Справа № 600/582/21-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2021-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 р. м. Чернівці Справа № 600/582/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування наказу,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування наказу Державної фіскальної служби України від 20 січня 2021 року №2-дс «Про накладення дисциплінарного стягнення», яким застосовано до ОСОБА_1 , начальника Головного управління ДФС у Чернівецькій області, дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з державної служби у зв`язку з допущенням ним дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 7 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VII.

В обґрунтування заявлених вимог позивач, з урахуванням позовної заяви та відповіді на відзив, вказував, що в оскаржуваному наказі відповідачем не зазначено жодних норм законодавства, які були порушені позивачем під час «намагання заслухати начальника відділу власної безпеки», та до яких негативних наслідків це призвело. Позивач вважає, що він як начальник ГУ ДФС у Чернівецькій області має відповідні повноваження стосовно володіння інформацією про факти вчинення підлеглим особовим складом корупційних правопорушень. Тому в силу наявних повноважень позивач хотів довести до особового складу інформацію про факти вчинення корупційних дій та попередити про недопущення таких дій у майбутньому. Водночас позивач жодного разу не заслуховував та не намагався заслуховувати начальника відділу власної безпеки ГУ ДФС у Чернівецькій області з питань оперативно-службової діяльності. Звертав увагу на те, що хоча відділ власної безпеки ГУ ДФС у Чернівецькій області й підконтрольний ГУ ВБ ДФС України, однак він входить до структури ГУ ДФС у Чернівецькій області, а тому в силу повноважень відділу власної безпеки ГУ ДФС у Чернівецькій та повноважень начальника ГУ ДФС у Чернівецькій області вони зобов`язані співпрацювати між собою, в тому числі з питань боротьби та протидії корупційним правопорушенням. Однак відповідачем така співпраця трактована як перевищення службових повноважень, що потягло за собою звільнення позивача з державної служби, з чим він не погоджується і вважає протиправним.

Крім цього, позивач вказував, що відповідачем порушено процедуру притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, адже його не було повідомлено про порушення стосовно нього дисциплінарного провадження, він не був вчасно повідомлений про призначені засідання Дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ ДФС України. При цьому вказував, що повідомлення про призначені засідання дисциплінарної комісії позивач отримав уже після їх проведення. Незважаючи на перебування позивача у період з 20 листопада 2020 року по день звернення до суду з позовом у стані тимчасової непрацездатності, відповідач мав можливість повідомити позивача засобами зв`язку (поштового, телефонного, електронного) про надання письмових пояснень, документів та матеріалів, а також про можливість ознайомитись з матеріалами дисциплінарної справи особисто або через представника, проте відповідачем цього не було зроблено. Вказане призвело до позбавлення позивача права на ознайомлення з усіма матеріалами дисциплінарного провадження, подати обґрунтовані письмові пояснення, зауваження, клопотання та документи, що стосуються питань про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Поряд з цим відповідачем не було враховано тієї обставини, що за результатами оцінювання службової діяльності за 2020 року позивача оцінено позитивно, а в оскаржуваному наказі містяться посилання лише на факт вчинення дисциплінарного проступку повторно. Таким чином, відповідачем, який обмежився лише формальним зібранням надуманих свідчень про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, який полягав у перевищенні ним службових повноважень, неповно та не об`єктивно досліджено матеріали дисциплінарного провадження, що є порушенням процедури його проведення, а тому наявні правові підстави для визнання протиправним оскаржуваного наказу, прийнятого за результатами такого дисциплінарного провадження.

Ухвалою суду від 19 лютого 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; клопотання позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження задоволено та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання; встановлено строк для подання відзиву.

Відповідач, не погоджуючись із заявленим позовом, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що до ДФС надійшла доповідна записка начальника ГУ ДФС у Чернівецькій області Сеничака М.Я. від 08 вересня 2020 року №632/8/24-97-00 стосовно доповіді начальника відділу власної безпеки ГУ ДФС у Чернівецькій області Мерзлікіна В.Л. , заступника начальника ГУ ДФС у Чернівецькій області Грамчука С.В . З огляду на необхідність перевірки достовірності, об`єктивності тверджень, викладених у доповідній записці начальника ГУ ДФС у Чернівецькій області ОСОБА_1 утворено робочу групу з співробітників ДФС та проведено тематичну перевірку. За результатами тематичної перевірки та дослідження матеріалів дисциплінарної справи, ураховуючи характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, встановлено, що начальнику ГУ ДФС у Чернівецькій області ОСОБА_1 стало відомо від начальника відділу власної безпеки ГУ ДФС у Чернівецькій області Мерзлікіна В.Л. та заступника начальника ГУ ДФС у Чернівецькій області Грамчука С.В. про факт отримання неправомірної вигоди одним із співробітників ГУ ДФС Чернівецькій області. З доповідної записки ОСОБА_1 встановлено, що він мав намір заслухати Мерзлікіна В.Л. та Грамчука С.В. про вжиті заходи 08 вересня 2020 року під час проведення наради. Начальник відділу власної безпеки ГУ ДФС у Чернівецькій області Мерзлікін В.Л. надав пояснення, що він жодного разу не доповідав начальнику ГУ ДФС Чернівецькій області, оскільки здійснення контролю за відділом власної безпеки ДФС у Чернівецькій області покладено на Головне управління власної безпеки ДФС України. Враховуючи викладене, намагання ОСОБА_1 заслухати начальника відділу власної безпеки, є перевищенням службових повноважень, що призвело до порушення пункту 7 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу». Відповідач вважає законним оскаржуваний наказ, доводи позивача такими, що не свідчать про протиправність наказу, а посилання позивача на не дотримання процедури проведення дисциплінарного провадження є лише його суб`єктивною думкою. Відповідач також вказував, що ним було вжито всіх заходів для повідомлення та ознайомлення позивача з матеріалами дисциплінарного провадження. По суті встановлених дисциплінарною комісією порушень позивачем не надано жодних пояснень та доказів на їх спростування. Вважаючи заявлені позовні вимоги безпідставними, відповідач просив суд відмовити у їх задоволенні.

