Справа № 280/1361/21
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2021-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

13 травня 2021 року 15:45Справа № 280/1361/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., за участю секретаря судового засідання Клименка А.Р., представників

позивача Смірнової І.Г.

відповідача Прокоф`єва С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Український графіт»

до Дніпровської митниці Держмитслужби

про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

17 лютого 2021 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Український графіт» (далі ПрАТ «Укрграфіт», позивач) до Державної митниці Держмитслужби (далі митниця, відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів від 20.01.2021 №UA110230/2021/000010/2;

визнати протиправною та скасувати рішення відповідача про відмову у митному оформленні (випуску) товарів, оформлені картками відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA110230/2021/00032.

На обґрунтування позовних вимог в позовній заяві зазначає, що право на витребування у декларанта додаткових документів виникає у митного органу лише у випадку наявності розбіжностей (невідповідностей) виключно в документах, зазначених в частині 2 статті 53 Митного кодексу України, проте жодних інших підстав для витребування від декларанта додаткових документів діючим законодавством не визначено. Вказує, що при здійснення митного оформлення товару ПрАТ «Укрграфіт» надано митниці всі документи, що мають бути подані згідно ч. 2 ст. 53 МК України з урахуванням умов поставки та оплати, визначених контрактом, в яких відсутні розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, ознаки підробки та наявні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, яка підлягає сплаті за товар, про що прямо свідчать самі повідомлення митниці декларанту з вимогою надати додаткові документи, які не містять жодного посилання на визначені ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України виключні підстави для вимоги про надання додаткових документів. Звертає увагу суду, що у наведених випадках митного оформлення товару у відповідача не виникло жодних зауважень щодо основного пакету поданих позивачем документів, що підтверджують заявлену митну вартість товару, визначених частиною 2 статті 53 Митного кодексу України. При цьому, додаткових витрат, пов`язаних з імпортованим товаром ПрАТ «Укрграфіт» не понесено, отже подані документи є достатніми для підтвердження митної вартості товару відповідно до обраного методу її визначення - за ціною договору (контракту). Отже, на думку позивача, в даному випадку митним органом були витребувані у позивача додаткові документи за відсутності обґрунтованих підстав, визначених ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України. Стосовно визначених відповідачем в повідомленнях декларанту підстав для витребування додаткових документів, поясню, що вимоги про надання додаткових документів не наданням декларантом позивача митної декларації країни експорту не відповідає приписам Митного кодексу України. Також наголошує, що питання сплати провізних платежів до місця ввезення товару на митну території України на користь залізниць інших країн, з`ясування осіб, якими вона здійснювалась та наявних між ними договірних відносин, жодним чином не стосується митної вартості товару, не може бути предметом дослідження при здійсненні митного контролю та перевірки правильності визначення декларантом митної вартості товару, оскільки ПрАТ «Укрграфіт» не було понесено жодних додаткових витрат, пов`язаних з імпортованим товаром, в тому числі, пов`язаних із доставкою товару до границі України. Таким чином, зауважує, що відповідно до вимог митного законодавства ПрАТ «Укрграфіт» було подано разом з митними деклараціями належні та достатні документи для підтвердження митної вартості задекларованого товару, а не подання банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, в даному випадку повністю узгоджується із приписами ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України. На підставі вищевикладеного, вважає, що наданих ПрАТ «Укрграфіт» документів було достатньо для перевірки обґрунтованості та правильності вказаної митної вартості товару за першим (основним) методом її визначення, додатково, на вимогу відповідача декларантом було надано всі витребувані додаткові документи, наявні у позивача, які зазначені в повідомленнях митниці декларанту, а тому просить визнати протиправними та скасувати оскаржені рішення відповідача про коригування митної вартості товарів та про відмову у митному оформленні (випуску) товарів, оформлені картками відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Ухвалою судді від 22.02.021 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання на 18 березня 2021 року.

