Справа № 320/2939/20
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2021-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2021 року м. Київ № 320/2939/20

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Колеснікової І.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області

про зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області про зобов`язання Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням строку служби у Службі безпеки України; зобов`язання Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 1 січня 2020 року; визнання протиправною бездіяльності Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області, що полягала у несвоєчасному звільненні ОСОБА_1 ; зобов`язання Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 допомогу по тимчасовій непрацездатності за листком непрацездатності серії АДР №839223 (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 29.04.2020).

Позов мотивовано безпідставністю невиплати відповідачем позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно та одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби з Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області через хворобу (за станом здоров`я) в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням строку служби у Службі безпеки України, оскільки при звільненні із Служби безпеки України позивачу не виплачувалась одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у зв`язку з тим, що позивач не набув відповідного права, з огляду на звільнення зі служби за сімейними обставинами, а не за станом здоров`я. Також, в обґрунтування позову позивачем зазначено про безпідставність невиплати йому відповідачем грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, оскільки законодавством, яким врегульовано порядок та умови проходження служби співробітниками Служби судової охорони, передбачено забезпечення співробітників зазначеної служби одностроєм, знаками розрізнення, спорядженням, спеціальними засобами та зброєю. Втім, не зважаючи на наведені законодавчі гарантії, позивачу за час проходження ним служби в Службі судової охорони не видавалось речове майно у зв`язку з його фактичною відсутністю на складі, що є підставою для виплати позивачу грошової компенсації вартості неотриманого речового майна.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.04.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву.

Відповідачем подано письмовий відзив на позовну заяву, згідно якого позов не визнано. Зазначено, що постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 як у редакції, яка діяла на момент звільнення позивача зі Служби безпеки України, так і в редакції, яка діяла на момент його звільнення зі Служби судової охорони, передбачено один вид одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, але різний розмір її нарахування в залежності від підстав звільнення. Відтак, оскільки позивач при попередньому звільненні зі Служби безпеки України через сімейні обставини набув право на одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, при повторному звільненні позивача зі Служби судової охорони за станом здоров`я він набув право на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за період своєї календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби. З урахуванням проходження позивачем служби у Службі судової охорони менше повного календарного року були відсутні правові підстави для виплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Також, відповідачем наголошено на відсутності з його боку порушень під час звільнення позивача зі служби, оскільки фактичне звільнення позивача відбулось після власноручного підтвердження ним свого рапорту, який був раніше надісланий кур`єрською доставкою до Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області та підписаний за допомогою факсимільного відтворення підпису, що унеможливлювало встановлення дійсності факту волевиявлення позивача на звільнення зі Служби судової охорони. Крім того, відповідачем зазначено про відсутність правових підстав для нарахування та виплати Територіальним управлінням Служби судової охорони у Харківській області позивачу, оскільки чинним законодавством не передбачено виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності особам з числа співробітників Служби судової охорони.

Позивачем подано відповідь на відзив, згідно якої позивач не погоджується з доводами, викладеними у відзиві, оскільки одноразова грошова допомога у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується лише за сукупності двох обов`язкових умов, а саме: набуття особою права на пенсію; звільнення особи зі служби за власним бажанням через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач на момент звільнення зі Служби безпеки України не набув права на пенсію, права на отримання одноразової грошової допомоги позивач також не мав. Відтак, факт ненабуття позивачем права на отримання грошової допомоги при попередньому звільненні може надавати йому право на виплату одноразової грошової допомоги при повторному звільненні зі служби з врахуванням наявної за попередні роки вислуги років. Також, позивачем зазначено про неотримання ним речового майна саме через бездіяльність відповідача, оскільки ним не було забезпечено запас речового майна для підбору необхідних розмірів.

Відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, у яких наголошено на помилковості припущень позивача щодо залежності виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення від права на пенсію, оскільки на момент звільнення позивача зі Служби безпеки України набуття позивачем права на отримання вказаної допомоги зумовлювалось лише наявністю у нього спеціального звання офіцерського складу та відповідної підстави для звільнення. Також, у запереченнях відповідачем зазначено про набуття позивачем при повторному звільненні зі Служби судової охорони за станом здоров`я права на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повни календарний рік служби за період своєї календарної служби з для останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби. Крім того, відповідачем наголошено на відсутності в його діях порушення права позивача на речове майно, оскільки позивач мав намір отримати речове майно, але не отримав його, тобто не набув права власності на це майно.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, судом встановлено таке.