Ухвалою суду від 23 березня 2021 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено; витребувано у Державної фіскальної служби України: належним чином засвідчену копію наказу Державної фіскальної служби України від 20 січня 2021 року №2-дс "Про накладення дисциплінарного стягнення" на ОСОБА_1 ; належним чином засвідченні копії матеріалів дисциплінарної справи, на підставі яких прийнято оскаржуваний наказ Державної фіскальної служби України від 20 січня 2021 року №2-дс "Про накладення дисциплінарного стягнення"; належним чином засвідченні копії акту №843/99-99-12-01-02-21-2 від 30 жовтня 2020 року та матеріалів тематичної перевірки, про які зазначено в наказі від 20 січня 2021 року №2-дс "Про накладення дисциплінарного стягнення" на ОСОБА_1 ; належним чином засвідчену копію Висновку щодо оцінювання результатів діяльності начальника Головного управління ДФС у Чернівецькій області ОСОБА_1 , затвердженого наказом ДФС України від 24 листопада 2020 року №1607-о. Для подання до суду витребуваних доказів установлено Державній фіскальній службі України строк протягом п`яти днів з дня отримання цієї ухвали. Оригінали витребуваних письмових доказів зобов`язано надати суду для ознайомлення в судовому засіданні.

Ухвалою суду від 13 квітня 2021 року заяву Державної фіскальної служби України про продовження процесуального строку на виконання ухвали суду у цій справі задоволено. Продовжено Державній фіскальній службі України строк виконання ухвали Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року на п`ять днів з дня вручення даної ухвали.

Ухвалою суду від 26 квітня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні, яке відбулося 11 травня 2021 року, позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги з підстав, викладених у поданих заявах по суті справи.

Відповідач, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання вкотре не з`явився. Про причини неявки суд не повідомив.

Надавши пояснення щодо спірних відносин, позивач та його представник подали до суду 11 травня 2021 року заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами, за їх відсутності.

За таких обставин та враховуючи положення частини першої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, пункту 1 частини третьої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності підстав для відкладення розгляду справи, передбачених частиною другою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, зважаючи на положення частини дев`ятої статті 205, суд вважає за можливе розглянути дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами в межах строку, встановленого частиною другою статті 193 Кодексу адміністративного судочинства України (протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті).

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував на державній службі та займав посаду начальника ГУ ДФС у Чернівецькій області.

10 вересня 2020 року до Державної фіскальної служби України надійшла доповідна записка ОСОБА_1 від 08 вересня 2020 року на виконання доручення в.о. голови Державної фіскальної служби Солодченка С.В. від 03 вересня 2020 року щодо вжиття заходів з питань запобігання корупційних проявів.

Як вбачається зі змісту вказаної доповідної записки, згідно доповіді начальника відділу ВБ ГУ ДФС у Чернівецькій області Мерзлікіна В.Л. та заступника начальника ГУ ДФС у Чернівецькій області Грамчука С.В , тричі встановлено факт отримання неправомірної вигоди співробітником управління. ОСОБА_1 запропоновано вжити відповідних заходів і проінформувати ВБ ДФС України та правоохоронні органи. Вказаними вище особами було запропоновано та взяті зобов`язання вжити таких заходів: провести співбесіду з фігурантом та запропонувати написати заяву на звільнення; проінформувати про вищезазначений факт ВБ ДФС України. Заслухати інформацію про вжиті заходи ОСОБА_1 мав намір 08 вересня 2020 року від час проведення наради на виконання доручення в.о. Головим ДФС України, однак ні начальник відділу ВБ, ні заступник начальника ГУ ДФС у Чернівецькій області на нараду не з`явилися. Оскільки з часу отримання інформації пройшло близько місяця, а заява на звільнення від фігуранта не надходила, ОСОБА_1 просив доручити провести відповідальними співробітниками відповідну перевірку, під час якої встановити: чи надходила по вказаному факту інформація ввід начальника ВБ ГУ ДФС у Чернівецькій області до ВБ ДФС України; чи не свідчить відсутність заяви на звільнення фігуранта про намір скрити факт ймовірного злочину; встановити факт порушення службової дисципліни відповідно до положень дисциплінарного статуту.

12 жовтня 2020 року начальником Головного управління власної безпеки ДФС України направлено на адресу Головного управління ДФС у Чернівецькій області листа, відповідно до якого на доповідну записку від 08 вересня 2020 року повідомлено про призначення тематичної перевірки відповідно до наказу від 02 жовтня 2020 року №170.

З матеріалів справи вбачається, що Державною фіскальною службою України була проведена тематична перевірка з питань викладених у доповідній записці начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області, за результатами якої складено акт від 30 жовтня 2020 року №843/99-99-12-01-02-21-2.

Так, в ході тематичної перевірки встановлено наступне.

Опитаний начальник ВВБ ГУ ДФС у Чернівецькій області Мерзлікін В.Л. вказав, що він жодного разу не доповідав начальнику ГУ ДФС у Чернівецькій області ОСОБА_1 з питань оперативно-службової діяльності підпорядкованого йому підрозділу, у тому числі з питань документування одержання неправомірної вигоди співробітниками фіскальної служби області, оскільки здійснення контролю за відділом власної безпеки ГУ ДФС у Чернівецькій області, покладено на Головне управління власної безпеки ДФС України.

