Справа № 360/226/21
Суддя: І.В. Тихонов
Дата ухвалення: 2021-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

12 травня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/226/21

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Тихонов І.В.,

при секретарі судового засідання - Таращенко О.В.,

за участю

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Слєсарєва І.Е.,

представника відповідача Мельника В.А.,

представник третьої особи Котлярова А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління промисловості, транспорту та зв`язку Луганської обласної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департамент розвитку, утримання мережі автомобільних доріг області, промисловості, транспорту та зв`язку Луганської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

12 січня 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Управління промисловості, транспорту та зв`язку Луганської обласної державної адміністрації (далі відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Управління промисловості, транспорту та зв`язку Луганської обласної державної адміністрації від 14.12.2020 № 75-К «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу транспорту та зв`язку Управління промисловості, транспорту та зв`язку Луганської обласної державної адміністрації з 15.12.2020;

- стягнути з Управління промисловості, транспорту та зв`язку Луганської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач 01.04.2016 була призначена за переведенням на посаду заступника начальника управління - начальника відділу регіональних програм управління розвитку інфраструктури Департаменту регіонального розвитку, промисловості, інфраструктури та енергозбереження Луганської обласної державної адміністрації.

В подальшому працювала на різних посадах, зокрема, 03.01.2020, була переведена на посаду головного спеціаліста відділу транспорту та зв`язку Управління промисловості, транспорту та зв`язку Луганської обласної державної адміністрації.

14.12.2020 наказом Управління промисловості, транспорту та зв`язку Луганської обласної державної адміністрації від 14.12.2020 № 75-К на підставі розпорядження голови обласної державної адміністрації керівника обласної військово - цивільної адміністрації від 07.09.2020 №589 «Про внесення змін до структури облдержадміністрації» (зі змінами) позивача звільнено з посади головного спеціаліста відділу транспорту та зв`язку Управління промисловості, транспорту та зв`язку Луганської обласної державної адміністрації на підставі п.1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу».

Вважає звільнення незаконним, таким що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Зазначив, що з оскаржуваного наказу про звільнення позивача з посади, містить лише посилання на пункт 1 частини 1, частини 4 статті 87 Закону України «Про державну службу», частини 1 статті 24 Закону України «Про відпустки», частини 1 статті 83 КЗпП України без зазначення конкретно причини та підстави звільнення, без посилання на одну з трьох правових підстав передбачених законом (скорочення чисельності або штату державних службовців; скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців; реорганізація державного органу).

Отже, зазначене рішення відповідача про звільнення прийнято без конкретизації причин та підстав, а лише містить формальний перелік пунктів, передбачених ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», які по своїй юридичні природі є різними, а тому потребують чіткого правового визначення та диференціації, оскільки відсутність чіткої та однозначної причини звільнення призводить до порушення принципу правової визначеності, адже загальні формулювання унеможливлюють чітке розуміння підстав звільнення.

Зазначив, що на день винесення наказу про звільнення позивача у Департаменті було 25 вакантних посад, серед яких 15 вакантних посад в Управлінні транспорту, зв`язку та промисловості Департаменту розвитку, утримання мережі автомобільних доріг області, промисловості, транспорту та зв`язку Луганської обласної державної адміністрації, зокрема 5 вакантних посад головного спеціаліста (посади позивача).

Отже, кількість посад головного спеціаліста Управління транспорту, зв`язку та промисловості внаслідок приєднання до Департаменту розвитку, утримання мережі автомобільних доріг області, промисловості, транспорту та зв`язку Луганської обласної державної адміністрації не зменшилась, і на момент звільнення у цьому підрозділі були наявні вакантні посади, зокрема і головного спеціаліста.

Також зазначив, що позивач має тривалий безперервний стаж роботи в органах державної влади, до неї не застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення, однак Відповідач в рішенні про звільнення її з посади, не зазначив підстави неможливості продовження позивачем державної служби у новоствореному органі, не надав оцінку її роботі, не зазначив причини звільнення саме її, порівняно із іншими службовцями, переведеними до утвореного органу, відтак обираючи серед працівників особу, яка підлягає звільненню, Відповідач діяв свавільно, тобто без будь-яких обґрунтувань, на власний розсуд, не пояснюючи причини прийнятого рішення.

Від відповідача Управління промисловості, транспорту та зв`язку Луганської обласної державної адміністрації 01 лютого 2021 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав (арк. спр. 45-53).

Згідно розпорядження голови Луганської обласної державної адміністрації (далі - голова) № 589 від 07.09.2020 «Про внесення змін до структури облдержадміністрації» винесено зміни до структури облдержадміністрації та граничної чисельності працівників її структурних підрозділів, в тому числі:

- перейменувати із 16.11.2020 управління розвитку та утримання мережі автомобільних доріг області Луганської обласної державної адміністрації у Департамент розвитку, утримання мережі автомобільних доріг області, промисловості, транспорту та зв`язку Луганської обласної державної адміністрації, приєднавши до нього із 16.11.2020 Управління промисловості, транспорту (та зв`язку Луганської обласної державної, припинивши його як юридичну особу (абзац 5 пункту 1).

