Справа № 340/3637/20
Суддя: Г.М. Момонт
Дата ухвалення: 2021-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 травня 2021 року м. Кропивницький Справа №340/3637/20

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Момонт Г.М., розглянув у в порядку спрощеного провадження (письмове провадження) в м. Кропивницькому адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправними дій та стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільнені, розміру підйомної допомоги, компенсації за невикористану додаткову відпустку.

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про:

- визнання протиправними дій командування військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення повного розрахунку при звільненні, а саме: невиплати ОСОБА_1 в день виключення зі списків частини грошового забезпечення підйомної допомоги і грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій;

- стягнення з командування військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з дати виключення зі списків частини по день ухвалення судового рішення;

- стягнення з командування військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 розміру підйомної допомоги у розмірі місячного забезпечення;

- стягнення з командування військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 розмір грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2018 2019 рік за 28 календарних днів виходячи з суми грошового забезпечення на день звільнення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 16.06.2016 р. проходила військову службу за контрактом у Збройних Силах України. На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.07.2019 р. №204 позивача виключено зі списків частини у зв`язку із звільненням з військової служби, однак на дату виключення зі списків, командування військової частини НОМЕР_1 не забезпечило ОСОБА_1 повним грошовим забезпеченням, зокрема не виплачено підйомну допомогу і грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій. Позивач зауважує, що на день виключення її зі списків частини командування військової частини НОМЕР_1 не виплатило грошове забезпечення, а згоди на виключення зі списків особового складу частини без повного розрахунку вона не давала, у зв`язку з чим має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву відповідно до якого не погоджується із позовними вимогами, вважає їх безпідставними та неправомірними (а.с.21-24). Відповідач зазначає, що саме дні невикористаної додаткової відпустки, передбаченої п.4 ст.101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідно до п.14 ст.101 зазначеного Закону підлягають компенсації у разі звільнення військовослужбовця. Відповідач вказує, що додаткова відпустка учасникам бойових дій Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачена, а тому, відповідно до п.8 ст.101 зазначеного Закону, стосовно цієї відпустки необхідно керуватися правилами передбаченими Законом України «Про відпустки». Види відпусток, за які при звільненні виплачується компенсація у разі їх невикористання визначено статтею 24 Закону України «Про відпустки», при цьому категорія осіб, які мають право на зазначену грошову компенсацію є вичерпною. Позивач до такої категорії осіб не належить. Стосовно невиплати підйомної допомоги відповідачем повідомлено, що ОСОБА_1 відповідно до ч.3 ст.91 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» нараховано та виплачено підйомну допомогу 31.07.2017 р. у повному обсязі, що підтверджується карткою особового рахунку військовослужбовця №1 за 2016 2019 роки. Також відповідач вважає, що відсутні підстави для стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні, оскільки компенсація за невикористані дні відпустки, як учаснику бойових дій за 2018 2019 роки не була виплачена у зв`язку з тим, що ні Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ні Законом України «Про відпустки», ні КЗпП України не передбачено компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, а підйомну допомогу було нараховано та виплачено ОСОБА_1 31.07.2017 р. у розмірі місячного грошового забезпечення 7 084,91 грн згідно чинного законодавства у повному обсязі.

Позивачем подано відповідь на відзиву якій зазначено, що заперечення командування військової частини НОМЕР_1 щодо відсутності права на компенсацію за невикористану відпустку як учаснику бойових дій є безпідставними (а.с.51).

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.15).

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 р. клопотання позивача про витребування доказів повернуто без розгляду (а.с.16).

13.10.2020 р. проведено перше судове засідання та розпочато розгляд справи по суті (а.с.49).

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.10.2020 р. відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів (а.с.50).

Інші процесуальні дії у справі не вчинялися.

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, адміністративний суд,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 з 16.06.2016 р. проходила військову службу за контрактом строком на 3 роки на підставі наказу командира 169 навчального центру (по особовому складу) від 16.06.2016 р. №48-РС та наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 16.06.2016 р. №133 зарахована у списки військової частини НОМЕР_2 на посаду курсанта ВОС-879 (а.с.10).

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 15.07.2016 р. №157 ОСОБА_1 виключена зі списків частини та направлена для проходження служби до військової частини польова пошта НОМЕР_3 (а.с.10, зі зворотного боку).

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 18.07.2016 р. №200 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 , призначену наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 08.06.2016 р. №155-РС на посаду фармацевта відділення медичного постачання медичної роти, з 18.07.2016 р. зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення (а.с.43-44).

З огляду на наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (з адміністративно-господарської діяльності) від 24.06.2017 р. №411/1 «Про надання нового найменування військової частини польова пошта НОМЕР_3 » умовне найменування «військова частина НОМЕР_1 » використовувати станом на 30.06.2017 р. перевести на умовне найменування «військова частина НОМЕР_1 », умовне найменування «військова частина польова пошта НОМЕР_3 » - анульоване (а.с.41).

03.05.2018 р. ОСОБА_1 набув статусу учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 (а.с.9).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.07.2019 р. №204 сержанта ОСОБА_1 , начальника аптеки фармацевта відділення медичного постачання медичної роти, звільнену з військової служби у запас на підставі підпункту «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з 23.07.2019 р. виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с.42).