Щодо наради в ГУ ДФС у Чернівецькій області від 08 вересня 2020 року, Мерзлікін В.Л. зазначив, що регламент наради надійшов до відділу власної безпеки області ранком 08 вересня 2020 року службовою запискою №7/56-20/24-97-01. Регламент попередньо не узгоджений з керівниками підрозділів податкової міліції, що у свою чергу унеможливлювало завчасне прибуття на нараду та належну підготовку необхідних матеріалів. Крім того, у регламенті наради відсутнє питання щодо заслуховування Мерзлікіна В.Л. та Грамчука С.В. по питаннях зазначених у доповідній записці ОСОБА_1 .

Вранці 08 вересня 2020 року, як стверджує Мерзлікін В.Л. він разом з Грамчуком С.В. запропонували завідувачу сектору адміністративного забезпечення ГУ ДФС у Чернівецькій області Коломієць О.Ю. перенести проведення наради з метою унеможливлення формального підходи до її проведення, належної підготовки необхідних матеріалів та залучення до наради всього особового складу Головного управління, а лише керівників структурних підрозділів. На вказану пропозицію Коломієць О.Ю. повідомила, що ОСОБА_1 «не вбачає за доцільне» перенесення наради.

Окремо Мерзлікін В.Л. звертає увагу, що на ранок 08 вересня 2020 року він завчасно, домовився про робочі зустрічі з прокурором Чернівецької області питань планування спільних заходів у рамках досудового розслідування кримінальних проваджень та заступником начальника Управління стратегічних розслідувань в Чернівецькій області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України.

10 вересня 2020 року Мерзлікіним В.Л. підготовлено та направлено по системі «УДО» начальнику ГУ ОСОБА_1 та заступнику начальника ГУ у Чернівецькій області Грамчуку С.В. службову записку №18 щодо організації проведення наради з особовим складом податкової міліції ГУ ДФС у Чернівецькій області, з питань дотримання вимог антикорупційного законодавства, правил етичної поведінки працівниками структурних підрозділів ДФС області. Згідно системи «УДО», службову записку від 10 вересня 2020 року №18 ОСОБА_1 не отримав, а Грамчуком С.В. прийнято рішення щодо проведення вказаної наради пізніше, з обов`язковим узгодженням конкретної дати та часу.

23 вересня 2020 року до відділу власної безпеки ГУ ДФС у Чернівецькій області листом №12/56-20/24-97-01 надійшов регламент наради ГУ ДФС у Чернівецькій області, запланованої на 15:00 год. 24 вересня 2020 року.

На нараді Мерзлікін В.Л. , як доповідач доповів присутнім вимоги Закону України «Про запобігання корупції», приклади гучних затримань службових осіб територіальних органів ДФС та наголосив на безумовному неухильному дотриманні антикорупційного законодавства. Про факти одержання неправомірної вигоди співробітниками фіскальної служби в Чернівецькій області, під час наради, не доводилось.

Викладене у поясненні начальника ВВБ ДФС у Чернівецькій області Мерзлікіна В.Л. , підтвердив Грамчук С.В. та наголосив, що він також порушував питання щодо перенесення наради зранку 08 вересня 2020 року на інший час, у зв`язку із запланованими слідчими діями у ході досудового розслідування в кримінальному провадженні №0000227.

Начальник управління оперативно-розшукової діяльності у Чернівецькій області Горобієвський С.М. у своєму поясненні підтвердив пояснення заступника начальника ГУ ДФС у Чернівецькій області Грамчука С.В. та додатково зазначив, що він займався організацією проведення невідкладних слідчих дій, які тривали з 05 вересня 2020 року по 08 вересня 2020 року, що підтверджено протоколами обшуків.

Таким чином, обставини, викладені у доповідній записці ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження та спростовуються поясненнями Мерзлікіна В.Л. , Грамчука С.В. , та Горобієвського С.М .

Подальшою тематичною перевіркою встановлено, що 14 вересня 2020 року до ВВБ ГУ ДФС у Чернівецькій області за вх. № 8 надійшла заява завідувача сектору адміністративного забезпечення ГУ ДФС у Чернівецькій області Коломієць О Ю. про те, що начальник ГУ ДФС у Чернівецькій області ОСОБА_1 перевищуючи свої службові повноваження примусив її написати заяву на звільнення, порушуючи цим самим честь та гідність заявниці, як державного службовця.

У своїй заяві Коломієць О.Ю. вказала, що 08 вересня 2020 року вона отримала усне доручення ОСОБА_1 витребувати пояснення від керівників структурних підрозділів про причини їх відсутності на нараді. 10 вересня 2020 року Коломієць О.Ю. підготовлено доповідну записку керівнику із зазначеного питання. На вказаній доповідній записці ОСОБА_1 наклав резолюцію щодо відібрання письмових пояснень, по викладених вище обставинах, а у випадку відмови від надання пояснень, скласти комісійно акт. Термін виконання 16:00 год цього ж дня.

Як стверджує Коломієць О.Ю. , вона підготувала листа від 10 вересня 2020 року №8/56-20/24-97-01 керівникам структурних підрозділів «Про надання пояснень». У зв`язку із тим, що керівники структурних підрозділів ГУ ДФС у Чернівецькій області, у робочих справах перебували на території області, письмових пояснень відібрати від них не надалось можливим, про що і складено комісійно відповідний акт від 11 вересня 2020 року.

11 вересня 2020 року ОСОБА_1 у принизливій формі висловив свою суб`єктивну думку про неправдивість фактів викладених у комісійному акті і змусив останню разом з ним провести обхід службових кабінетів керівників структурних підрозділів ГУ ДФС у Чернівецькій області, перевіривши їх присутність на робочих місцях.

Перебуваючи на третьому поверсі адміністративної будівлі ГУ ДФС у Чернівецькій області, ОСОБА_1 у агресивній формі, у присутності інших працівників, примусив Коломієць О.Ю. написати заяву про звільнення.