- визначити, що правонаступником усіх майнових та немайнових прав і зобов`язань Управління промисловості, транспорту та зв`язку Луганської обласної державної адміністрації є Департамент розвитку, Утримання мережі автомобільних доріг області, промисловості, транспорту та зв`язку Луганської обласної державної адміністрації (пункт 7).

- встановити строк припинення до 16.11.2020 та покласти функції голови комісії з припинення юридичних осіб Управління промисловості, транспорту та зв`язку Луганської обласної державної адміністрації на ОСОБА_2 , головного спеціаліста відділу транспорту та зв`язку цього Управління (пункт 8).

- головам комісій з припинення юридичних осіб здійснити до 14.09.2020 заходи щодо попередження в установленому порядку працівників у зв`язку з припиненням юридичних осіб у результаті реорганізації (приєднання).

Цим же розпорядженням була затверджена гранична чисельність працівників структурних підрозділів Луганської обласної державної адміністрації, в якій структурний підрозділ Управління відсутній.

11.09.2020 позивач була попереджена про звільнення з посади головного спеціаліста відділу транспорту та зв`язку Управління 16.11.2020 на підставі п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу».

13.11.2020 розпорядженням голови № 785 від 13.11.2020 були внесені зміни до розпорядження голови №589 від 07.09.2020, зокрема:

-пункт 1 абзац 5 виключено та доповнено пунктом 11 - перейменувати із 14.12.2020 юридичну особу управління розвитку та утримання мережі автомобільних доріг області Луганської обласної державної адміністрації у Департамент розвитку, утримання мережі автомобільних доріг області, промисловості, транспорту та зв`язку Луганської обласної державної адміністрації, приєднавши до нього із 14.12.2020 Управління промисловості, транспорту ста зв`язку | Луганської обласної державної адміністрації, припинивши його як юридичну особу.

- також доповнено пунктом 8 - встановити строк припинення до 14.12.2020 та покласти функції голови комісії з припинення юридичної особи Управління промисловості, транспорту та зв`язку Луганської обласної державної адміністрації на ОСОБА_3 , в.о. начальника Управління, заступника начальника управління - начальника відділу промисловості цього Управління.

Цим же розпорядженням була затверджена гранична чисельність працівників структурних | підрозділів Луганської обласної державної адміністрації з 16.11.2020, згідно якої гранична чисельність працівників Управління - 20, а з 14.12.2020 зазначена граничної чисельність викладена новій редакції, згідно якої де Управління не встановлювалась.

Також на підставі розпорядження 17.11.2020 в.о. голови затверджено штатний розпис, фонд оплати праці Управління з 17.11.2020 по 14.12.2020. Далі штатний розпис, фонд оплати праці Управлінню не затверджувались.

На виконання розпорядження 13.11.2020 позивача попереджена про наступне звільнення з посади головного спеціаліста відділу транспорту та зв`язку Управління 14.12.2020 на підставіп.1 ч.1 ст.87 Закону.

14.12.2020 наказом Управління від 14.12.2020 № 75-К на підставі розпорядження голови від 07.09.2020 №589 «Про внесення змін до структури облдержадміністрації» (зі змінами) позивача звільнено з посади головного спеціаліста відділу транспорту та зв`язку Управління у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури» реорганізацією державного органу на підставі п.1. ч. 1 от. 87 Закону України «Про державну службу», статті 40.49-2 Кодексу, видано трудову книжку та проведено повний розрахунок.

В зазначених письмових попередженнях зазначено, що відповідно до пункту 1 частини 1 ст. 87 Закону, у зв`язку зі змінами у структурі облдержадміністрації внесеними розпорядженнями голови обласної державної адміністрації - керівника обласної військово-цивільної адміністрації від 07.09.2020 № 589 «Про внесення змін до структури облдержадміністрації» (зі змінами) та припиненням з 14.12.2020 юридичної особи - Управління позивач попереджена про звільнення у відповідності до частини 3 ст. 87 Закону, із зазначенням підстави звільнення з нормативним посиланням та конкретної причини звільнення.

Також зазначив, що штатні посади державної служби Управління було скорочено 14.12.2020 щодо можливості запропонувати іншу посаду голова комісії з припинення юридичної особи, виконуючи обов`язки керівника державної служби не мав можливості запропонувати позивачу, у зв`язку зі скороченням посад.

Відповідач не погоджується з позицією позивача, що вакантну посаду їй повинен був запропонувати директор Департаменту розвитку, утримання мережі автомобільних доріг області, промисловості, транспорту та зв`язку Луганської обласної державної адміністрації, в якому були наявні п`ять вакантних посад головних спеціалістів відділу транспорту та зв`язку, у зв`язку з тим, що по-перше, він є керівником державної служби з іншому органі і не є керівником або суб`єктом призначення щодо позивача, по-друге, станом на 14.12.2020 вони були вакантні, але на той час на них було запрошено інших працівників та 15.12.2020 посади було зайнято.

