділі ПВР перебуває виконавче провадження ВП № 64186911 з примусового виконання виконавчого листа № 260/2788/20/2020 від 11.01.2021р., виданого Закарпатським окружним адміністративним судом про: "Зобов`язати Департамент праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену разову грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі 5410,00 грн.". 19 січня 2021 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 24000,00 грн.. 19 січня 2021 року (в той же день) головним державним виконавцем винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в загальній сумі 177,50 грн. та винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 24 000,00 грн.. Листом від 11 лютого 2021 року позивач повідомив відповідач про хід виконання рішення суду, відносно якого розпочато виконавче провадження. Зокрема повідомили, що рішення суду в частині проведення перерахунку стягувачу щорічної разової допомоги виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, однак станом сьогоднішній день, кошти з Державного бюджету України на виконання вищевказаного рішення суду не надходили, що унеможливлює виконання рішення суду в частині виплати стягувачу щорічної разової допомоги до 5 травня за 2020 рік, як учаснику бойових дій. Після надходження коштів на відповідний рахунок департаменту, вищевказане рішення буде виконане в повному обсязі.

У подальшому головним державним виконавцем було винесено Вимогу державного виконавця від 02 березня 2021 року за № 7-64186911/819, відповідно до якої відповідач вимагав від позивача виконати в повному обсязі рішення Закарпатського окружного адміністративного суду № 260/2788/20, на підстав якого видано виконавчий лист від 11 січня 2021 року, шляхом виплати ОСОБА_1 недоплаченої разової грошової допомоги до 5 травня 2020 року у розмірі 5410,00 грн. та письмову інформацію щодо виконання даної вимоги надіслати на адресу відділу примусового виконання рішень в строк до 12 березня 2021 року. Також головним державним виконавцем попереджено позивача про кримінальну відповідальність щодо умисного невиконання рішення суду.

12 березня 2021 року Департамент соціальної політики Ужгородської міської ради повідомив головного державного виконавця про те, що в частині перерахунку стягувачу, рішення боржником виконано, однак, коштів для здійснення відшкодування на рахунок Департаменту не надходило.

У зв`язку з вищенаведеним, та керуючись ст. 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки боржником не вжито належних заходів спрямованих на виконання рішення суду, за невиконання без поважних причин боржником рішення, яким він зобов`язаний особисто вчинити певні дії, 16 березня 2021 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) винесено оскаржувану постанову про накладення на боржника штрафу в розмірі 5100 грн., якою також встановлено новий строк для виконання рішення суду, а також попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду. Відтак, вважають, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки, позивач не довів обґрунтованість заявлених вимог та не спростував правомірність постанови про накладення штрафу та постанови про стягнення виконавчого збору.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі з мотивів наведених у позовній заяві.

У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти заявлених вимог повністю з мотивів наведених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі ПВР перебуває виконавче провадження № 64186911 з примусового виконання виконавчого листа № 260/2788/20/2020 від 11.01.2021р., виданого Закарпатським окружним адміністративним судом про: "Зобов`язати Департамент праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену разову грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі 5410,00 грн".

19 січня 2021 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 64186911 про примусове виконання виконавчого листа № 260/2788/20/2020 виданого 11.01.2021р. Закарпатським окружним адміністративним судом про: Зобов`язання Департаменту праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену разову грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі 5410,00 грн., з урахуванням раніше виплачених сум та зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

19 січня 2021 року відповідач виніс постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Цього ж дня відповідачем винесено постанову про стягнення виконавчого збору з позивача у розмірі 24000,00 грн.

02 березня 2021 року відповідач направив на адресу позивача Вимогу державного виконавця щодо виконання рішення суду строком до 12 березня 2021 року. Одночасно повідомлено боржника, що у разі невиконання рішення у строк встановлений державним виконавцем або без поважних на те причин, до боржника будуть застосовані санкції передбачені статтями 63 та 75 Закону України "Про виконавче провадження".

12 березня 2021 року позивач скерував на адресу відповідача листа, згідно якого повідомив останнього про те, що ним виконано рішення в частині здійснення перерахунку, однак в частині здійснення виплати стягувачу, рішення суду не виконано, оскільки у позивача відсутні кошти та не надходили на день скерування листа на його рахунки кошти для виплати щорічної разового грошової допомоги до 5 травня. Разом з тим, позивач зазначив, звернувся із відповідними листами, зокрема до Міністерства соціальної політики України щодо виділення коштів для виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду.