Нетактовну поведінку начальника ГУ ДФС у Чернівецькій області ОСОБА_1 11 вересня 2020 року по відношенню завідувача сектору адміністративного забезпечення ГУ ДФС у Чернівецькій області Коломієць О.Ю. , також підтвердили у своїх поясненнях заступник начальника управління - начальник відділу організації викриття економічних злочинів ГУ ДФС у Чернівецькій області Гураль І.В. та начальник слідчого управління ГУ ДФС у Чернівецькій області Стус С.В. , який додатково зазначив, що Грамчук С.В наголосив начальнику ГУ ДФС у Чернівецькій області ОСОБА_1 про неприпустимість погроз в адресу Коломієць О.Ю.

29 вересня 2020 року Головним управлінням Національної поліції в Чернівецькій області, за результатом розгляду вищезазначеної заяви завідувача сектору адміністративного забезпечення ГУ ДФС у Чернівецькій області Коломієць О.Ю. , відкрито кримінальне провадження №0000472 за ч. 1 ст. 172 КК України (грубе порушення законодавства про працю) відносно начальника ГУ ДФС у Чернівецькій області ОСОБА_1 , який надав підлеглим працівникам ГУ ДФС області вказівки, які виходять за межі його повноважень, а також примушував звільнятися за власним бажанням підлеглих працівників.

Таким чином, керуючись обов`язками та повноваженнями, закріпленими у Положеннях про ГУВБ та про ГУ ДФС у Чернівецькій області, з урахуванням зібраних матеріалів, отриманих пояснень керівника ГУ ДФС у Чернівецькій області ОСОБА_1 з однієї сторони та працівників відділу власної безпеки, податкової міліції ГУ ДФС у Чернівецькій області з другої сторони щодо наміру ОСОБА_1 заслухати на нараді начальника ВВБ ГУ ДФС у Чернівецькій області Мерзлікіна В.Л та заступника начальника ГУ ДФС у Чернівецькій області Грамчука С.В. про вжиті ними заходи по факту нібито отримання одним із працівників ГУ ДФС у Чернівецькій області неправомірної вигоди та навмисного ігнорування, не присутності на нарадах, які проводяться керівником ГУ ДФС області, Мерзлікіна В.Л. та Грамчука С.В. виникли суттєві протиріччя.

Відповідно до зазначених вище норм, закріплених у Положенні про ГУ ДФС у Чернівецькій області, які визначають права, обов`язки та відповідальність керівника ГУ ДФС області, у останнього відсутні повноваження щодо проведення заслуховувань, як керівника так і працівників відділу власної безпеки ГУ ДФС у Чернівецькій області з питань їх службової діяльності та виконання ними покладених на них завдань, а наполягання та примушення до вищевказаних дій може свідчити про перевищення ОСОБА_1 службових повноважень.

У результаті проведеної тематичної перевірки, встановлені факти перевищення начальником ГУ ДФС у Чернівецькій області ОСОБА_1 своїх службових повноважень, в частині наполягання щодо доповіді начальником ВВБ ГУ ДФС у Чернівецькій області Мерзлікіним В.Л. про вжиті заходи по факту нібито отримання одним із працівників ГУ ДФС у Чернівецькій області неправомірної вигоди.

Крім того, у діях начальника ГУ ДФС у Чернівецькій області ОСОБА_1 , під час спілкування з підлеглими вбачаються порушення вимог:

- п. 7 розділу 1 п. 1, 5, 8 розділу 2; п.1 розділу 3 та п. 6 розділу 4 «Загальних правил етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування», затверджених наказом Національного агентства України з питань державної служби» від 31.08.2016 року №1203/29333 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України;

- пунктів 3.6.-3.9. «Правил етичної поведінки в органах Державної фіскальної служби», затверджених наказом ДФС України від 26.06.2020 №93, що підтверджується поясненнями працівників податкової міліції ГУ ДФС у Чернівецькій області та відкритим, з цього приводу, кримінальним провадженням №0000472 за ч. 1 ст. 172 КК України (грубе порушення законодавства про працю) ГУ НП в Чернівецькій області.

З огляду на викладене, подальшу тематичну перевірку припинено, акт та зібрані матеріали тематичної перевірки запропоновано надіслати до Дисциплінарної комісії ДФС.

06 листопада 2020 року начальником Головного управління власної безпеки ДФС А. Сандурським складено на ім`я в.о. Голови Державної фіскальної служби України С. Солодченка доповідну записку, зареєстровану за №873/99-99-12-01-02-18, в якій викладено пропозицію порушити дисциплінарне провадження стосовно начальника ГУ ДФС у Чернівецькій області ОСОБА_1 з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку начальником ГУ ДФС у Чернівецькій області ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про державну службу». У зазначеній записці вказано, що робочою групою встановлено в діях начальника ГУ ДФС у Чернівецькій області ОСОБА_1 наявність ознак дисциплінарних проступків, передбачених частиною другою статті 65 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VII (зі змінами).

На підставі вимог статей 68, 69 Закону України «Про державну службу», Порядку здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 грудня 2019 року №1039, Порядку здійснення дисциплінарного провадження у Державній фіскальній службі України, затвердженого наказом ДФС від 01 жовтня 2020 року №168, доповідної записки Головного управління власної безпеки від 06 листопада 2020 року №873/99-99-12-01-02-18 та з метою визначення наявності чи відсутності у діях начальника Головного управління ДФС у Чернівецькій області ОСОБА_1 дисциплінарного проступку в.о. Голови ДФС України видано наказ від 24 листопада 2020 року №203, яким зобов`язано порушити дисциплінарне провадження стосовно начальника Головного управління ДФС у Чернівецькій області ОСОБА_1 .

Дослідженням наявних у справі матеріалів судом установлено, що Державною фіскальною службою України 25 листопада 2020 року видано наказ №31-дс «Про накладення дисциплінарного стягнення», яким до ОСОБА_1 , начальника Головного управління ДФС у Чернівецькій області, стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність у зв`язку з допущенням ним дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 2 частини 2 статті 65 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VII «Про державну службу». Наказ видано на підставі подання Дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Державної фіскальної служби України від 17 листопада 2020 року №904/99-99-10-12-01-01-18ДК, пояснень ОСОБА_1 від 23 листопада 2020 року.