Наказом Служби судової охорони від 07.11.2019 №254о/с «По особовому складу» ОСОБА_1 прийнято на службу до Служби судової охорони начальником юридичної служби Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області.

Позивачем подано начальнику Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області рапорт від 28.02.2020 про звільнення зі служби через хворобу (за станом здоров`я), в якому позивач також просив виплатити в день його звільнення грошову компенсацію за невикористану чергову відпустку у 2020 році, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно; одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби через хворобу (за станом здоров`я) в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Наказом Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області від 06.03.2020 №43 о/с «По особовому складу» звільнено підполковника Служби судової охорони ОСОБА_1 , начальника юридичної служби Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області, з 06.03.2020, згідно підпункту 2 (через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби) пункту 2 розділу ХІІ Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони, з виплатою компенсації за невикористану щорічну чергову оплачувану відпустку за 2020 рік у кількості 5 діб та за невикористану частину відпустку, передбачену статтею 19 Закону України «Про відпустки» за 2020 рік у кількості 6 діб.

Вважаючи безпідставною невиплату відповідачем грошової компенсації вартості за неотримане речове майно та одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Згідно частини першої статті 161 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, Служба судової охорони є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах.

Положеннями частин шостої, сьомої статті 163 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що порядок проходження служби співробітниками Служби судової охорони визначається у відповідному положенні, яке затверджується Вищою радою правосуддя за поданням Голови Служби судової охорони, погодженим з Державною судовою адміністрацією України. Співробітники Служби судової охорони забезпечуються за рахунок держави одностроєм і знаками розрізнення.

Відповідно до статті 165 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (частина перша).

Грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України на рівні не нижчому, ніж установлений для поліцейських, і повинно стимулювати до комплектування Служби судової охорони кваліфікованими співробітниками (частина друга).

Співробітникам Служби судової охорони гарантується інший соціальний захист в обсягах та порядку, передбачених Законом України «Про Національну поліцію» для поліцейських, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на фінансування Служби судової охорони (частина третя).

Згідно статті 102 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII, пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Правове регулювання виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби визначено статтею 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII (в редакції, чинній на момент звільнення позивача зі служби, далі по тексту - Закон №2262-XII), якою встановлювалось, зокрема, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України «Про Національну поліцію» проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України «Про державну службу», а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше (частина перша).

Особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (частина друга).

Виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Службою судової охорони, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання (частина четверта).

Поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, співробітникам Служби судової охорони, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених частинами першою та другою цієї статті, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали (частина п`ята).

Особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги (частина шоста).

Відповідно до пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» (далі по тексту - Постанова №393), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Зазначеним в абзаці першому цього пункту військовослужбовцям, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони і особам рядового і начальницького складу: які звільняються із служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням ними умов контракту, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, одноразова грошова допомога не виплачується; які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги.

Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

Приписами абзаців третього, дванадцятого пункту 1 Постанови №393, установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам, зазначеним у пункті «ж» статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються: служба в органах внутрішніх справ України, органах і підрозділах цивільного захисту на посадах начальницького і рядового складу, Службі судової охорони на посадах молодшого, середнього і вищого складу з дня призначення на відповідну посаду; час роботи в державних органах у разі переходу на військову службу або службу в органи Служби безпеки, Управління державної охорони, органи внутрішніх справ, Національну поліцію, державну пожежну охорону, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації, органи і підрозділи цивільного захисту, податкову міліцію або Державну кримінально-виконавчу службу на посади офіцерського та начальницького складу згідно з переліками посад, що затверджуються відповідно Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Міністерством внутрішніх справ, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації, Міністерством юстиції, Міністерством фінансів, а також у разі переходу на службу до Служби судової охорони на посади середнього і вищого складу згідно з переліком посад, що затверджується Головою Служби судової охорони.

Судом встановлено, що позивача було прийнято на службу до Служби судової охорони наказом від 07.11.2019 №254о/с, звільнено зі служби наказом від 06.03.2020 №43 о/с.

Таким чином, стаж служби позивача в Службі судової охорони становить 00 років 03 місяці 29 днів.