Відповідач не погоджується з обов`язком Управління зазначати у рішенні «підстави неможливості продовження позивачем державної служби у новоствореному органі, ненаданням оцінки її роботі, не зазначенням причин звільнення, саме її порівняно з іншими службовцями, обираючи серед працівників особу, яка підлягала звільненню, чим діяв свавільно», оскільки по-перше, діючим законодавством такі обов`язки відповідача не передбачені, по друге, з аналогічних підстав було звільнено крім позивача ще троє працівників, інші працівники за ініціативою керівників державної служби та їх згоди було переведено до різних державних органів відповідно до от. 41 Закону, по трете, будь-які переваги переведенню державних службовців відповідач не вчиняв. Позивач не надав документального підтвердження щодо надання згоди на переведення на іншу посаду до іншого державного органу, з урахуванням приписів частини ст. 41 Закону, відповідно до якої переведення здійснюється лише за згодою державного службовця.

08 лютого 2021 року підготовче засідання у справі за клопотанням сторін відкладено до 24 лютого 2021 року (а.с.73).

12 лютого 2021 року на адресу суду за Вх.№6084/2021 надійшла відповідь представника позивача на відзив Управління промисловості, транспорту та зв`язку Луганської обласної державної адміністрації (а.с.76-79).

23 лютого 2021 року на адресу суду за Вх.№7083/2021 надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив на позовну заяву позивача (а.с.82-87).

Ухвалою суду від 18.01.2021 відкрито провадження в адміністративній справі. Вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 08 лютого 2021 року (а.с.38-40).

Ухвалою суду від 17 березня 2021 року клопотання представника позивача задоволено. Залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департамент розвитку, утримання мережі автомобільних доріг області, промисловості, транспорту та зв`язку Луганської обласної державної адміністрації.

Клопотання позивача про продовження строку підготовчого провадження задоволено. Продовжено строк підготовчого засідання у справі № 360/226/21 на тридцять днів. Підготовче засідання відкладено на 14 квітня 2021 року (а.с.129-130).

29 березня 2021 року на адресу суду за Вх.№11064/2021 надійшли письмові пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департамент розвитку, утримання мережі автомобільних доріг області, промисловості, транспорту та зв`язку Луганської обласної державної адміністрації щодо предмету спору та позову в якому заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав (а.с.135-143).

Згідно розпорядження голови Луганської обласної державної адміністрації - керівника військово-цивільної адміністрації (далі - голова) № 589 від 07.09.2020 «Про внесення змін до структури облдержадміністрації» винесено зміни до структури облдержадміністрації та граничної чисельності працівників її структурних підрозділів.

На даний час процедура приєднання та припинення Управління триває, до теперішнього часу передавальний акт в установленому порядку не затверджено. 14.12.2020 наказом Управління від 14.12.2020 № 75-К «Про звільнення ОСОБА_1 » (з виправленням технічної помилки наказом від 12.02.2021 № 1-К) на підставі розпорядження голови від 07.09.2020 №589 «Про внесення змін до структури облдержадміністрації» (зі змінами) позивача звільнено з посади головного спеціаліста відділу транспорту та зв`язку Управління, у зв`язку реорганізацією державного органу зі скороченням посади державної служби, на підставі п.1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу»(далі - Закон), статті 40, 492 Кодексу законів про працю України, видано трудову книжку та проведено повний розрахунок.

Отже, зазначений наказ про звільнення позивача є правомірним рішенням відповідача, прийнятий виключно на підставі норм, передбачених ст. 87 Закону, Кодексу, розпоряджень голови, в якому містяться конкретні підстави звільнення, при ознайомленні з яким позивач чітко усвідомлювала на якій підставі її звільняють, а також і конкретну причину звільнення, про що особисто, при ознайомленні з наказом поставила свій підпис без зазначення зауважень чи відміток, які б свідчили про незгоду з цим наказом.

Твердження позивача «посада державної служби, яку обіймала Позивач не була скорочена, фактично збережена в новому штатному розписі свого правонаступника - Департаменту, кількість штатних одиниць та чисельність даної посади державної служби змін не зазнала» є хибним, оскільки аналізуючи штатні розписи Департаменту та Управління можна встановити, що штатний розпис Департаменту введено в дію з 14.12.2020, шатний розпис Управління діяв до 14.12.2020 включно, що спростовує твердження позивача щодо збереження та перейменування посади відповідача, оскільки існування одночасно 14.12.2020 одних і тих же п`яти посад головних спеціалістів відділу транспорту та зв`язку в двох різних державних органах Департаменті та Управлінні є неможливим та підтверджує факт того, що це різні посади державної служби.

Зазначив, що департамент не погоджується щодо дискримінації у реалізації позивачем трудових прав, оскільки по-перше, мало місце скорочення штатних посад державної служби Управління при реорганізації державного органу, по друге, з аналогічних підстав було звільнено крім позивача ще троє державних службовців, інші відповідно до ст. 41 Закону за ініціативою керівників державної служби та їх згоди було переведено до різних державних органів в тому числі Департаменту, по третє, будь-які перепони переведенню державних службовців Управління відповідач та Департамент не вчинили, по четверте, з аналогічних підстав було звільнено працівників інших Департаментів облдержадміністрації.