Так, у наказі зазначено що, ОСОБА_1 вчинено дисциплінарний проступок, що полягає у порушенні ним правил етичної поведінки державних службовців (пункт 2 частини 2 статті 65 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VII «Про державну службу»).

З матеріалів справи вбачається, що листом від 02 грудня 2020 року №1279/с/99-99-10-03-14 ДФС України запрошено позивача на засідання Дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Державної фіскальної служби України для надання пояснень щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження згідно наказу від 24 листопада 2020 року №203. Вказано, що засідання комісії відбудеться 11 грудня 2020 року о 15.00 год. за адресою: м. Київ, Львівська площа, буд. 6, каб. 218 . До вказаного листа долучено копію наказу від 24 листопада 2020 року №203 «Про порушення дисциплінарного провадження ОСОБА_1 ».

Листом від 16 грудня 2020 року №1333/с/99-99-12-01-01-14 ДФС України повторно запросила позивача на засідання дисциплінарної комісії, яке призначено на 21 грудня 2020 року о 15.00 год.

Листом від 22 грудня 2020 року №1357/с/99-99-12-01-02-14 ДФС України знову запросила ОСОБА_1 на засідання дисциплінарної комісії 05 січня 2021 року о 15.00 год.

На підставі подання Дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Державної фіскальної служби України від 11 січня 2021 року №21-99-99-10-18ДК, листа Головного управління ДФС у Чернівецькій області від 19 січня 2021 року №69/8/24-97-01, Державною фіскальною службою України 20 січня 2021 року видано наказ №2-дс «Про накладення дисциплінарного стягнення», яким до ОСОБА_1 , начальника Головного управління ДФС у Чернівецькій області, застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з державної служби у зв`язку з допущенням ним дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 7 частини 2 статті 65 Закону України «Про державну службу».

Пунктом 2 наказу визначено, що ОСОБА_1 вважається таким, що звільнений з посади начальника Головного управління ДФС у Чернівецькій області у перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності.

У названому наказі зазначено, що намагання начальником Головного управління ДФС у Чернівецькій області ОСОБА_1 заслухати начальника відділу власної безпеки Головного управління ДФС у Чернівецькій області Мерзлікіна В.Л. під час проведення наради 08 вересня 2020 року про вжиті заходи по факту нібито отримання одним із працівників Головного управління ДФС у Чернівецькій області неправомірної вигоди є перевищенням службових повноважень, що призвело до порушення пункту 7 частини 2 статті 65 Закону України «Про державну службу».

Відповідно до статті 66 Закону України «Про державну службу» у разі допущення державним службовцем: дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 7 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу», суб`єкт призначення або керівник державної служби звільняє з посади державної служби, у зв`язку з допущенням ним дисциплінарного проступку.

З метою усунення виявлених недоліків і порушень у роботі, недопущення їх, забезпечення належного рівня роботи територіального органу щодо дотримання вимог чинного законодавства, ураховуючи характер дисциплінарного проступку, вчинення дисциплінарного проступку повторно, до зняття в установленому порядку попереднього стягнення, яке наказом ДФС від 25 листопада 2020 року №31-дс «Про накладання дисциплінарного стягнення» застосованого до ОСОБА_1 , начальника Головного управлінні ДФС у Чернівецькій області, обставини, за яких він був вчинений, та пояснення інших службових осіб Головного управління ДФС у Чернівецькій області, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, Державною фіскальною службою України прийнято рішення про звільнення позивача з державної служби.

Не погоджуючись із зазначеним наказом, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За змістом частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно - правових спорах з приводу звільнення громадян з публічної служби, а згідно з положеннями пункту 17 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України до публічної служби відноситься, зокрема, державна служба.

Як вбачається з обставин справи, даний спір виник у зв`язку із накладенням на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із займаної посади державної служби.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII (далі - Закон №889-VIII у редакції, на час виникнення спірних відносин).

Статтею 1 Закону №889-VIII передбачено, що державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно пункту 7 частини першої статті 2 Закону №889-VIII суб`єкт призначення - державний орган або посадова особа, яким відповідно до законодавства надано повноваження від імені держави призначати на відповідну посаду державної служби в державному органі та звільняти з такої посади.

Відповідно до статті 64 Закону №889-VIII за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Для державних службовців можуть встановлюватися особливості притягнення до дисциплінарної відповідальності у випадках, визначених законом.

Згідно частини першої - третьої статті 65 Закону №889-VIII підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Дисциплінарними проступками є, зокрема, перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу кримінального або адміністративного правопорушення (пункт 7 частини другої статті 65 Закону №889-VIII).

Державний службовець не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності, якщо минуло шість місяців з дня, коли керівник державної служби дізнався або мав дізнатися про вчинення дисциплінарного проступку, не враховуючи час тимчасової непрацездатності державного службовця чи перебування його у відпустці, або якщо минув один рік після його вчинення, або постановлення відповідної окремої ухвали суду.

Статтею 66 Закону №889-VIII визначено, що до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення:1) зауваження;2) догана;3) попередження про неповну службову відповідність;4) звільнення з посади державної служби (частина перша названої статті).

У разі допущення державним службовцем дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 6 частини другої статті 65 цього Закону, суб`єкт призначення або керівник державної служби може обмежитися зауваженням (частина друга).

У разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5, 12 та 15 частини другої статті 65 цього Закону, суб`єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану (частина третя).

У разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 2 та 8 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4 та 5 частини другої статті 65 цього Закону, суб`єкт призначення або керівник державної служби може попередити такого державного службовця про неповну службову відповідність (частина четверта).

Звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9 - 11, 13, 14 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 цього Закону (частина п`ята).

За кожний дисциплінарний проступок до державного службовця може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення (частина шоста статті 66).

Відповідно до частин першої - третьої статі 67 Закону №889-VIII дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.

Обставинами, що пом`якшують відповідальність державного службовця, є:1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку;2) попередня бездоганна поведінка та відсутність дисциплінарних стягнень;3) високі показники виконання службових завдань;4) вжиття заходів щодо попередження, відвернення або усунення настання тяжких наслідків, які настали або можуть настати в результаті вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування заподіяної шкоди;5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність;6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.

Під час застосування дисциплінарного стягнення можуть враховуватися також інші, не зазначені у частині другій цієї статті, обставини, що пом`якшують відповідальність державного службовця.

Згідно частини другої статті 68 Закону №889-VIII дисциплінарні стягнення накладаються (застосовуються):1) на державних службовців, які займають посади державної служби категорії "А": зауваження - суб`єктом призначення; інші види дисциплінарних стягнень - суб`єктом призначення з урахуванням пропозиції Комісії; 2) на державних службовців, які займають посади державної служби категорій "Б" і "В": зауваження - суб`єктом призначення; інші види дисциплінарних стягнень - суб`єктом призначення за поданням дисциплінарної комісії.

Статтею 69 Закону №889-VIII визначено, зокрема, що для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія). Дисциплінарною комісією стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорії "А", є Комісія. Дисциплінарну комісію стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорії "Б" та здійснюють повноваження керівників державної служби в державних органах, а також їх заступників, утворює суб`єкт призначення. Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення. Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.

Згідно частини першої статті 74 Закону №889-VIII дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.

Відповідно до статті 75 Закону №889-VIII перед накладенням дисциплінарного стягнення суб`єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення (частини перша).

Пояснення державного службовця має відображати час, місце, обставини та причини вчинення ним дисциплінарного проступку, його усвідомлення чи заперечення провини, а також інші питання, які мають значення у справі (частина друга).

Відмова надати пояснення оформляється відповідним актом і підтверджується двома державними службовцями. Відмова надати пояснення не перешкоджає здійсненню дисциплінарного провадження та накладенню на державного службовця дисциплінарного стягнення (частина третя статті 75).

Згідно частин першої та другої статті 77 Закону №889-VIII рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення.

У рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.

Частиною першою статті 78 Закону №889-VIII визначено, що рішення про накладення дисциплінарного стягнення може бути оскаржено державними службовцями до суду.

Отже, наведеними нормами передбачені підстави та порядок притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності, види дисциплінарних стягнень та умови їх застосування, гарантії прав державних службовців під час застосування уповноваженими суб`єктами дисциплінарного стягнення, в тому числі обставини, що пом`якшують дисциплінарну відповідальність, а також право державного службовця на оскарження в судовому порядку рішення, прийнятого суб`єктом призначення, про накладення дисциплінарного стягнення, зокрема, і у виді звільнення з посади державної служби.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваним наказом позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з державної служби у зв`язку з допущенням ним дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 7 частини другої статті 65 Закону №889-VIII, тобто за перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу кримінального або адміністративного правопорушення.

Зміст наказу від 20 січня 2021 року №2-дс свідчить про те, що указаний проступок виразився у намаганні позивача як начальника Головного управління ДФС у Чернівецькій області заслухати начальника відділу власної безпеки Головного управління ДФС у Чернівецькій області Мерзлікіна В.Л. під час проведення наради 08 вересня 2020 року про вжиті заходи по факту нібито отримання одним із працівників Головного управління ДФС у Чернівецькій області неправомірної вигоди.

У зв`язку з цим суд вважає за необхідне зазначити, що оскаржуваний позивачем наказ по своїй правовій природі є актом індивідуальної дії.

Так, згідно пункту 19 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їхня конкретність (гранична чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами; чітка відповідність такого акта нормам чинного законодавства.

Однак наказ від 20 січня 2021 року №2-дс не відповідає критеріям чіткості й зрозумілості акту індивідуальної дії та породжує його неоднозначне трактування.

В указаному рішенні суб`єкта владних повноважень не зазначено які саме норми Положення про Головне управління ДФС у Чернівецькій області, яким визначені повноваження начальника Головного управління ДФС у Чернівецькій області, порушено позивачем, в чому конкретно такі дії виразились тощо.

Вказуючи в оскаржуваному наказі про «намагання» позивача заслухати під час наради пояснення від іншої посадової особи, відповідачем не конкретизовано як саме таке «намагання» вчинялось позивачем.

Поряд з цим суд звертає увагу на те, що пунктами 20-23 розділу 11 Положення про Головне управління ДФС у Чернівецькій області, затвердженого наказом ДФС України від 01.02.2019 року №80, передбачено, що начальник ГУ ДФС у разі виявлення фактів, що можуть свідчити про вчинення підлеглими корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень підлеглими працівниками, вживає заходів щодо припинення такого правопорушення та негайно письмово інформує підрозділ внутрішньої безпеки ДФС; забезпечує проведення аналізу нормативно-правових актів, закріплених функцій і процедур щодо виявлення дискримінаційних повноважень і норм (корупційних ризиків), що спричиняють вчинення корупційного правопорушення чи правопорушення, пов`язаного з корупцією; вживає заходів щодо усунення виявлених корупційних ризиків у рамках практичної реалізації Антикорупційної програми ДФС; вживає заходів щодо недопущення корупційних, пов`язаних із корупцією або інших правопорушень у сфері службової діяльності з боку підлеглих працівників.

Пунктом 16 розділу 11 вказаного Положення передбачено, що начальник ГУ ДФС скликає та проводить наради з питань, що належать до компетенції ГУ ДФС, а відповідно до пункту 1 Розділу 5 Положення ГУ ДФС з метою організації своєї діяльності забезпечує здійснення у межах повноважень, передбачених законом, заходів щодо запобігання та виявлення корупції у сфері службової діяльності посадових осіб ГУ ДФС відповідно до вимог антикорупційного законодавства.