Відповідач позов не визнав, 12 березня 2021 року на адресу суду надав відзив (вх. № 14492), у якому вказує, що при виконанні митних формальностей за МД позивача спрацювали форми контролю системи управління ризиками. Так, системою згенеровано, митну процедуру, за кодом 105-2, тобто необхідно здійснити посилений контроль перевірки правильності визначення митної вартості товарів. Стверджує, що митницею було запропоновано декларанту надати додаткові документи відповідно до ч. 3 та ч. 6 ст. 53 Митного кодексу України, однак декларант відмовився від надання в повному обсязі документів, які підтверджують митну вартість та надання неналежних документів не може вважатися виконанням вимог митниці щодо підтвердження митної вартості товарів. До закінчення митного оформлення, документи в повному обсязі відповідно до норм ст. 53 МКУ, що підтверджують митну вартість товарів, декларантом не надано. Наголошує, що в гр. 33 оскаржуваного Рішення про коригування митної вартості товарів та повідомленнях (що містяться в матеріалах справи) митницею досить повно та обґрунтовано зазначено: обставини прийняття оскаржуваного рішення, чому заявлена митна вартість не може бути визнана, про наявність інформації щодо вищих рівнів митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено з зазначенням вартості на такі товари, про перелік документів за умови надання яких митна вартість може бути визнана; послідовність застосування методів визначення митної вартості після проведення процедури консультацій між митницею та декларантом згідно вимог ч. 4 ст. 57 Митного кодексу України. Таким чином, вважає, що після проведення процедури консультацій між митницею та декларантом згідно вимог ч. 4 ст. 57 Митного кодексу України, правомірно прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів, в зв`язку з чим прийняте Рішення про коригування митної вартості товарів, що оскаржується, є обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству. Вказує, що у всіх випадках відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення оформлюється картка відмови за встановленою формою відповідно до Розділу УП наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа» від 30.05.2012 №631 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.08.2012 за № 1360/21672, в зв`язку з зазначеним, складена Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що оскаржується, є обґрунтованою та такою, що відповідає чинному законодавству. Враховуючи вищевикладене, просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

18 березня 2021 року підготовче засідання по справі відкладене на 15 квітня 2021 року.

Представником позивача 19 березня 2021 року до матеріалів справи долучена відповідь на відзив (вх. №16230), у якій додатково підкреслює, що при митному оформленні товару позивачем було подано на підтвердження митної вартості товару всі передбачені в даному випадку документи згідно ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, які не містять жодних розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, ознак підробки та є достатніми для підтвердження митної вартості товару й містять всі дані відповідно до обраного методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту), натомість відповідачем не надано жодних належних, достовірних та вичерпних доказів протилежного. Всі висновки щодо нібито наявності «розбіжностей» в поданих до митного оформлення документах є необґрунтованими та не відповідають дійсності, а тому просить позовну заяву до відповідача задовольнити в повному обсязі.

У свою чергу, представником відповідача через канцелярію суду подані заперечення на відповідь на відзив (вх. №16946 від 23.03.2021), у яких враховуючи зазначене в запереченнях на клопотання та в відзиві на позовну заяву, з урахуванням усіх фактичних обставин справи та норм законодавства, яке регулює питання визначення митної вартості товарів, наголошує, що Дніпровська митниця Держмитслужби вважає, що винесла законні та обґрунтовані рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови (що оскаржуються). З урахуванням викладеного, вважає дії Дніпровської митниці Держмитслужби правомірними, а пред`явлений позов безпідставний та просить відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову повністю.

В підготовчому засіданні 15 квітня 2021 року судом закрито підготовче провадження та призначене судове засідання для розгляду справи по суті на 13 травня 2021 року.

Під час судового розгляду справи представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі та надала пояснення, аналогічні викладеним в адміністративному позові та відповіді на відзив. Просила позовні вимоги ПрАТ «Укрграфіт» задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача підтримав позицію, викладену у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Також, в судовому засіданні 13 травня 2021 року судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені наступні обставини.

