Справа № 480/1397/21
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2021-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 р. Справа № 480/1397/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Русанової В.Б. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державного реєстратора виконавчого комітету Конотопської міської ради ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 19.03.2021 (суддя Шевченко І.Г.; м. Суми) по справі № 480/1397/21

за позовом Державного реєстратора виконавчого комітету Конотопської міської ради ОСОБА_1

до Міністерства юстиції України, треті особи: Державне підприємство "Національні інформаційні системи", Міський голова міста Конотопа Семеніхін Артем Юрійович

про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Державний реєстратор виконавчого комітету Конотопської міської ради ОСОБА_1 (надалі також - позивач, державний реєстратор) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України (надалі також - відповідач, МУЮ), треті особи: державне підприємство "Національні інформаційні технології", міський голова міста Конотопа Семеніхін Артем Юрійович про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 13.03.2020 року №934/5 "Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора виконавчого комітету Конотопської міської ради ОСОБА_1 , яким анульовано доступ державному реєстратору виконавчого комітету Конотопської міської ради ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 24.02.2021 позовну заяву було залишено без руху з наданням позивачу десятиденного строку з дня отримання копії такої ухвали, для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення строку на звернення з позовом до суду із зазначенням ІНШИХ підстав для поновлення строку та наданням доказів на їх підтвердження.

Ухвалу суду про залишення позовної заяви без руху від 24.02.2021 було отримано позивачем 04.03.2021, про що свідчить підпис у відповідній графі рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Тобто, позивач у строк до 16.03.2021 мав право усунути зазначені в ухвалі суду від 24.02.2021, недоліки.

На виконання вимог ухвали суду від 24.02.2021 в порядку усунення недоліків позовної заяви, представник позивача 05.03.2021 подав до суду заяву про поновлення пропущеного процесуального строку, в якій з посиланням на постанови Верховного Суду від 23.04.2019 №819/2292/15 та від 23.04.2020 у справі №813/3756/17 вказав, що не будь-яке рішення (наказ), яке породжує негативні наслідки для особи, порушує її права, свободи чи інтереси, а лише незаконне. Для визначення критерію незаконності (необґрунтованості, безпідставності) рішення вирішальне значення мають причини (підстави) його винесення. Лише знаючи про причини (підстави) винесення відповідного рішення (наказу), позивач може оцінювати його не лише з позиції негативних наслідків, але й з позиції його законності, що в свою чергу визначає факт порушення прав, свобод чи інтересів позивача. Тому строк звернення до адміністративного суду починає перебіг з часу, коли особа дізналася про негативне рішення та причини (підстави) його винесення, тобто незаконний (в її розумінні) характер. Наявність цих двох умов формує факт порушення прав, свобод чи інтересів особи і з часу, коли особа дізналася про ці дві умови, - обчислюється строк для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи. Наголосив, що дійсно, про існування наказу Міністерства юстиції України від 13.03.2020 року № 934/5 знав 16.04.2020, однак це свідчить лише про обізнаність з існуванням негативного рішення. А про підстави його винесення дізнався лише 10.02.2021 після отримання документів на адвокатський запит, які в сукупності засвідчили для позивача про існування негативного рішення (наказу) і причини (підстави) його винесення. Тому вважає, що саме з 10.02.2021 має починатися відлік строку для звернення з позовом до адміністративного суду.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 19 березня 2021 року позовну заяву державного реєстратора виконавчого комітету Конотопської міської ради ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи: державне підприємство "Національні інформаційні технології", міський голова міста Конотопа Семеніхін Артем Юрійович про визнання протиправним та скасування наказу і додані до неї документи - повернуто позивачу.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що адміністративний позов подано позивачем після закінчення строків, встановлених законодавством, а наведені позивачем підстави пропущення строку звернення до суду не є поважними.