16 березня 2021 року відповідач на підставі статей 63 та 75 Закону України "Про виконавче провадження" прийняв постанову про накладення на позивача штрафу в розмірі 5100,00 грн. за невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії. Разом з тим, позивача зобов`язано виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

Стаття 129-1 Конституції України встановлює, що Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно ЗУ "Про виконавче провадження" № 1404-VIII (далі - Закону №1404-VIII) Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:

1) верховенства права;

2) обов`язковості виконання рішень;

3) законності;

4) диспозитивності;

5) справедливості, неупередженості та об`єктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження;

7) розумності строків виконавчого провадження;

8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Обов`язки і права виконавців, обов`язковість вимог виконавців встановлені статтею 18 Закону №1404-VIII :

1. Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

2. Виконавець зобов`язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 5 статті 19 Закону №1404-VIII боржник зобов`язаний:

1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення;

2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій;

3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України;

4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини;

5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця;

6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Згідно зі статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у етап і 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Як вбачається із матеріалів даної адміністративної справи 18 січня 2021 року ОСОБА_1 подав до відповідача заяву про примусове виконання рішення (заяву про відкриття виконавчого провадження).

У зв`язку з чим, відповідач, керуючись вимог ст. ст. 3. 4, 25, 26. 27 Закону України "Про виконавче провадження", виніс постанову про відкриття виконавчого провадження від 19.01.2021 року. Копію зазначеної постанови, відповідно до вимог ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження", супровідним листом № 7-64186911/143-144 від 19.01.2021р. надіслано сторонам виконавчого провадження.

02 березня 2021 року відповідачем винесено вимогу державного виконавця про виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду шляхом перерахунку та виплати стягувачу розміру виплати вказаному у виконавчому документі.

12 березня 2021 року на адресу відділу ПВР надійшов лист від позивача за № 34.08-05/119, відповідно до якої позивач повідомив державного виконавця, про те, що ним здійснено перерахунок стягувачу. Виконання рішення в частині виплати стягувачу сум передбачених виконавчим документом не здійснено у зв`язку з відсутністю коштів на відповідних рахунках позивача.

Відповідно до статті 370 частини 1 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень га рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповіли о до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 6 пунктом 1 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні "Юрій Миколайович Іванов проти України" наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Також ЄСПЛ констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні статті 1 пункту 1 Протоколу № 1 Конвенції (справи "Войтенко проти України", "Горнсбі проти Греції").

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод. законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року N 11-рп/2012).

Відповідно до статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 19 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Пунктом 16 частини третьої статті 18 цього ж Закону передбачено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

У зв`язку і вищенаведеним, державним виконавцем, керуючись статтями 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження", винесено постанову про накладення штрафу ВП № 64186911 від 16.03.2021р. на боржника за невиконання судового рішення у розмірі 5 100,00 гри, та зобов`язано останнього виконати рішення протягом 10 робочих днів.

Відповідно до вимог частини 6 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно із частиною 1 статтею 63 Закону України "Про виконавче провадження" рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Відповідно до частини 2 статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини 3 статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 11 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно зі статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" вбачається, що разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних^ мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф в подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, законодавець визначив порядок дій виконавця, а саме: під час перевірки виконання рішення боржником державним виконавцем буде встановлено, що боржником рішення без поважних причин не виконано виконавець виносить постанову про накладення на боржника штраф, в якій також зазначається вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність. А у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі, і звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 11 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження".

За рішенням немайнового характеру, у державною виконавця відсутні повноваження щодо винесення постанови про арешт коштів та списання коштів, які містяться на рахунках боржника, оскільки законодавцем встановлено вичерпний перелік дій, передбачений законом, направлених на його своєчасне та повне виконання.

Разом із цим, боржник (позивач) зобов`язаний вживати усіх заходів для виконання судового рішення (посилання на відсутність коштів та не вжиття заходів суперечить статті 124 Конституції України ), а саме: звернутися до Міністерства соціальної політики України для виділення коштів на погашення заборгованості. А також, у разі відсутності коштів (або недостатності), звернутися до Міністерства фінансів України (або через Міністерства соціальної політики України) із пропозицією про необхідність внесення змін до закон про Державний бюджет України, що не було зроблено боржником (позивачем).

Окрім того, у рай відсутності коштів (або недостатності) боржник не скористався своїм правом звернення до суду із заявою про відстрочку або розстрочку виконання судового рішення, або про роз`яснення способу виконання рішення суду, тобто позивачем не вживалися жодних заходів на виконання рішення суду.

Суд звертає увагу на те, що за наслідками скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу на боржника не тільки не залишить рішення суду невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що буде суперечити основним завданням виконавчого провадження та етапі 124 Конституції України.

Виходячи з викладеного, державним виконавцем постанова про накладення штрафу прийнята в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справи про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Судом встановлено, що відповідачем правомірно і в порядку і спосіб встановлений Законом України "Про виконавче провадження" винено оскаржувані постанови від 16 березня 2021 року про накладення штрафу, які відповідають критеріям відповідно до ч. 2 ст. 2 КАСУ.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 262- 287 КАСУ, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в особі Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені пп. 15.5 п. 15 Розділу VII КАС України).

СуддяД.В. Іванчулинець