Згідно з офіційними відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ПрАТ «Укрграфіт» () зареєстровано юридичною особою 27.09.1994 та 23.07.2004 відомості про підприємство включені до Єдиного державного реєстру (номер запису: 0000007). Видами діяльності підприємства є 27.90 Виробництво іншого електричного устатковання (основний); 23.20 Виробництво вогнетривких виробів; 23.99 Виробництво неметалевих мінеральних виробів, н. в. і. у.; 46.69 Оптова торгівля іншими машинами й устаткованням; 52.10 Складське господарство; 56.29 Постачання інших готових страв; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель.

На підставі та умовах укладеного ПрАТ «Укрграфіт» (Покупець) з VKG OIL AS (Естонія) контракту № OIL.01-06.1/267/804/23-16/2020334/34 від 30.09.2020, продавцем було поставлено позивачу партію обумовленого Додатком № 2 (Специфікацією № 2) товару «Кокс смоляний. Якість за EE 10528765 TS 8:2017» в кількості 601100 кг, суха вага 556040 кг (з вологою 3%) на умовах DAP - границя України (станція Соловечно-екс. Південно-Західної залізниці) згідно з Інкотермс-2010.

Для проведення митного оформлення поставленого за зазначеним контрактом товару 19 січня 2021 року ПрАТ «Укрграфіт» подано до підрозділу митного органу м/п «Запоріжжя» митну декларацію (далі - МД) № UA110230/2021/000814. Декларантом заявлена митна вартість товару у розмірі 100087,20 євро. Митна вартість товару була визначена позивачем виходячи з ціни контракту, тобто за основним методом, що передбачений ст. 58 Митного кодексу України.

Для підтвердження заявленої митної вартості товару позивачем надано копії наступних документів, зазначених в гр. 44 МД: Сертифікати якості від 05.01.2021 № 1, № 2, № 3, № 4, № 5, № 6, № 7, № 8, №9, №10 ; 2. Рахунок-фактура (інвойс) №21-12000012 від 05.01.2021; залізничні накладні від 06.01.2021 №С0297217, №С0297218, № С0297236, №С0297240, № С0297242, № С0297245, № С0297247, № С0297250, № С0297253, №С0297256; Додаткова угода № 1 від 30.12.2020; 5. Додаток №2 (специфікація №2) від 30.12.2020; Контракт № OIL.01-06.1/267/804/23-16/2020334/34 від 30.09.20206; довідка відсутності передоплати № 34/263 від 19.01.2021.

У той самий день митним органом було направлено позивачу Повідомлення, в якому зазначено про необхідність надання митниці (за наявності) додаткових документів, що підтверджують митну вартість товару та обраний метод її визначення згідно з вимогами ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, оскільки при проведенні перевірки документів, які надані у підтвердження заявленої митної вартості товарів, виявлено наступне:

1. Відповідно до наданих документів митного оформлення, поставка оцінюваної партії товарів здійснена відповідно до комерційних умов поставки DAP UA (ст.Словечно). Відповідно до терміну DAP згідно Інкотермс, від продавця вимагається виконання митних формальностей для вивезення. Обов`язки продавця з поставки вважаються виконаними, коли він поставляє товар після його митного оформлення в режимі експорту (визначеному покупцем перевізнику у вказаному місці). Документального підтвердження здійснення продавцем митних формальностей для вивезення оцінюваної партії товару декларантом, а саме копію митної декларації країни відправлення, не надано.

2. В гр. 23 «Сплата провізних платежів» залізничних накладних від 06.01.2021 №№С0297217, С0297218, С0297236, С0297240, С0297242, С0297245, С0297247, С0297250, С0297253, С0297256 зазначено: ЭВР-ВКГ Логистика ООО Договор 4V/286/18, ЛДЗ-ЗАО ТЭФ Вилтеда код 290, БЧ-Вилетда код 2003525/1020400, УЗ-ЧАО УКРГРАФИТ код 8213824, що не дає змоги зрозуміти ким здійснювалась оплата за перевезення. Договірні відносини між зазначеними підприємствами митному органу не відомі.