Також, Департамент не погоджується з тим, що Управління не надало оцінку роботи позивача, оскільки за результатами оцінювання службової діяльності позивача як державного службовця за 2020 рік Управлінням виставлено негативну оцінку з її обґрунтуванням.

Крім того, ні керівником державної служби Департаменту, ні керівником державної служби Управління рішення щодо переведення позивача на вакантну посаду Департаменту не приймались, також позивач не надала документального підтвердження щодо надання згоди на переведення на іншу посаду до іншого державного органу, з урахуванням приписів частини ст. 41 Закону, відповідно до якої переведення здійснюється лише за згодою державного службовця.

Також, з 15.12.2020 по теперішній час в управлінні транспорту, зв`язку та промисловості Департаменту відсутні вакантні посади головних спеціалістів, провідних спеціалістів та спеціалістів, а наявні лише вакантні посади державної служби категорії «Б», призначення на які позивача можливе лише за конкурсом.

Ухвалою суду від 14 квітня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 12 травня 2021 року (а.с.150-151).

Позивач та представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали аналогічні пояснення викладенні в позові, відповідних поясненнях та запереченнях на відзив відповідача.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов, запереченнях та відповідних поясненнях.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у письмових поясненнях щодо предмету спору та позову.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 06.12.2006 Сєверодонецьким МВ УМВМ України в Луганській області) зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8-10).

Згідно з записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 (а.с.12-13), проходила державну службу на таких посадах:

- з 01.04.2016 по 10.05.2018 - на посаді заступника начальника управління- начальника відділу регіональних програм управління розвитку інфраструктури Луганської обласної державної адміністрації;

- з 11.05.2018 по 16.05.2019 - на посаді начальника управління- начальника відділу регіональних програм управління розвитку інфраструктури Луганської обласної державної адміністрації;

- 02.05.2019 позивачу присвоєно з 01.05.2019 п`ятий ранг державного службовця та звільнено на підставі наказу № 23-к від 02.05.2019.

- з 17.05.2019 по 02.01.2020 - на посаді головного спеціаліста з питань персоналу на період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку;

- 03.01.2020 переведена на посаду головного спеціаліста відділу транспорту та зв`язку;

- 14.12.2020 звільнено у зв`язку з реорганізацією державного органу на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» Наказ № 75-К від 14.12.2020.

Відповідач - Управління промисловості, транспорту та зв`язку Луганської обласної державної адміністрації, , є самостійним структурним підрозділом обласної державної адміністрації ( скорочене найменування Управління УПТтЗ ЛОДА) та має статус самостійної юридичної особи (а.с.56-62).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департамент розвитку, утримання мережі автомобільних доріг області, промисловості, транспорту та зв`язку Луганської обласної державної адміністрації , є структурним підрозділом обласної державної адміністрації та має статус самостійної юридичної особи (а.с.115-118).

З матеріалів справи встановлено, що розпорядженням голови обласної державної адміністрації - керівника обласної військово - цивільної адміністрації від 07.09.2020 №589 вирішено:

Пункт 1 абзац 5 - перейменувати із 16.11.2020 управління розвитку та утримання мережі автомобільних доріг області Луганської обласної державної адміністрації () у Департамент розвитку, утримання мережі автомобільних доріг області, промисловості, транспорту та зв`язку Луганської обласної державної адміністрації, приєднавши до нього із 16.11.2020 Управління промисловості, транспорту та зв`язку Луганської обласної державної адміністрації (), припинивши його як юридичну особу.

Пункт 7 - визначити, що правонаступником усіх майнових та немайнових прав і зобов`язань Управління промисловості, транспорту та зв`язку Луганської обласної державної адміністрації () є Департамент розвитку, утримання мережі автомобільних доріг області, промисловості, транспорту та зв`язку Луганської обласної державної адміністрації.

Пункт 8 - встановити строк припинення до 16.11.2020 та покласти функції голови комісії з припинення юридичних осіб Управління промисловості, транспорту та зв`язку Луганської обласної державної адміністрації на ОСОБА_2 , головного спеціаліста відділу транспорту та зв`язку цього Управління. (а.с.17-19).

Також вищезазначеним розпорядженням затверджена гранична чисельність працівників структурних підрозділів Луганської обласної державної адміністрації, а саме встановлена гранична чисельність працівників Департаменту розвитку, утримання мережі автомобільних доріг області, промисловості, транспорту та зв`язку 39 працівників (а.с.20).

11.09.2020 ОСОБА_1 попереджена про наступне звільнення з посади головного спеціаліста відділу транспорту та зв`язку Управління промисловості, транспорту та зв`язку Луганської обласної державної адміністрації 16.11.2020 на підставі п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» (а.с.15).