Позивач не погодився із вказаним судовим рішенням та подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 19.03.2021, а справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач зазначає, що звертаючись до суду зі вказаним позовом, позивач заявляв клопотання про поновлення строку звернення до суду, в якому зазначив обставини, з якими пов`язує поважність причин пропуску строку звернення до суду. Однак, суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву без руху, не з`ясував, не дослідив та не дав належної правової оцінки вказаним позивачем обставинам та, відповідно, не навів у своєму рішенні обґрунтованих підстав для неприйняття доводів позивача. В цій частині ухвала суду про залишення позовної заяви без руху не може бути визнана обґрунтованою, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеній в постанові від 30.01.2018 року по справі № 210/3915/17. Також позивач вказує, що до заяви про усунення недоліків апеляційної скарги ним було додано заяву про поновлення строку звернення до суду з позовом, зазначивши додаткове обґрунтування поважності причин його пропуску, зокрема, що про порушення своїх прав оскарженим наказом позивач дізнався лише з 10.02.2021. Проте суд, повертаючи позовну заяву, повторно не з`ясував, не дослідив та не дав належної правової оцінки вказаним позивачем обставинам та, відповідно, не навів у своєму рішенні обґрунтованих підстав для неприйняття доводів позивача. Вважає, що ухвала суду про повернення позовної заяви також не може бути визнана обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Третя особа міський голова міста Конотопа Семеніхін Артем Юрійович, заперечуючи проти доводів та вимог апеляційної скарги, подав відзив на апеляційну скаргу позивача в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі абз. 1 ч. 2 ст. 312 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

За змістом статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що процесуальне законодавство пов`язує початок перебігу строку на звернення до адміністративного суду з моментом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Верховний Суд у постанові від 23 квітня 2020 року у справі №813/3756/17 досліджував питання строків звернення до адміністративного суду. Так, суд зазначив, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.

Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Відповідно до пунктів 1, 9 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк; у випадках передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Колегія суддів звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Разом з цим колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Законодавче обмеження строку звернення до суду з позовом, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду з відповідним позовом, за винятком яких правовідносини вважаються усталеними.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України").

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач оскаржує наказ Міністерства юстиції України від 13.03.2020 року № 934/5 "Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора виконавчого комітету Конотопської міської ради ОСОБА_1 . При цьому, з позовом до суду звернувся 19.02.2021.

Звертаючись до суду з цим позовом позивач, в якості поважних причин пропуску строку звернення до суду посилався на те, що про порушення своїх прав оскаржуваним наказом він дізнався 10.02.2021 з відповіді відповідача, отриманої на адвокатський запит адвоката Верем`юка Дмитра Анатолійовича, який діє в інтересах позивача. Вважає, що саме з цього моменту отримав офіційні документи і повну інформацію щодо оскаржуваного наказу, а не маючи в наявності офіційних документів (наказу, матеріалів справи, скарги тощо), позивач був позбавлений можливості вчасно звернутися до суду з позовом.

Також, як на поважну причину пропуску строку звернення до суду, яка не залежала від волі позивача, вказав те, що вважаючи, що міський голова ОСОБА_2 не підписував і не направляв скарги до Міністерства юстиції України, позивач звернувся до Конотопського відділу поліції ГУ НП в Сумській області з заявою про злочин, пов`язаний з підробкою документів, за якою були внесені дані в ЄРДР за ч.1 ст.358 КК України і розпочалося досудове розслідування, що довго тривало, а позивач, при цьому, очікував його результатів для звернення до суду, що само по собі є окремою поважною причиною пропуску строку, яка не залежала від волі позивача.

Крім того, в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення з позовом до суду у заяві про поновлення пропущеного процесуального строку, поданої в порядку усунення недоліків, так само як і у позові щодо пропущеного процесуального строку, позивач посилається на те, що лише 10.02.2021 року після отримання документів на адвокатський запит, які в сукупності засвідчили для позивача про існування негативного рішення (наказу) і причини (підстави) його винесення, дізнався про порушене право.

Разом з тим, як встановлено судом з автоматизованої програми "Діловодство спеціалізованого суду" та даними з Єдиного державного реєстру судових рішень достовірно встановлено, що позивач звертався 16.04.2020 до Сумського окружного адміністративного суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив зупинити дію наказу Міністерства юстиції України №934/5 від 13.03.2020, за результатами розгляду якої ухвалою суду від 16.04.2020 було відмовлено у її задоволенні.

Тобто, станом на 16.04.2020 позивачеві достовірно було відомо про прийняття оскаржуваного рішення Міністерства юстиції України від 13.03.2020.

При цьому, позивач не вказав на обставини непереборного і об`єктивного характеру, що перешкодили йому дізнатись про порушення своїх прав, яке фактично мало місце ще 16.04.2020, та існування яких значною мірою утруднило або ж унеможливило реалізацію права на їх судовий захист у межах встановленого для цього строку звернення до суду.

Пунктами 6, 7 частини п`ятої статті 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасника справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом, упродовж визначених для цього строків.