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. №2232-ХІІ (далі за текстом Закон №2232) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 р. №3551-ХІІ учасникам бойових дій надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Так, статтею 162 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 р. №504/96-ВР встановлено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

На підставі п.8 ст.101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. №2011-ХІІ (далі за текстом Закон №2011) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Пунктом 17 статті 101 Закону №2011 визначено, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно з п.18 ст.101 Закону №2011 в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

З огляду на п.19 ст.101 Закону №2011 надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 р. №3543-ХІІ та Законі України «Про оборону України» від 06.12.1991 р. №1932-ХІІ.

Таким чином, під час особливого періоду з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію припиняється надання військовослужбовцям додаткової відпустки передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та ст.162 Закону України «Про відпустки».

Разом з тим, відповідно до п.14 ст.101 Закону №2011 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Із системного аналізу зазначених норм суд дійшов висновку, що припинення надання відпустки під час особливого періоду не свідчить про втрату особою права на таку відпустку, оскільки у разі невикористання додаткової соціальної відпустки протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період. Тобто право на додаткову відпустку може бути реалізовано особою одним із двох способів: шляхом безпосереднього отримання такої відпустки або ж шляхом виплати грошової компенсації за невикористану відпустку.

Суд враховує, що під час дії особливого періоду лише припиняється фактичне надання військовослужбовцям додаткових відпусток, зокрема передбачених п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та ст.162 Закону України «Про відпустки», що є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на безпосереднє використання додаткової відпустки. Однак обмеження щодо одного із двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, гарантованого п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та ст.162 Закону України «Про відпустки».

При цьому суд зауважує, що у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки та невикористані дні додаткової відпустки.

Викладене узгоджується з висновками Верховного Суду наведеними у рішенні від 16.05.2019 р. за результатами розгляду зразкової справи №620/4218/18 (провадження №Пз/9901/4/19) та висновками Великої Палати Верховного Суду викладеними у постанові від 21.08.2019 р. у зазначеній справі.

Судом встановлено, що позивач як учасник бойових дій не використала додаткову відпустку за період з 2018 року по 2019 рік, а тому набула право на отримання грошової компенсації за таку відпустку при звільненні з військової служби.

На час прийняття наказу від 23.07.2019 р. №204, яким позивача виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, відповідачем не здійснено нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та ст.162 Закону України «Про відпустки» за період з 2018 року по 2019 рік, що суперечить вимогам Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до п.4 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині, що стосується виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2018 року по 2019 рік підлягають задоволенню. При цьому належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2018 року по 2019 рік включно, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення з військової служби 23 липня 2019 року та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану відпустку, як учаснику бойових дій за період з 2018 року по 2019 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення з військової служби 23 липня 2019 року.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправними дій командування військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати у день виключення зі списків частини підйомної допомоги та стягнення підйомної допомоги у розмірі місячного забезпечення, суд зазначає наступне.

Частиною3 статті 91 Закону №2011 визначено, що при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується: 1) підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби; 2) добові, встановлені Кабінетом Міністрів України для працівників, які перебувають у відрядженні, за кожний день перебування в дорозі на військовослужбовця та кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає разом з ним.

Відповідно до п.1 Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженої наказом Міністра оборони України від 22.10.2001 р. №370, чинної на час виникнення спірних правовідносин (далі за текстом Інструкція №370), особам офіцерського складу (далі офіцери), прапорщикам (мічманам) та військовослужбовцям рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (далі військовослужбовці, які проходять службу за контрактом), що переїхали до нового місця служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посади або зміною постійної дислокації військової частини (підрозділу) до місця постійної дислокації військової частини або підрозділу зі зміною місця проживання, виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення.

Згідно з п.2 Інструкції №370 розмір підйомної допомоги визначається з окладу за основною посадою, на яку призначений військовослужбовець або яку він займав до дня прибуття військової частини (підрозділу) до нового пункту постійної дислокації, окладу за військове звання та додаткових видів грошового забезпечення на день виникнення права на отримання підйомної допомоги.

У разі призначення на посади або передислокації військової частини (підрозділу) в ті місцевості, де чинним законодавством України передбачена виплата підвищених посадових окладів, підйомна допомога виплачується з урахуванням підвищених посадових окладів.

З огляду на картку особового рахунку військовослужбовця №1 за 2016 2019 роки встановлено, що ОСОБА_1 у липні 2017 року виплачена підйомна допомога у розмірі 7 192,00 грн, який відповідає пунктам 1, 2 Інструкції №370 (а.с.25-27).

Зважаючи на те, що позивачу виплачена підйомна допомога у 2017 році, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій командування військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати у день виключення зі списків частини підйомної допомоги та стягнення підйомної допомоги у розмірі місячного забезпечення.

Відносно позовних вимог про стягнення з командування військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з дати виключення зі списків частини по день ухвалення судового рішення, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Суд враховує, що наказ, яким позивача виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення не передбачав виплату ОСОБА_1 компенсації за невикористану відпустку, як учаснику бойових дій за період з 2018 року по 2019 рік, внаслідок чого розмір такої компенсації не визначався. Сплата такої компенсації на час звернення до суду з відповідним позовом не відбулася, а тому позовна вимога вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є передчасною та задоволенню не підлягає.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 р. №3674-VI позивач звільнений від сплати судового збору (а.с.9). Доказів понесення інших судових витрат позивачем до суду не надано.

Відповідачем також не надано до суду доказів понесення судових витрат, які б підлягали розподілу відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2018 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 23 липня 2019 року.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2018 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 23 липня 2019 року.

4. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного рішення суду 24 травня 2021 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.М. Момонт