13.11.2020 розпорядженням голови обласної державної адміністрації - керівника обласної військово - цивільної адміністрації №785 від 13.11.2020 внесені зміни до розпорядження голови обласної державної адміністрації - керівника обласної військово - цивільної адміністрації №589 від 07.09.2020, а саме:

- пункт 1 абзац 5 виключено, та доповнено пунктом 11 - перейменувати із 14.12.2020 юридичну особу управління розвитку та утримання мережі автомобільних доріг області Луганської обласної державної адміністрації () у Департамент розвитку, утримання мережі автомобільних доріг області, промисловості, транспорту та зв`язку Луганської обласної державної адміністрації, приєднавши до нього із 14.12.2020 Управління промисловості, транспорту та зв`язку Луганської обласної державної адміністрації (), припинивши його як юридичну особу (а.с.22).

Також пунктом 8 доповнено - встановити строк припинення до 14.12.2020 та покласти функції голови комісії з припинення юридичної особи Управління промисловості, транспорту та зв`язку Луганської обласної державної адміністрації на ОСОБА_3 , в.о. начальника Управління, заступника начальника управління - начальника відділу промисловості цього Управління (а.с.22 зв.бік).

Вищевказаним розпорядженням затверджена гранична чисельність працівників структурних підрозділів Луганської обласної державної адміністрації (з 16.11.2020), зокрема гранична чисельність працівників Управління промисловості, транспорту та зв`язку - 20 працівників, управління розвитку та утримання мережі автомобільних доріг області 20 працівників, а з 14.12.2020 гранична чисельність працівників Департаменту розвитку, утримання мережі автомобільних доріг області, промисловості, транспорту та зв`язку 40 працівників (а.с.24;26).

13.11.2020 ОСОБА_1 попереджена про наступне звільнення з посади головного спеціаліста відділу транспорту та зв`язку Управління промисловості, транспорту та зв`язку Луганської обласної державної адміністрації 14.12.2020 на підставі п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» (а.с.16).

Розпорядженням голови обласної державної адміністрації керівника обласної військово цивільної адміністрації №868 від 10.12.2020 внесені зміни до граничної чисельності працівників структурних підрозділів Луганської обласної державної адміністрації, запровадивши їх з 01.01.2021 (відповідно додаток №1 до розпорядження) та з 01.07.2021 (відповідно додаток №2 до розпорядження). Яким передбачена гранична чисельність працівників Департаменту розвитку, утримання мережі автомобільних доріг області, промисловості, транспорту та зв`язку 40 працівників (а.с.27;28).

14.12.2020 розпорядженням голови обласної державної адміністрації - керівника обласної військово - цивільної адміністрації №887 від 14.12.2020 внесені зміни до розпорядження голови обласної державної адміністрації - керівника обласної військово - цивільної адміністрації №589 від 07.09.2020. У Пункті 8 дату 16.12.2020 замінити датою 31.01.2021, у пункті 8-1 дату 14.12.2020 замінити датою 31.01.2021 (а.с.30).

Відповідно до штатного розпису Управління промисловості, транспорту та зв`язку Луганської обласної державної адміністрації з 17.11.2020 по 14.12.2020 загальна кількість штатних одиниць 20, зокрема головних спеціалістів відділу транспорту та зв`язку (посада позивача) 5 вакансій (а.с.32).

Згідно до штатного розпису Департаменту розвитку, утримання мережі автомобільних доріг області, промисловості, транспорту та зв`язку Луганської обласної державної адміністрації з 14.12.2020 загальна кількість штатних одиниць 40, зокрема головних спеціалістів відділу транспорту та зв`язку (посада позивача) 5 вакансій (а.с.35).

Таким чином, загальна кількість посади головного спеціаліста Управління транспорту, зв`язку та промисловості Департаменту розвитку, утримання мережі автомобільних доріг області, промисловості, транспорту та зв`язку Луганської обласної державної адміністрації (5 одиниць) дорівнює кількості посад головного спеціаліста Управління промисловості, транспорту та зв`язку Луганської обласної державної адміністрації (5 одиниць).

На час складання наказу про звільнення позивача 14.12.2020 у Департаменті було 25 вакантних посад, серед яких 15 вакантних посад в Управлінні транспорту, зв`язку та промисловості Департаменту розвитку, утримання мережі автомобільних доріг області, промисловості, транспорту та зв`язку Луганської обласної державної адміністрації, зокрема 5 вакантних посад головного спеціаліста, яку саму займав позивач.

Отже, кількість посад головного спеціаліста Управління транспорту, зв`язку та промисловості внаслідок приєднання до Департаменту розвитку, утримання мережі автомобільних доріг області, промисловості, транспорту та зв`язку Луганської обласної державної адміністрації не зменшилась, та на час звільнення позивача у цьому підрозділі були наявні вакантні посади, зокрема і головного спеціаліста (посада позивача).