Як указано у позовній заяві та підтверджувалось позивачем у ході судового розгляду справи, саме на виконання вказаних приписів Положення про Головне управління ДФС у Чернівецькій області діяв начальник Головного управління ДФС у Чернівецькій області ОСОБА_1 коли йому стало відомо щодо можливого отримання співробітником Головного управління ДФС у Чернівецькій області неправомірної вигоди, про що в подальшому позивач і повідомив в.о. голову ДФС України Солодченка С.В. листом від 08 вересня 2020 року.

Особливістю адміністративного судочинства, порівняно з іншими видами судочинства, є обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності.

Так, відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

При цьому статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Однак у ході судового розгляду цієї справи відповідачем не надано суду належних та достовірних доказів допущення позивачем дисциплінарного проступку, за який його притягнуто до дисциплінарної відповідальності оскаржуваним наказом.

Відповідачем не спростовано доводів позову про не перевищення ОСОБА_1 як начальником Головного управління ДФС у Чернівецькій області своїх обов`язків, передбачених Положенням про Головне управління ДФС у Чернівецькій області, затвердженим наказом ДФС України від 01.02.2019 року №80.

З приписів частини п`ятої статті 65 Закону №889-VIII, частини першої- третьої статті 67 Закону №889-VIII, частини десятої та одинадцятої статті 69 Закону №889-VIII, частини першої статті 74 Закону №889-VIII, частин першої та другої статті 77 Закону №889-VIII убачається, що звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення, яке може бути, тобто не є імперативом, застосоване суб`єктом призначення до державного службовця у разі вчинення ним дисциплінарних проступків, передбачених, зокрема, пунктом 7 частини другої статті 65 Закону №889-VIII, на підставі подання дисциплінарної комісії, яке має для суб`єкта призначення рекомендаційний характер. Дисциплінарне стягнення, в тому числі і у вигляді звільнення, має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця, а під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, наявність у державного службовця заохочень та стягнень.

На переконання суду, обставини справи свідчать, що застосоване відповідачем до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби не відповідає характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку, що мав місце на думку відповідача у вигляді «намагання заслухати начальника відділу власної безпеки Головного управління ДФС у Чернівецькій області під час проведення наради 08 вересня 2020 року про вжиті заходи по факту нібито отримання одним із працівників Головного управління ДФС у Чернівецькій області неправомірної вигоди».

Будь-яких належних та достовірних доказів наявності вини, якій передує причинно-наслідковий зв`язок вчинених дій чи допущеної бездіяльності саме позивачем в розрізі його функціональних обов`язків щодо фактів, зазначених в оскаржуваному наказі, матеріали справи не містять та відповідачем у ході її судового розгляду не надано.

При цьому в оскаржуваному наказі взагалі не наведено жодних негативних наслідків вчинення позивачем указаних вище дій.

Також зміст наказу дає підстави для висновку, що при вирішенні питання притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності не було враховано, зокрема, тієї обставини, що за результатами оцінювання службової діяльності за 2020 року позивача оцінено позитивно. Так, відповідно до витягу з висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності керівників головних управлінь ДФС у Вінницькій, Закарпатській, Львівській, Полтавській та Чернівецькій областях у 2020 році, затвердженого наказом ДФС від 24 листопада 2020 року №1607-о, ОСОБА_1 , начальник ГУ ДФС у Чернівецькій області, за результатами оцінювання службової діяльності у 2020 році отримав позитивну оцінку.

Суд зазначає, що невиконання органом державної влади законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

Поряд з цим з наказу від 20 січня 2021 року №2-дс вбачається, що такий прийнято на підставі подання Дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Державної фіскальної служби України від 11 січня 2021 року №21-99-99-10-18ДК.

Між тим, указане подання в ході судового розгляду справи відповідачем не надано. При цьому ухвалою суду від 23 березня 2021 року у Державної фіскальної служби України витребовувались, зокрема, належним чином засвідченні копії матеріалів дисциплінарної справи, на підставі яких прийнято оскаржуваний наказ Державної фіскальної служби України від 20 січня 2021 року №2-дс "Про накладення дисциплінарного стягнення".

Проте в наданих відповідачем документах подання Дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Державної фіскальної служби України від 11 січня 2021 року №21-99-99-10-18ДК відсутнє.

Суд звертає увагу і на те, що відповідно до частини першої статті 73 Закону №889-VIII з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.

Згідно частини другої статті 73 Закону №889-VIII дисциплінарна справа повинна містити: 1) дату і місце її формування; 2) підстави для відкриття дисциплінарного провадження; 3) характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця; 4) відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень; 6) пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження та/або акт про відмову від надання таких пояснень; 7) пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 8) пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження (за наявності); 9) належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 12) пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії у державному органі з висновком про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності; 13) опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі.

Однак у ході розгляду даної справи відповідачем не надано суду дисциплінарної справи відносно позивача, на підставі матеріалів якої мав би прийматися наказ про накладення дисциплінарного стягнення.

Разом з цим зміст оскаржуваного наказу свідчить про те, що висновки, наведені в ньому, зроблені фактично на підставі матеріалів тематичної перевірки з питань, викладених у доповідній записці начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області, за результатами якої складено акт від 30 жовтня 2020 року №843/99-99-12-01-02-21-2.

Зазначене у своїй сукупності дає підстави суду вважати необґрунтованим та необ`єктивним висновок відповідача про допущення позивачем дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 7 частини другої статті 65 Закону №889-VIII, про що зазначено в оскаржуваному наказі.