Позивачем додано до позовної заяви витяг з наказу управління Служби безпеки України в Харківській області від 06.04.2007 №91-ос, згідно якого старшого лейтенанта ОСОБА_1 , звільненого з військової служби в запас СБ України наказом ТВО Голови СБ України №547-ос від 31.03.2007 за підпунктом «б» пункту 65 та підпунктом «д» пункту 66 (через сімейні обставини) Положення про проходження військової служби за контрактом та кадрової військової служби у Службі безпеки України, виключено 10.04.2007 із списків особового складу. Згідно зазначеного наказу, вислуга років на 10.04.2007 старшого лейтенанта ОСОБА_1 складає: календарна - 07 років 03 місяців 05 днів, пільгова - 00 років 06 місяців 19 днів, всього - 07 років 09 місяців 24 дня.

Обґрунтовуючи наявність підстав для виплати Службою судової охорони позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби з Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області через хворобу (за станом здоров`я) в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, позивачем наголошено на врахуванні до строку його служби періоду служби позивача у Службі безпеки України, оскільки при звільненні із Служби безпеки України позивачу не виплачувалась одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у зв`язку з тим, що позивач не набув відповідного права.

Приписами Постанови №393 у редакції, чинній на момент звільнення позивача зі Служби судової охорони, передбачено зарахування до строку календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги як строку служби особи у Службі судової охорони, так і строку служби такої особи у Службі безпеки України.

Втім, частина шоста статті 9 Закону №2262-XII у редакції, чинній на момент звільнення позивача зі Служби судової охорони, містить застереження, згідно якого у разі повторного звільнення зі служби осіб рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за вказаним Законом, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

При цьому зазначене у вказаній нормі словосполучення «такої грошової допомоги» стосується як передбаченої статтею 9 Закону №2262-XII одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, так і одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Як встановлено судом, наказом ТВО Голови СБ України №547-ос від 31.03.2007 позивача, звільнено з військової служби в запас СБ України за підпунктом «б» пункту 65 та підпунктом «д» пункту 66 (через сімейні обставини) Положення про проходження військової служби за контрактом та кадрової військової служби у Службі безпеки України.

Чинною на момент звільнення позивача зі Служби безпеки України редакцією статті 9 Закону №2262-XII передбачалось, що особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідачем надано лист управління Служби безпеки України в Харківській області від 10.07.2020 №70/16-6982 «Щодо надання інформації стосовно громадянина ОСОБА_1 », в якому повідомляється, що за наявними в управлінні даними старшому лейтенанту ОСОБА_1 виплачено при звільненні з військової служби одноразову грошову допомогу за 7 (сім) повних календарних років.

Відтак, при звільненні зі Служби безпеки України через сімейні обставини, позивач набув право на передбачену частиною другою статті 9 Закону №2262-XII одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та отримав таку допомогу за 7 повних календарних років.

Таким чином, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, яка виплачується при звільненні зі служби за станом здоров`я, виплачується позивачу Службою судової охорони за період його календарної служби з дня останнього зарахування на службу до Служби судової охорони без урахування періоду служби позивача в Службі безпеки України.

Водночас, така допомога виплачується за кожний повний календарний рік служби. Втім, як встановлено судом, стаж служби позивача в Службі судової охорони склав 00 років 03 місяці 29 днів, що менше одного календарного року.

Тому, відсутні правові підстави для виплатити позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням строку служби у Службі безпеки України, відповідно вимоги про зобов`язання Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням строку служби у Службі безпеки України, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Щодо тверджень позивача про наявність правових підстав для виплати йому відповідачем грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, суд зазначає, що відповідно до частини сьомої статті 163 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», співробітники Служби судової охорони забезпечуються за рахунок держави одностроєм і знаками розрізнення.

Зразки однострою співробітників Служби судової охорони, правила його носіння та норми належності затверджує Державна судова адміністрація України за поданням Голови Служби судової охорони.

Державною судовою адміністрацією України прийнято наказ від 20.08.2019 №812, яким затверджено норми й зразки належності однострою співробітників Служби судової охорони і правил його носіння.

Також, згідно пункту 19 розділу І Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 04.04.2019 №1052/0/15-19, співробітники забезпечуються одностроєм, знаками розрізнення, спорядженням, спеціальними засобами та зброєю.

При цьому зазначеними нормативними актами не визначено права співробітників Служби судової охорони на отримання грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Згідно статті 91 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII, на яку посилається позивач, як на правове обґрунтування наявності підстав для виплати йому компенсації вартості за неотримане речове майно, продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України (частина перша). Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Водночас, статтею 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що дія цього Закону поширюється на: 1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей; 2) військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти; 3) військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.