Таким чином, суд приходить до висновку, що посада державної служби, яку обіймала позивач, а саме головний спеціаліст відділу транспорту та зв`язку Управління промисловості, транспорту та зв`язку внаслідок приєднання змінила назву щодо належності (підпорядкування) іншому структурному підрозділу на головний спеціаліст відділу транспорту та зв`язку Управління транспорту, зв`язку та промисловості Департаменту розвитку, утримання мережі автомобільних доріг області, промисловості, транспорту та зв`язку Луганської обласної державної адміністрації з тими же самими посадовими обов`язками та повноваженнями, які безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а саме забезпечення реалізації державної політики на регіональному рівні у сферах промисловості, транспорту (авіаційного, автомобільного, залізничного, річкового, електричного) та зв`язку.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України «Про державну службу» (далі - Закон). Пунктом 1 статті 1 цього Закону визначено, що державна служба це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Згідно ч.1 статті 3 Закону регулюють відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Частинами 2, 3 статті 5 Закону передбачено, що відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом

Відповідно до ч.2 ст.1 Закону України «Про державну службу» державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно до ст.2 Закону України «Про державну службу» посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 зазначеного Закону.

Тобто, посада державної служби характеризується не лише її назвою та наявністю у штатному розписі, а в першу чергу відповідними посадовими повноваженнями, які безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу.

Посада державної служби, яку обіймала позивач не була скорочена, фактично збережена в новому штатному розписі свого правонаступника - Департаменту, кількість штатних одиниць та чисельність даної посади державної служби змін не зазнала.

Сама лише трансформація одного структурного підрозділу державного органу в інший без скорочення штату не є підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.07.2020 у справі № 816/654/17.

Таким чином, посада позивача не була скорочена, а була перейменована внаслідок приєднання, проте і посадові обов`язки і повноваження залишаються ті самі, що за змістом та юридичними наслідками не є тотожним скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури державного органу.

Наказів керівника Департаменту як самостійної юридичної особи, прийнятих на реалізацію вищевказаних розпоряджень голови обласної військово - цивільної адміністрації про скорочення штатних посад, суду не надано.

Як встановлено судом, вивільнення працівників Департаменту відбувалося безпосередньо на підставі розпоряджень голови обласної державної адміністрації - керівника обласної військово - цивільної адміністрації голови обласної військово - цивільної адміністрації, про що свідчить попередження позивача про звільнення, та оскаржуваний наказ.

Вирішуючи трудовий спір позивача з відповідачем, суд керується такими вимогами законодавства.

Відповідно до частини третьої статті 87 Закону України Про державну службу (в редакції, чинній на час попередження позивача про звільнення та прийняття відповідачем оскарженого наказу) процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю; звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Частина 1 статті 83 Закону України Про державну службу в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачала вичерпний перелік підстав для припинення державної служби, в тому числі: 4) за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Згідно з вимогами пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України Про державну службу (в редакції, чинній на час попередження позивача про звільнення та прийняття відповідачем оскарженого наказу) підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців; реорганізація державного органу.

Стаття 49-2 КЗпП України передбачає порядок вивільнення працівників у разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення штату працівників (п.1 ч.1, ч.4 ст.40 КЗпП України). Згідно з вимогами цієї статті:

- про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці;

- при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством;

- одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Отже, стаття 49-2 КЗпП України передбачає порядок вивільнення працівників, яким мають керуватися роботодавці, оскільки саме вони є ініціаторами розірвання трудових відносин за скороченням штату. Отже, саме на роботодавців законодавець покладає обов`язок своєчасного, за два місяці, повідомлення працівника про звільнення. Саме роботодавець має повідомити працівників про наявні вакансії та запропонувати їм роботу, за наявності таких. Тому саме роботодавець має прикласти зусиль для встановлення наявності в працівників переважного права на залишення на роботі та наявності визначених в законодавстві підстав для застосування цього переважного права (якщо кваліфікація та продуктивність праці таких працівників однакова).

Обов`язок роботодавця щодо належного попередження працівника про звільнення та пропозиції роботи кореспондується з правом самого працівника бути обізнаним в повному обсязі про всі рішення та зміни щодо них, які стосуються підстав його звільнення, а також про наявність вакантних посад, що можуть бути йому запропоновані.

Тому саме роботодавець (відповідач Управління) мав здійснити всі необхідні, передбачені чинним законодавством заходи щодо належного повідомлення позивача та інших працівників Департаменту: про всі наступні редакції до розпорядження, прийняті керівником ЛОДА, що стосуються зміни структури та граничної чисельності юридичної особи Департаменту як підстави для вивільнення працівників; про наявні вакансії за новим штатним розкладом, а також запропонувати їх працівникам, попередженим про звільнення, одразу, після їх створення; а також встановити наявність в позивача, як і в інших працівників, передбаченого чинним законодавством переважного права залишення на роботі, та підстав для застосування цього права.

Однак, відповідач Управління не довів факту виконання ним в повному обсязі вказаних вимог законодавства, не підтвердив ці обставини належними доказами.

Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Наказ про звільнення повинен обов`язково містити підставу звільнення з нормативним посилання, тобто роботодавець повинен зазначити як причину, так і підставу звільнення з покликанням на назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно-правового акту на підставі якого проводиться звільнення працівника.