3. Згідно з п. 5.1 контракту від 30.09.2020 № OIL.01-06.1/267/804/23-16/2021501/34 передбачена оплата за товар протягом 20 календарних днів від дати відвантаження. Якщо рахунок сплачено, документами, які підтверджують митну вартість товарів, відповідно до положень частини другої ст.53 МКУ, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, інші платіжні або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. Крім цього, відповідно до інвойсу від 05.01.2021 №21-12000012 оплата здійснюється протягом 20 днів від дати інвойсу.

У зв`язку із наявними розбіжностями у позивача витребувані додаткові документи для підтвердження митної вартості товару, а саме: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) каталоги, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 3) копію митної декларації країни відправлення; 4) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Також повідомляємо, що згідно з ч. 6 ст. 53 Кодексу декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

19 січня 2021 року ПрАТ «Укрграфіт» для підтвердження заявленої митної вартості товару та обраного методу її визначення були надані митному органу пояснення щодо зазначених в повідомленні зауважень митниці та наступні додаткові документи: копія митної декларації країни експорту №№21ЕЕ5130ЕЕ70027580 від 05.01.2021; висновок ДП «Держзовнішінформ» №25/2 від 20.01.2021 про вартісні характеристики товару; виписку з бухгалтерської документації - прибутковий ордер №210005п від 14.01.2021, Виписка з бухгалтерської документації ПрАТ «Укрграфіт» (відомість руху ТМЦ за 14.01.2021 (вих. № 10/268 від 19.01.2021); лист VKG OIL AS б/н від 20.01.2021 про відсутність каталогів, прейскурантів (прайс-листів) на даний вид продукції; лист VKG OIL AS від 20.01.2021 щодо цінової політики виробника на 1 квартал 2021 року; лист ДП «Держзовнішінформ» №25/194-JI від 30.01.2020 з роз`ясненнями щодо правових підстав діяльності та статусу експертних висновків ДП «Держзовнішінформ»; лист ПрАТ «Укрграфіт» № 34/1851 від 27.05.2020; лист VKG OIL AS б/н від 28.05.2020; лист ПрАТ «Укрграфіт» № 15/2961 від 26.10.2020 щодо сировини; вступна та резолютивна частини рішень Запорізького окружного адміністративного суду від 15.07.2020 по справі № 280/3176/20, від 29.09.2020 по справі № 280/3852/20, від 27.10.2020 по справі № 280/5540/20, від 25.11.2020 по справі №280/5988/20, від 30.12.2020 по справі №280/7310/20, Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04.12.2020 по справі №280/4927/20; Технологічна схема виробництва вуглеграфітової продукції б/ н від 01.03.2019; ПТИ-2.05-19 від 01.03.2019 «Комплект документів на передільну технологічну інструкцію виготовлення пресованих заготовок для графітованої продукції у цеху № 2 ПрАТ «Укрграфіт». Інші документи надаватись у строки, визначені ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, не будуть(у зв`язку з їх відсутністю.

Однак, відповідачем винесено рішення про коригування митної вартості товарів №/2021/000010/2 від 20.01.2021, відповідно до якого митна вартість імпортованого ПрАТ «Укрграфіт» товару визначена відповідачем із застосуванням методу за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів згідно з наявної у митного органу інформації (метод 3) та становить 0,2701 євро за одиницю, а загальна вартість партії товару 162363,68 євро.