Крім того, пунктом 1 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178, на який також посилається позивач, як на обґрунтування наявності правових підстав для виплати йому компенсації вартості за неотримане речове майно, передбачено, що цей Порядок визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація).

Втім, зазначеним порядком не передбачено механізму виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно співробітникам Служби судової охорони, відповідно, є помилковим посилання позивача на поширення зазначеного нормативно-правового акта та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на спірні відносини.

Таким чином, за відсутності законодавчо встановлених гарантій щодо виплати співробітникам Служби судової охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно та законодавчо визначеного порядку виплати такої компенсації, вимоги позивача про зобов`язання Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 1 січня 2020 року, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області, яка полягала у несвоєчасному звільненні позивача, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 163 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», призначення на посади та звільнення з посад співробітників Служби судової охорони у центральному органі управління та керівників і заступників керівників територіальних підрозділів Служби здійснюється Головою Служби судової охорони, а інших співробітників Служби судової охорони у територіальних підрозділах - керівниками відповідних територіальних підрозділів.

Призначення на посади співробітників Служби судової охорони (крім призначення на рівнозначні або нижчі посади) здійснюється виключно за результатами конкурсу, що проводиться Державною судовою адміністрацією України в порядку, визначеному Вищою радою правосуддя (частина друга).

Порядок проходження служби співробітниками Служби судової охорони визначається у відповідному положенні, яке затверджується Вищою радою правосуддя за поданням Голови Служби судової охорони, погодженим з Державною судовою адміністрацією України (частина шоста).

Порядок звільнення співробітників зі Служби судової охорони встановлено розділом ХІІ Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони.

Так, пунктом 1 вказаного розділу визначено, що звільнення співробітників зі Служби здійснюється: у запас Збройних Сил (із постановкою на військовий облік) - якщо звільнені особи не досягли граничного віку перебування в запасі, встановленого Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», і за станом здоров`я придатні до військової служби; у відставку - якщо звільнені особи досягли граничного віку перебування в запасі, встановленого Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби із зняттям з військового обліку.

Згідно приписів пункту 2 розділу ХІІ Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони, співробітник звільняється зі служби, а служба припиняється, зокрема: через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби (пункт 2); за власним бажанням (пункт 7).

Днем звільнення зі служби вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

День звільнення вважається останнім днем служби.

Звільнення співробітників зі Служби здійснюється керівниками (начальниками), яким таке право надано відповідно до номенклатури посад (пункт 3).

Судом встановлено, що позивач звернувся до начальника Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області з рапортом від 28.02.2020 про звільнення зі служби через хворобу (за станом здоров`я).

До зазначеного рапорту додано довідку військово-лікарської комісії від 28.02.2020 №512, згідно якої позивача визнано непридатним до військової служби в мирний час.

На підставі вказаного рапорту та довідки Територіальним управлінням Служби судової охорони у Харківській області прийнято наказ від 06.03.2020 №43 о/с «По особовому складу», яким позивача звільнено зі Служби судової охорони з 06.03.2020.

Позивачем наголошено, що відповідно до статті 38 Кодексу законів про працю України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу, власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий догові у строк, про який просить працівник. Оскільки позивача звільнено в інший строк, ніж було зазначено у його рапорті, відповідачем допущено порушення трудових прав позивача.

Заперечуючи проти наведених тверджень позивача, відповідачем зазначено, що 02.03.2020 до Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області кур`єрською експрес-доставкою було доставлено рапорт позивача, в якому він просив звільнити його зі служби в Службі судової охорони через хворобу (за станом здоров`я) та який було підписано за допомогою факсимільного відтворення підпису позивача.

Зважаючи на відсутність між позивачем та відповідачем письмової згоди, у якій міститься зразок відповідного аналога власноручного підпису позивача, враховуючи неможливість встановити дійсність факту волевиявлення позивача звільнитися зі служби в Службі судової охорони, відповідачем до 04.03.2020 не розглядався рапорт позивача по суті.