Як встановлено з оскаржуваного наказу про звільнення позивача з посади, останній містить посилання на пункт 1 частини 1, частини 4 статті 87 Закону України «Про державну службу», частини 1 статті 24 Закону України «Про відпустки», частини 1 статті 83 КЗпП та розпорядження голови обласної державної адміністрації керівника обласної військово-цивільної адміністрації від 07.09.2020 № 589 «Про внесення змін до структури облдержадміністрації» без зазначення конкретної причини та підстави звільнення, без посилання на одну з трьох правових підстав передбачених вищенаведеним законом (скорочення чисельності або штату державних службовців; скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців; реорганізація державного органу).

Наказ про звільнення повинен обов`язково містити підставу звільнення з нормативним посилання, тобто роботодавець повинен зазначити як причину, так і підставу звільнення з покликанням на назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно-правового акту на підставі якого проводиться звільнення працівника.

Так, з оскаржуваного наказу про звільнення позивача з посади, вбачається лише посилання на пункт 1 частини 1, частини 4 статті 87 Закону України «Про державну службу», частини 1 статті 24 Закону України «Про відпустки», частини 1 статті 83 КЗпП України без зазначення конкретної причини та підстави звільнення, тобто без посилання на скорочення чисельності або штату державних службовців; скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців; реорганізація державного органу.

Отже, посилання відповідача в наказі про звільнення на пункт 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» без зазначення конкретної підстави для звільнення, оскільки відсутність чіткої та однозначної причини звільнення призводить до порушення принципу правової визначеності, адже загальні формулювання унеможливлюють чітке розуміння підставності звільнення.

Відповідного правового висновку дійшов Верховний Суд, викладеного у постанові від 24.04.2019 у справі №815/1554/17, принцип правової визначеності має застосовуватись не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування існуючих норм права, що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій, а також послідовність дій держави щодо можливого втручання в охоронювані Конвенцією та Конституцією України права та свободи цієї особи.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що оскаржуваний наказ прийнято у спосіб та не на підставі, визначеній ст. 87 Закону України «Про державну службу».

Також спірним питанням для сторін є неможливість відповідача запропонувати позивачу роботу на вакантних новостворених посадах в Департаменті з урахуванням кваліфікації та продуктивності праці як позивача так і інших працівників, а також з урахуванням переважного права позивача на залишення на роботі.

Так в своїх поясненнях у відповіді на відзив та під час судового засідання відповідач зазначив, що з аналогічних підстав було звільнено окрім позивача ще троє працівників, інші працівники за ініціативою керівників державної служби та їх згоди було переведено до різних державних органів приблизно 10 працівників.

Отже, вказані пропозиції надавалися іншим працівникам Управління в порядку здійснення процедури припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, передбаченої ст.87 Закону України Про державну службу», у зв`язку із скороченням посад працівників Управління.

14.12.2020 позивач була звільнена за скороченням штату працівників без отримання жодної пропозиції щодо наявних вакантних місць роботи, що не заперечується та визнається сторонами.

Доказів проведення аналізу кваліфікації та продуктивності праці позивача порівняно з іншими працівниками Управління, які були попереджені про звільнення і які претендували на переведення на посади категорії В в Департамент, відповідач суду не надав.

Крім того, доказів наявності спеціальних кваліфікаційних вимог щодо новостворених посад, затверджених відповідно до вимог чинного законодавства, на підставі яких відповідачем було встановлено невідповідність саме позивача порівняно з іншими державними службовцями вказаним кваліфікаційним вимогам, відповідач суду також не надав.

Доказів щодо заперечення позивача до результатів виконання завдань державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», за 2020 рік який підписаний Т.І. Коваленко із запереченнями, які надано від 09.11.2020, залишені Управлінням без розгляду та надання відповідної оцінки (а.с.95).

Згідно з вимогами частини 1 статті 38 Закону України Про державну службу прийняття на державну службу, просування по службі державних службовців, вирішення інших питань, пов`язаних із службою, здійснюються з урахуванням категорій посад державної служби та рангів державних службовців як виду спеціальних звань, що їм присвоюються.

Відповідно до вимог частини 1 статті 19, частини 2 статті 20 Закону України Про державну службу визначені такі загальні вимоги для набуття права на державну службу: досягнення повноліття; громадянство України, вільне володіння державною мовою, ступінь вищої освіти не нижче: 1) магістра - для посад категорій "А" і "Б"; 2) бакалавра, молодшого бакалавра - для посад категорії "В";

- для посад категорії "В" - наявність вищої освіти ступеня молодшого бакалавра або бакалавра, вільне володіння державною мовою.

Згідно з частиною 3. статті 20 Закону України Про державну службу спеціальні вимоги до осіб, які претендують на зайняття посад державної служби категорій "Б" і "В", визначаються суб`єктом призначення з урахуванням вимог спеціальних законів, що регулюють діяльність відповідного державного органу, в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відповідно до вимог пунктів 3, 5 Порядку визначення спеціальних вимог до осіб, які претендують на зайняття посад державної служби категорій Б і В, затвердженого наказом Національного агентства України з питань державної служби від 06.04.2016 № 72, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 квітня 2016 року за № 647/28777, за змістом спеціальні вимоги є описом вимог до досвіду роботи осіб, які претендують на зайняття посад державної служби категорій Б і В, їх освіти, компетентностей, професійних знань, необхідних для ефективного виконання обов`язків за відповідною посадою державної служби; їх розробляє служба управління персоналом державного органу під час підготовки проекту умов проведення конкурсу.