Зазначене рішення обґрунтовано тим, що під час розгляду додатково наданих документів було встановлено наступні зауваження: 1. Відомість руху не є документом наданими експортером, не є випискою з бухгалтерської документації, як того вимагає ч.3 ст.53 Митного кодексу України. 2. Лист VKG OIL про відсутність каталогів не містить жодної цінової інформації, тому не може бути використаний для підтвердження заявленої митної вартості товару. 3. Лист VKG OIL щодо цінової політики містить лише інформацію, що контрактний рівень цін виробника товару відповідає ціновій політиці виробника. Висновок не містить інформації щодо динаміки чи рівня цін на подібні чи ідентичні товари інших виробників та у ньому відсутня інформація щодо цін світового ринку на задекларований товар «кокс смоляний». 4. Лист про статус ДЗІ від 30.01.2020 №25/194-Л стосується лише опису повноважень державного підприємства «Держзовнішінформ». 5. Рішення ЗОАС по справах №280/3176/20 від 15.07.2020, №280/3852/20 від 29.09.2020, №280/4927/20 від 04.12.2020, №280/5540/20 від 28.10.2020, №280/5988/20 від 25.11.2020, №280/7310/20 від 30.12.2020 не стосуються партії товарів, що заявлено до оформлення. 6. Листування між контрагентами характеристики товару, технічні документи щодо виробництва вуглеграфіту та ін. можливо використати для підтвердження коду та опису товару щодо призначення. 20.01.2021 особа, уповноважена на роботу з митницею відмовилась від надання в повному обсязі документів, які підтверджують митну вартість згідно ч. 3 ст.53 Митного кодексу України. Додатково повідомлено, що декларантом не надано перелік документів визначений ч.3 ст.53 Митного кодексу України. У митниці наявна інформація щодо вищих рівнів митної вартості подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено. Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 60 Митного кодексу України використана наявна в митниці інформація щодо раніше визначених митних вартостей в розрахунку 292 євро/т сухої ваги за МД UA№110230/2020/006554 від 20.03.2020).

В зв`язку із прийняттям рішення про коригування митної вартості товарів, митним органом було видано позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA110230/2021/00032.

З метою випущення товару у вільний обіг ПрАТ «Укрграфіт» було подано до митного органу нову МД № UA110230/2021/000912 від 20.01.2021 та сплачено на 425416,86 грн. грн. більше митних платежів (різниця між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митницею), шляхом надання гарантій відповідно до розділу X Митного кодексу України.

Протягом терміну, визначеного ч. 8 ст. 55 Кодексу, позивачем подана заява про повернення (вивільнення) фінансової гарантії від 03.02.2021 № 16/516, до якої для підтвердження митної вартості товару ПрАТ «Укрграфіт» надано платіжне доручення в іноземній валюті від 26.01.2021 №20.

Однак, листом від 12.02.2021 №75-08-02-215/13/1599 митниця повідомила позивача, що рішення про коригування митної вартості №/2021/000010/2 від 20.01.2021 залишається чинним.

Вважаючи прийняте відповідачем рішення протиправним, позивач звернувся до суду із даним позовом про його скасування.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів, регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, який набув чинності з 01 червня 2012 року.

Відповідно до частини 1 статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до частини 1 статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення (частина 1 статті 257 Митного кодексу України).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (ГААТ).

Згідно з частини 2 статті VII ГААТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Частинами 4 та 5 статті 58 Митного кодексу України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно із частиною 1 статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. При цьому, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (стаття 52 Митного кодексу України).

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

З аналізу частин 1 та 2 статті 53 Митного кодексу України вбачається, що цим Кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 № 3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Відповідно до статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Зокрема, статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Згідно з частинами 4 та 5 статті 54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У відповідності до частини 6 статті 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина 7 статті 54 Митного кодексу України).

Відповідно до частин 1 - 3 статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:

у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Форма рішення про коригування митної вартості товарів встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з частиною 12 статті 264 Митного кодексу України у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи органу доходів і зборів.

Таким чином, аналіз вищенаведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребовувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.06.2019 в адміністративній справі №803/667/17.