Наявні у справі матеріали свідчать, що дисциплінарне провадження стосовно позивача було проведено не повно та не об`єктивно, без з`ясування всіх обставин можливого вчинення позивачем дисциплінарного проступку, без встановлення дійсних причин і умов його вчинення, а також за відсутності належних доказів встановлення вини позивача.

Крім цього, як свідчать матеріали справи, всупереч наведеним вище положенням Закону №889-VIII у ході проведення дисциплінарного провадження пояснення у ОСОБА_1 щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, не відбирались, акт про відмову від надання таких пояснень не складався.

Твердження відповідача у відзиві, надані в обґрунтування своєї позиції, про направлення позивачу листів від 02 грудня 2020 року та від 22 грудня 2020 року із запрошенням на засідання дисциплінарної комісії на 11 грудня 2020 року та 05 січня 2021 року відповідно суд оцінює критично, оскільки відповідачем не надано доказів отримання цих листів позивачем.

Водночас позивачем зазначено, із наданням при цьому копій поштових конвертів, про те, що повідомлення із запрошеннями на засідання дисциплінарної комісії він отримував уже після засідання комісії - 15 січня 2021 року.

Указаних доводів позову відповідачем не спростовано.

Поряд з цим суд звертає увагу і на те, що згідно з наданими позивачем довідкою Комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка №2» від 10 лютого 2021 року №151 ОСОБА_1 з 20 листопада 2020 року по 04 січня 2021 оку та з 20 січня 2021 року по дату видачі цієї довідки (10 лютого 2021 року) перебував на лікуванні в лікаря-невропатолога поліклінічного відділення №1. А, як вбачається з довідки Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня №1» від 08 лютого 2021 року №84, у період з 05 січня 2021 року по 19 січня 2021 року ОСОБА_1 , перебував на лікуванні в установі КПН «Міська лікарня №1».

Зазначене, у тому числі, свідчить про наявність поважних причин неможливості позивача прибути на засідання дисциплінарної комісії, призначені на 11 грудня 2020 року та 05 січня 2021 року, чого відповідачем при вирішенні питання притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності враховано не було.

Також варто зауважити, що аналіз змісту пункту 6 частини другої статті 73 Закону №889-VIII та частини першої статі 75 Закону №889-VIII дає підстави для висновку про обов`язок відібрання у державного службовця, відносно якого порушено дисциплінарне провадження, письмових пояснень щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, спочатку дисциплінарною комісією, а після її подання, прийнятого за результатом розгляду дисциплінарної справи, і суб`єктом призначення перед накладенням дисциплінарного стягнення, які останній враховує в сукупності із поданням дисциплінарної комісії, що має для суб`єкта призначення рекомендаційний характер в силу частини десятої статті 69 Закону №889-VIII.

Зміст частин першої, другої та третьої статті 75 Закону №889-VIII свідчить про обов`язок суб`єкта призначення перед накладенням дисциплінарного стягнення отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення. Саме в цих поясненнях державний службовець, усвідомлюючи можливість притягнення його до дисциплінарної відповідальності на підставі висновків, наведених у поданні дисциплінарної комісії, має відобразити час, місце, обставини та причини вчинення ним дисциплінарного проступку, його усвідомлення чи заперечення провини, а також інші питання, які мають значення у справі. У разі ж відмови державного службовця надати пояснення оформляється відповідний акт, що підтверджується двома державними службовцями.

Проте, згідно обставин цієї справи, суб`єктом призначення перед накладенням на позивача дисциплінарного стягнення оскаржуваним наказом усупереч вимогам статті 75 Закону №889-VIII не було отримано від ОСОБА_1 письмових пояснень, а у разі відмови від надання таких - відповідний акт не складено.

Про вказане наголошувалось позивачем у позові та жодним чином не спростовано відповідачем у відзиві.

З огляду на викладене, суд вважає, що у спірних правовідносинах відповідачем не дотримано порядок накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення та не дотримано гарантій прав державного службовця під час процедури притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Отже, перевіряючи оскаржуваний позивачем індивідуальний правовий акт на відповідність його критеріям, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що такий прийнято не на підставі та не у спосіб, встановлений законодавством, що регулює спірні правовідносини; є необґрунтованим, тобто таким, що прийнятий без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття; упередженим; прийнятим без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Враховуючи викладене, наявні правові підстави для визнання протиправним та скасування наказу Державної фіскальної служби України від 20 січня 2021 року №2-дс «Про накладення дисциплінарного стягнення».

Таким чином, заявлені у позові вимоги підлягають задоволенню.

При цьому суд зважає на надані у судовому засіданні пояснення позивача та його представника про те, що оскільки ОСОБА_1 станом на день звернення з цим позовом до суду та станом на час розгляду справи у суді перебуває у тимчасовій непрацездатності та з ним не проведено остаточний розрахунок, то лише визнання протиправним та скасування наказу Державної фіскальної служби України від 20 січня 2021 року №2-дс «Про накладення дисциплінарного стягнення» буде належним способом захисту порушених трудових прав позивача в даній справі.

Згідно частин першої - третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач довів незаконність оскаржуваного рішення. Натомість доводи відповідача, викладені у відзиві, є безпідставними та необґрунтованими.

Частиною першою, сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно наявної у справі квитанції від 11 лютого 2021 року позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Враховуючи, що позов підлягає задоволенню повністю, то наявні правові підстави для стягнення з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судових витрат у виді судового збору в розмірі 908,00 грн.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування наказу задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної фіскальної служби України від 20 січня 2021 року №2-дс «Про накладення дисциплінарного стягнення», яким застосовано до ОСОБА_1 , начальника Головного управління ДФС у Чернівецькій області, дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з державної служби у зв`язку з допущенням ним дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 7 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VII.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 25 травня 2021 року.

Повне найменування учасників справи: позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), відповідач - Державна фіскальна служба України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, ).

Суддя О.П. Лелюк