Посада позивача належить до категорії В відповідно до вимог абзацу четвертого пункту 3) частини 2 статті 6 Закону України Про державну службу.

Згідно з абзацами 1, 8 частини 1 статті 51 Закону України Про державну службу посади державної служби з метою встановлення розмірів посадових окладів поділяються на групи оплати праці, до групи 7 належать посади керівників самостійних структурних підрозділів державних органів і прирівняні до них посади.

Позивач на момент звільнення мала 5 ранг державної служби, займала посаду головного спеціаліста відділу транспорту та зв`язку Управління промисловості, транспорту та зв`язку Луганської обласної державної адміністрації, яка належала до категорії "В", що мало бути враховано відповідачем при вирішенні питання наявності можливості пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби чи пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі порівняно з іншими працівниками, що переводилися на вакантні посади, відповідно до вимог частини 1 статті 38 Закону України Про державну службу.

Отже, як встановлено судом, жодна посада позивачу не була запропонована, хоча, відповідач не довів факту відсутності в нього можливості запропонувати позивачу роботу на посадах за новим штатним розкладом в Департаменті з урахуванням її переважного права залишення на роботі, чим порушені права позивача на продовження служби в цьому органі.

Зазначені вище обставини свідчать про порушення відповідачем процедури вивільнення позивача та відсутності підстав для її звільнення, передбачених в частині 1 статті 87 Закону України Про державну службу, отже підтверджують незаконність оскарженого наказу про звільнення позивача.

Тому суд визнає наказ про звільнення позивача протиправним, безпідставним, таким що прийнятий всупереч вимогам статті 87 Закону України Про державну службу, у зв`язку з чим скасовує його.

Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Так, відповідно до вказаних норм, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Оскільки день звільнення є останнім робочим днем працівника, то період вимушеного прогулу розпочинається з наступної дати, що слідує за днем звільнення, в даному випадку це 15.12.2020.

Отже вимушений прогул позивача слід обраховувати з 15.12.2020 по день ухвалення судового рішення 12.05.2021, що складає 100 робочих дні.

Відповідач надав суду довідку про заробітну плату ОСОБА_1 , згідно якої розмір середньоденної заробітної плати становить 726,28 грн (а.с.63).

Згідно з пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Абзацами першим, третім пункту 3 Порядку № 100 врегульовано, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовими; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абзац перший пункту 8 Порядку № 100).

З системного аналізу вищенаведених норм Порядку № 100 слідує, що згідно з чинним законодавством нарахування середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу проводиться шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, та визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців робочі дні на число робочих днів за цей період.

Отже середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15 грудня 2020 року по 12 травня 2021 року становить 72628 грн (726,28 грн х 100 робочих днів), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно з пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначення сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до пункту 171.1 статті 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (підпункт 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України).

Таким чином, відповідач як податковий агент відповідно до норм Податкового Кодексу України та як страхувальник відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" зобов`язаний виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15 грудня 2020 року по 12 травня 2021 року, утримавши з них при виплаті законодавчо встановлені податки та збори.

Згідно з пунктами 2, 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та виплати їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 14525,60 грн підлягають негайному виконанню.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах- учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, оскільки в межах даної адміністративної справи основні (суттєві) аргументи позовної заяви є обґрунтованими, а відповідач, як суб`єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 77 КАС України покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, не довів суду правомірність оскаржуваного наказу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з того, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України Про судовий збір, отже судові витрати саме з приводу судового збору не вирішується. Про відшкодування інших судових витрат позивач суду не заявляла.

Керуючись статтями 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління промисловості, транспорту та зв`язку Луганської обласної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департамент розвитку, утримання мережі автомобільних доріг області, промисловості, транспорту та зв`язку Луганської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Управління промисловості, транспорту та зв`язку Луганської обласної державної адміністрації від 14.12.2020 № 75-К «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу транспорту та зв`язку Управління промисловості, транспорту та зв`язку Луганської обласної державної адміністрації з 15 грудня 2020 року.

Стягнути з Управління промисловості, транспорту та зв`язку Луганської обласної державної адміністрації (, місцезнаходження: 93405, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, просп. Центральний, буд. 59) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 15 грудня 2020 року по 12 травня 2021 року у загальному розмірі 72628 (сімдесят дві тисячі шістсот двадцять вісім) грн з відрахуванням обов`язкових податків та зборів.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення на її користь середнього заробітку за один місяць у розмірі 14525 (чотирнадцять тисяч п`ятсот двадцять п`ять) гривень 60 коп. з відрахуванням обов`язкових податків та зборів.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено та підписано 24 травня 2021 року.

Суддя І.В. Тихонов