Таким чином, витребування додаткових документів можливе лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Судом встановлено, що декларантом (позивачем у справі) для підтвердження обґрунтованості заявленої у деклараціях митної вартості товару були подані всі документи, передбачені частиною 2 статті 53 Митного кодексу України.

Проте, при перевірці правильності визначення митної вартості товару, згідно з вимогами статті 53 Митного кодексу України митний орган дійшов висновку, що надані позивачем документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів.

Щодо висновку відповідача про наявність «розбіжностей» в поданих до митного оформлення документах в зв`язку із не наданням до митного оформлення документів, що підтверджують транспортну складову митної вартості товару, визначену частиною 10 статті 58 Митного кодексу України, слід зазначити, що такий висновок зроблений всупереч передбаченим контрактом умовам поставки товару.

Згідно з пунктом 5 частини 10 статті 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості товарів до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

В свою чергу, пунктом 3 частини 11 статті 58 Митного кодексу України передбачено, що при визначенні митної вартості товарів до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті.

Таким чином, визначена пунктом 5 частини 10 статті 58 Митного кодексу України транспортна складова митної вартості (витрати на транспортування товару) додається до ціни товару виключно у разі одночасного дотримання двох умов:

- якщо ці витрати пов`язані із транспортуванням оцінюваних товарів до місця ввезення на митну територію України (до кордону України);

- якщо ці витрати не включалися до ціни товару, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Так, пунктом 4.1 контракту № OIL.01-06.1/267/804/23-16/2020334/34 від 30.09.2020, укладеного між ПрАТ «Укрграфіт» та продавцем товару - VKG OIL AS (Естонія), та Специфікації № 2 від 30.12.2020 до контракту встановлено, що ціна за товар визначена на умовах поставки DAP - границя України (станція Соловечно-екс, Південно-Західної залізниці), згідно з Інкотермс 2010.

Базис поставки DAP в редакції Інкотермс 2010 передбачає покладення на продавця товару витрат, пов`язаних із доставкою товару до місця призначення.

Тобто, згідно з умовами контракту перевезення поставленого за контрактом товару до границі України (станція Соловечно-екс, Південно-Західної залізниці) здійснювалось за рахунок продавця товару (VKG OIL AS) і ці витрати включені у вартість товару. Як прямо вказано в графі 23 залізничних накладних ПрАТ «Укрграфіт» здійснюється оплата за перевезення виключно по території України на користь Укрзалізниці ("УЗ").

Згідно з пунктом 6 частини 2 статті 53 Митного кодексу України обов`язок подавати документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, виникає у декларанта виключно у разі, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару.

Враховуючи зазначене, в даному випадку питання сплати провізних платежів до місця ввезення товару на митну території України на користь залізниць інших країн, з`ясування осіб, якими вона здійснювалась та наявних між ними договірних відносин, жодним чином не стосується митної вартості товару, не може бути предметом дослідження при здійсненні митного контролю та перевірки правильності визначення декларантом митної вартості товару.

Суд не приймає також посилання відповідача про наявність розбіжностей в поданих до митного оформлення документах, а саме документального підтвердження здійснення продавцем митних формальностей для вивезення оцінюваної партії товару декларантом, а саме копію митної декларації країни відправлення, не надано.

Суд зауважує, що частиною 2 статті 53 Митного кодексу України встановлено вичерпаний перелік документів, що мають бути подані декларантом разом із митною декларацією на підтвердження заявленої митної вартості товарів і обраного методу її визначення, який не містить такого документу як митна декларація країни відправлення. Отже, не надання митному органу експортної декларації країни відправлення обумовлене відсутністю у декларанта законодавчо встановленої вимоги подавати цей документ при митному оформленні імпортованого товару разом із митною декларацією незалежно від умов поставки товару.

