Справа № 460/7751/20
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2021-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 рокуЛьвівСправа № 460/7751/20 пров. № А/857/6375/21

Восьмий апеляційний адміністративний суду складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Улицького В.З., Шавеля Р.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року (ухвалене головуючим суддею Зозуля Д.П., у м. Рівне) у справі № 460/7751/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправною бездіяльність відповідача, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просила:

визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсію за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особі, яка постійно проживала на території радіоактивного забруднення з 26.04.1986 року по 06.08.1996, починаючи з 02.09.2020 протиправною та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особі, яка постійно проживала на території радіоактивного забруднення з 26.04.1986 по 06.08.1996, починаючи з 02.09.2020.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що вона є потерпілою від наслідків Чорнобильської катастрофи 3 категорії. Вважає протиправною бездіяльність відповідача в частині не призначення пенсії за віком, із зниженням пенсійного віку згідно із ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Наголосила, що нею подано всі необхідні документи для призначення вказаної пенсії. Зазначає, що така відмова є протиправною, та незаконною, оскільки вона з моменту аварії на ЧАЕС по 06.08.1996 проживала на території радіоактивного забруднення.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що наявність лише факту проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення в період з 26.04.1986 по 01.12.1986 та з 01.09.1987 по 19.02.1990, що сумарно становить 3 роки та 23 днів, не надає право позивачу на пенсію за віком із зниженням пенсійного віку на 6 років як особі, що потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії та досягнула 54 річного віку.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржила позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що на підтвердження свого постійного проживання в с. Любахи з 26.04.1986 по 06.08.1996 до суду було надано довідку Любахівської сільської ради № 995 від 06.11.2019, копію трудової книжки, де видно, що з 03.11.1992 по 06.08.1996 вона не працювала, а доглядала малолітніх дітей, свідоцтва про народження дітей, які народилися в с. Любахи, архівну довідку № 908/04-02 віл 06.11.2019.

Відповідач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що позивач є громадянкою України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3) (а.с. 12).

Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_2 позивач працювала з 24.03.1986 по 18.10.1986 у в Глобинському цукрокомбінаті Полтавської області - не відноситься до радіоактивно забрудненої зони; з 30.06.1987 по 03.11.1992 в колгоспі ім. Горького с. Любахи Володимирецьког району - зона гарантованого добровільного відселення (а.с.18-31).

Натомість, копією довідки від 06.11.2019 № 955 Любахівської сільської ради підтверджено, що ОСОБА_1 дійсно була зареєстрована і проживала в селі Любахи Володимирецького району Рівненської області з 17.03.1966 по 01.12.1986 та з 01.09.1987 по 19.02.1990. Підстава: погосподарська книга № 2 за 1986-1990, об`єкт господарського обліку № 117 (а.с.32).

02.09.2020 позивач звернулася із заявою про призначення пенсії, із зниженням пенсійного віку, згідно із ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.13).

Листом від 14.09.2020 за № 1700-0301-8/27810 відповідачем прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії. Зі змісту вказаного рішення вирішено відмовити в призначенні пенсії за віком згідно з ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за заявою від 02.09.2020 з наступних підстав. Право на пенсію із зниженням пенсійного віку мають потерпілі від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), зокрема особи, які постійно проживали чи постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше трьох років. Таким особам пенсійний вік зменшується на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання (роботи), але не більше 6 років. Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або йно працювали у зазначеній зоні у період з моменту аварії по 31 липня 1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_3 позивач працювала з 24.03.1986 по 18.10.1986 у в Глобинському цукрокомбінаті Полтавської області - не відноситься до радіоактивно забрудненої зони; з 30.06.1987 по 03.11.1992 в колгоспі ім. Горького с. Любахи. Копією довідки від 06.11.2019 № 955 Любахівської сільської ради підтверджено, що ОСОБА_1 дійсно була зареєстрована і проживала в селі Любахи Володимирецького району Рівненської області з 17.03.1966 по 01.12.1986 та з 01.09.1987 по 19.02.1990. Таким чином, факт постійного проживання на території гарантованого добровільного відселення становить 2 роки 9 місяців 1 день (з 19.10.1986 по 01.12.1986 та з 30.06.1987 по 19.02.1990). А тому відсутні підстави для призначення пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.14-15).