Отже, учасник справи, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на пред`явлення позову, повинен забезпечити неухильне і своєчасне виконання своїх процесуальних обов`язків, вимог закону і суду, зокрема стосовно належного оформлення позовної заяви, в тому числі подання її у строки, встановлені КАС України або іншими законами, для чого особа має вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Посилання позивача на те, що він чекав завершення досудового розслідування щодо повідомленого ним вчинення кримінального правопорушення стосовно підробки документів, судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято в якості поважної притичини пропуску строку звернення до суду з цим позовом, оскільки за приписами ч.4 ст.79 КАС України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк (в даному випадку згідно ч.2 ст.79 КАС України - разом з позовом) з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Згідно ч.1 ст.80 КАС України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 47 КАС України позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

З урахуванням вказаних норм КАС України, позивач мав змогу подати позов у встановлений строк з клопотанням про витребування судом інших доказів, та подати додаткові обґрунтування позову вже після звернення з позовом до суду, у випадку наявності такої необхідності.

Так само безпідставними є посилання позивача у заяві про поновлення пропущеного строку звернення з позовом до суду, на не знання підстав прийняття оскаржуваного рішення Міністерства юстиції України від 13.03.2020 як другу умову факту порушення прав, що не давало позивачу змоги звернутися до суду вчасно, оскільки позивачем не доведено належними доказами, що ним вживалися необхідні заходи з метою дізнатися причини (підстави) прийняття оскаржуваного рішення Міністерства юстиції України у строк, необхідний для звернення до суду з відповідним позовом. Крім того, зазначена обставина не позбавляла позивача подати позов у встановлений строк з клопотанням про витребування судом доказів, та в подальшому змінити підстави позову у випадку наявності такої необхідності.

Доводи апеляційної скарги про те, що в червні 2020 року він направляв особисто на адресу Міністерства юстиції України запит про надання відповідних документів, проте документи йому направлені не були, колегія суддів відхиляє, оскільки долучений до апеляційної скарги запит позивача датований 04.06.2020 не містить жодної відмітки Міністерства юстиції України про його отримання. Разом з цим позивачем не надано жодних доказів надіслання вказаного запиту на адресу міністерства засобами поштового або електронного зв`язку.

Також колегія суддів відхиляє доводи позивача про те, що адвокат ОСОБА_3 з червня 2020 року не виконала умови укладеного договору про надання правничої допомоги, жодних документів не зібрала, договір не виконала і не здійснювала захист інтересів позивача, що стало причиною відмови позивача від послуг адвоката ОСОБА_3 і укладення позивачем договору вже з новим адвокатом Верем`юком Д.А. в січні 2021 року, оскільки про вказані обставини позивач не зазначав у заяві про поновлення строку звернення до суду з позовом, тому правова оцінка зазначеним обставинам судом першої інстанції не надавалась, крім того, позивачем не надано належних доказів укладання договору про надання правничої допомоги з цим адвокатом, адже примірник долученого до матеріалів справи договору не містить підпису адвоката Молібог Ю.М.

Отже, позивач не вказав на обставини непереборного і об`єктивного характеру, що перешкодили йому дізнатись про порушення своїх прав, яке фактично мало місце ще 16.04.2020, та існування яких значною мірою утруднило або ж унеможливило реалізацію права на їх судовий захист у межах встановленого для цього строку звернення до суду. Жодних доказів на підтвердження будь-якого звернення до відповідача для з`ясування обставин прийняття оскаржуваного наказу, крім запиту адвоката, надісланого лише в лютому 2021 року (понад дев`ять місяців з дня, коли позивачу стало відомо про існування оскаржуваного наказу), ні позивачем, ні його представником суду не додано.

В обсязі встановлених обставин пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду із цим позовом суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем поважності причин пропуску строків звернення до суду, оскільки обставини на які посилається позивач не можуть бути визнані поважними, адже не свідчать про дійсно істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного вчинення процесуальних дій. Позивачем в порушення вимог частини 1 статті 77 КАС України не надано доказів на підтвердження наявності об`єктивних, істотних та непереборних причин, що заважали позивачу реалізувати його право на звернення до суду з даним позовом. ОСОБА_1 був вільним у виборі способу захисту свого порушеного права і за бажанням міг скористатися правом на оскарження спірного наказу у строк, передбачений нормативним процесуальним положенням.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви відповідно до п.1,9 ч.4 ст.169 КАС України.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного реєстратора виконавчого комітету Конотопської міської ради ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 19.03.2021 по справі № 480/1397/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) В.Б. Русанова Т.С. Перцова