Враховуючи зазначене, а також в силу частини 5 статті 53 Митного кодексу України, якою забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті, обґрунтування відповідачем вимоги про надання додаткових документів не наданням декларантом позивача митної декларації країни експорту не відповідає приписам Митного кодексу України.

Щодо послання відповідача на те, що відповідно до п.5.1 контракту від 30.09.2020 №.01-06.1/267/804/23-16/2020334/34 оплата здійснюється протягом 20 календарних днів з дати рахунка. Відповідно до положень частини 2 статті 53 Митного кодексу України якщо рахунок сплачено, надаються банківські платіжні документи, суд виходить з наступного.

Так, згідно з частиною 2 статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є зокрема: 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не с об`єктом купівлі- продажу); 4) якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

При цьому, приписами Митного кодексу України не встановлено обов`язок декларанта в будь-якому разі подати митниці банківські платіжні документи щодо оплати оцінюваного товару, навіть якщо на час митного оформлення товару настав строк оплати згідно умов контракту.

Пунктом 4 частини 2 статті 53 Кодексу чітко визначено, що банківські платіжні документи мають бути подані декларантом митниці виключно у разі, якщо рахунок сплачено.

Разом із митними деклараціями ПрАТ «Укрграфіт» було подано до митного органу рахунок (інвойс), контракт та Додаток (Специфікацію) до контракту, якими визначено вартість товару.

Рахунок (інвойс), поданий ПрАТ «Укрграфіт» разом із митною декларацією, містить всі необхідні реквізити згідно з призначенням цього документу, всі дані щодо товару та його ціни, всі відомості, які підтверджують числові значення митної вартості товару, необхідні для визначення його вартості та здійснення розрахунків.

Банківські платіжні документи до митного органу не могли бути подані, оскільки на момент декларування товару рахунки, відповідно до умов контракту, не було оплачено позивачем.

Крім того, суд звертає увагу на те, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим, відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.

Суперечності у відомостях щодо умов оплати товару у документах, доданих до вантажної митної декларації на підтвердження митної вартості товарів, не можуть бути підставою для витребування органом доходів і зборів додаткових документів у декларанта.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 11.04.2018 у справі №804/4680/16.

Крім того, судом враховано, що протягом терміну, визначеного частиною 8 статті 55 Митного кодексу України, позивачем подавалась заява про повернення (вивільнення) фінансової гарантії, до яких для підтвердження митної вартості товару ПрАТ «Укрграфіт» долучено платіжне доручення в іноземній валюті, однак відповідачем самостійно у добровільному порядку оскаржене рішення про коригування митної вартості скасоване не було, у зв`язку із чим позивач був змушений звернутись до суду.

Слід зауважити, що митний орган, встановивши вищевказані розбіжності, жодним чином не обґрунтовує, яким чином зазначені розбіжності, позбавляють митний орган можливості перевірити заявлену митну вартість імпортованого товару, оскільки такі розбіжності стосується виключно порядку виконання умов контракту.

Крім того, на думку суду, всупереч вищевказаним вимогам Закону, витребувавши додаткові документи, митниця не зазначила, які саме обставини ці документи повинні підтвердити або у своїй сукупності можуть спростувати/чи впливають на митну вартість товару, що свідчить про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Суд відхиляє посилання відповідача на неподання декларантом додаткових документів, оскільки в даному випадку їх відсутність не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

З наведеного вбачається, що позивачем надано усі необхідні документи, що стосуються числового значення митної вартості товару або методу її визначення, документи містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

За приписами статті 60 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.

Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку.

Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

У разі якщо такого продажу не виявлено, використовується вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.

У разі якщо кошти та витрати, зазначені в пунктах 5-7 частини десятої статті 58 цього Кодексу, включаються у вартість операції, здійснюється коригування для врахування значної різниці у таких коштах і витратах між оцінюваними товарами та відповідними подібними (аналогічними) товарами, що зумовлено різницею у відстанях і способах транспортування.