Позивач вважаючи таку відмову протиправною, звернулася до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі Закон № 796) визначені основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Статтею 49 Закону № 796 визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зокрема, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до абзацу 1 ч.1 ст. 55 Закону № 796, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Початкова величина (3 роки) зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Із аналізу наведеної правової норми вбачається, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії станом на 01.01.1993 не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Тобто, як зазначив суд першої інстанції, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі ч. 2 ст. 55 Закону №796-XII від 28.02.1991 є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років з моменту аварії до 01 січня 1993 року.

При цьому, особам, які додатково проживали у зоні гарантованого добровільного відселення в період з моменту аварії по 31 липня 1986 року, встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 3 роки.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Відповідно до положень п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, в редакції чинній на час звернення позивача за призначенням пенсії, до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи, які засвідчують особливий статус особи посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях № 122 від 09.03.1988, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону № 796-XI).

Основною підставою для прийняття альтернативних документів є інформація у них про період роботи чи проживання, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або відомості проживання на територіях радіоактивного забруднення .

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що до заяви про призначення пенсії відповідно до ст. 55 Закону № 796, позивачем, зокрема, були додані:

копія трудової книжки НОМЕР_2 де зазначено, що позивач працювала з 24.03.1986 по 18.10.1986 у в Глобинському цукрокомбінаті Полтавської області - не відноситься до радіоактивно забрудненої зони; з 30.06.1987 по 03.11.1992 в колгоспі ім. Горького с. Любахи Володимирецьког району - зона гарантованого добровільного відселення (а.с.18-31).

копію довідки від 06.11.2019 № 955 Любахівської сільської ради, де підтверджено, що ОСОБА_1 дійсно була зареєстрована і проживала в селі Любахи Володимирецького району Рівненської області з 17.03.1966 по 01.12.1986 та з 01.09.1987 по 19.02.1990. Підстава: погосподарська книга № 2 за 1986-1990, об`єкт господарського обліку № 117 (а.с.32).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів Української РСР №106 від 23.07.1991 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи», село Любахи Володимирецького району Рівненської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Згідно Порядку № 22-1, для підтвердження періоду проживання на територіях радіоактивного забруднення приймаються виключно довідки, видані органами місцевого самоврядування.

Відтак, трудова книжка не відноситься до документів, які можуть підтверджувати період постійної роботи чи проживання потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи в зоні гарантованого добровільного відселення.

Враховуючи наведене вище суд апеляційної інстанції вважає, що позивач не спростувала належність та достатність наданих нею документів для призначення пенсії із зниженням пенсійного віку, оскільки відповідно до дослідженої судом довідки Любахівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області від 06.11.2019 № 995, підтверджується факт проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення в період з 26.04.1986 по 01.12.1986 та з 01.09.1987 по 19.02.1990, що становить 3 роки та 23 дні.

Відтак, суду надано лише докази того, що позивач станом на 01.01.1993 у зоні гарантованого добровільного відселення постійно проживав або постійно працював 3 роки та 23 дні.

Разом з цим, заявлений позивачем період з 04.11.1992 по 06.08.1996, не підтверджений жодними документами, (в тому числі і відомостями з трудової книжки) та не містять жодної інформації щодо постійної роботи чи проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення.

Наявність лише факту проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення в період з 26.04.1986 по 01.12.1986 та з 01.09.1987 по 19.02.1990, що сумарно становить 3 роки та 23 днів, не надає право позивачу на пенсію за віком із зниженням пенсійного віку на 6 років як особі, що потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії та досягнула 54 річного віку.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року у справі № 460/7751/20- без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді В. З. Улицький
Р. М. Шавель