04.03.2020 позивач, прибув до Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області, отримав лист про надання інформації від 04.03.2020 року за №51-5/220/20, на копії якого власноручно підписався, а також, підтверджуючи справжню волю на звільнення зі служби, власноручно підписав рапорт від року та зазначив: «Підпис та вимоги цього рапорту підтверджую». Втім, датою підписання рапорту вказав 02.03.2020, а не фактичну дату власноручного підпису - 04.03.2020, про що відповідачем було складено відповідний акт.

Позивачу було роз`яснено про неможливість через сукупність процесів фінансового характеру та деяких питань щодо порядку звільнення співробітника зі служби звільнити останнього цього ж дня - 04.03.2020 та провести з ним всі розрахунки.

05.03.2020, наступного дня після підтвердження позивачем власноручним підписом рапорту від 02.03.2020, Територіальне управління Служби судової охорони у Харківській області надіслало за допомогою системи дистанційного обслуговування «Клієнт казначейства - Казначейство» до Державної казначейської служби України реєстр фінансових зобов`язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів та платіжне доручення №126 від 05.03.2020 щодо суми розрахунку при звільненні позивача у розмірі 11379,95 грн. 06.03.2020 ПАТ Комерційний Банк - «Приват Банк» зарахував вказану суму на платіжну картку позивача, що підтверджується відомістю розподілу виплат Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області від 06.03.2020.

Наведені відповідачем обставини щодо подання позивачем рапорту про звільнення, подальшого підтвердження позивачем факсимільного підпису в рапорті від 28.02.2020, проведення остаточного розрахунку з позивачем у день його звільнення підтверджуються наявними у матеріалах справи відповідними доказами, а саме рапортом позивача від 28.02.2020, листом Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області про надання інформації від 04.03.2020 року за №51-5/220/20, уточнюючим рапортом від 02.03.2020, актом про засвідчення факту власноручного підпису від 04.03.2020, платіжним дорученням №126 від 05.03.2020, відомістю розподілу виплат від 06.03.2020.

При цьому суд зауважує, що питання проходження служби співробітниками Служби судової охорони, в тому числі підстави та порядок їх звільнення зі служби, урегульовано спеціальним законодавством, а саме Законом України «Про судоустрій і статус суддів», Положенням про проходження служби співробітниками Служби судової охорони.

Водночас, Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17.02.2015 у справі №21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Отже, враховуючи проходження позивачем служби в Службі судової охорони, порядок проходження якої врегульовано спеціальним законодавством, твердження позивача про порушення відповідачем статті 38 Кодексу законів про працю України, що полягало у звільненні позивача в інший строк, ніж було зазначено у його рапорті, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яким врегульовано спірні відносини, відповідно, відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльності Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області, яка полягала у несвоєчасному звільненні позивача.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-ХІV, статтею 18 якого встановлено, що страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах.

Водночас, за приписами абзаців сьомого, восьмого пункту 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VІ, платниками єдиного внеску є: підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами, допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства для таких осіб: військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, у тому числі тих, які проходять військову службу під час особливого періоду, визначеного законами України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до пункту 2 Пропорцій розподілу єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №675 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 №85), сума єдиного внеску, що сплачується платниками, зазначеними в абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI, за військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу, розподіляється на: загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття; загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (до солідарної системи).

Отже, співробітники Служби судової охорони не входять до переліку осіб, які підлягають страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності. Страхові внески з грошового забезпечення цих осіб на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності і загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, не сплачуються до Фонду соціального страхування України ані співробітниками Служби судової охорони, ані Територіальним управлінням Служби судової охорони у Харківській області.

Таким чином, оскільки чинним законодавством, яким врегульовано правовідносини у сфері загальнообов`язкового державного соціального страхування, не передбачено виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності особам з числа співробітників Служби судової охорони, відсутні правові підстави для зобов`язання Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 допомогу по тимчасовій непрацездатності за листком непрацездатності серії АДР №839223.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (частина перша). В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга).

Відповідачем як суб`єктом владних повноважень доведено суду належними та допустимими доказами правомірність дій під час звільнення позивача, з огляду на що відсутні підстави для задоволення позову.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено і відповідачем не надано доказів понесення судових витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, судові витрати присудженню не підлягають.

Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Позивач - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач - Територіальне управління Служби судової охорони у Харківській області (ідентифікаційний код 43181818, місцезнаходження: 61001, м. Харків, майдан Героїв Небесної Сотні, 36).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Згідно пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, провадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Колеснікова І.С.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 25 травня 2021 року.