У разі якщо для цілей застосування цього методу виявляється більш як одна вартість договору щодо подібних (аналогічних) товарів, для визначення митної вартості оцінюваних товарів використовується найменша така вартість.

Відповідно до частини 1 статті 33 Митного кодексу України інформаційні ресурси митних органів складаються із відомостей, що містяться у документах, які надаються під час проведення митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів, та інших документах. Їх використання для здійснення митного контролю обумовлене Митного кодексу України.

Як вбачається з оскарженого рішення про коригування митної вартості в самому рішення зазначено лише номер та дату митної декларації, яка стала джерелом інформації для коригування митної вартості. Тобто, приймаючи таке рішення митницею у графі 33 не надано пояснень щодо зроблених коригувань на обсягів партії подібних товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та не зазначена докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваного товару із застосуванням другорядного методу.

Такий підхід для формування оскарженого рішення про коригування митної вартості прямо суперечать цитованим вище положенням законодавства, що є самостійною підставою для його скасування. Вказана позиція підтверджується уставленою судовою практикою Верховного суду у складі Касаційного адміністративного суду викладеної в постанові від 21.12.2018 у справі № 815/1670/17.

Оцінюючи оскаржуване рішення у сукупності з іншими обставинами справи, суд приходить переконання, що загальні посилання на норми Митного кодексу України, зроблені без конкретизації підстав щодо причин незастосування того чи іншого методу визначення митної вартості, не можуть вважатися достатніми доводами обґрунтованості прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення.

При цьому, суд зазначає, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення подібних товарів, не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

За змістом пункту 5 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 11 вересня 2015 року №689, під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків можуть використовуватися такі джерела інформації: спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС; спеціалізовані видання, які містять інформацію про ціни, сформовані на світовому ринку; інформація, отримана від ДФС, про ціни на товари та/або сировину, матеріали, комплектуючі, які входять до складу товарів; інформація, отримана від митних органів іноземних держав за результатами перевірки автентичності документів, які подавалися під час митного контролю та митного оформлення товару; інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю, в тому числі, за результатами проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства з питань державної митної справи; інформація, отримана від державних органів, установ та організацій на запити територіальних органів та/або ДФС; цінова інформація, отримана в рамках домовленостей, укладених між ДФС та асоціаціями, спілками та іншими об`єднаннями імпортерів та виробників; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; інформація отримана з мережі Інтернет.

Суд погоджується, що наявність у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів та ініціювання повної її перевірки, але така інформація аж ніяк не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.

Однак, вищевказані сумніви митного органу судом відхиляються, оскільки такі доводи спростовуються наявними в матеріалах справи первинними документами, які були надані відповідачу під час проведення митних процедур.

Натомість, відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення саме складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.

Таким чином, суд дійшов висновку, рішення про коригування митної вартості товарів від 20.01.2021 №UA110230/2021/000010/2 та відповідно картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110230/2020/00032 є такими, що підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність необхідної сукупності підстав для задоволення позовних вимог.

У силу вимог частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду з даним позовом, позивачем було сплачено судовий збір в сумі 8651,26 грн., що підтверджується платіжним дорученням №234 від 12.02.2021. За таких умов, судовий збір, сплачений позивачем, стягується відповідно до частини 1 статті 139 КАС України на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Дніпровської митниці Держмитслужби.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Український графіт» задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 20.01.2021 №UA110230/2021/000010/2.

3. Визнати протиправною та скасувати картку відмови Дніпровської митниці Держмитслужби в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110230/2021/00032.

4. Судові витрати в сумі 8651 (вісім тисяч шістсот п`ятдесят одна) гривня 26 копійок присудити на користь Приватного акціонерного товариства «Український графіт» (69600, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 20, ) за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці Держмитслужби (49038, м. Дніпро, вул. Княгині Ольги, 22, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення в повному обсязі складено та підписано 24.05.2021.

Суддя Ю.П. Бойченко