Справа № 440/6928/20
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2021-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: С.С. Сич
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 р. Справа № 440/6928/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Чалого І.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.01.2021, м. Полтава, повний текст складено 11.01.21 по справі № 440/6928/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

25 листопада 2020 року ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - відповідач, ГУ ПФУ в Полтавській області), з урахуванням уточненої позовної заяви /а.с. 49-58/, про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо виплати ОСОБА_1 в 2018 році лише 50%, у 2019 році лише 75% суми підвищення пенсії; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області виплатити 100% суми підвищення пенсії ОСОБА_1 , перерахованої згідно зі статтею 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992, постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" та постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", починаючи з 01.01.2018 з врахуванням проведених раніше виплат, здійснивши виплату невідкладно та однією сумою; визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 перерахувати та виплатити пенсію в розмірі 50% грошового забезпечення на підставі довідки Управління Служби безпеки України в Полтавській області від 05.10.2020 №66/21/4/205фв, яка включає в себе наступні види грошового забезпечення: посадовий оклад - 5500,00 грн., оклад за військовим званням - 1340,00 грн., надбавка за вислугу років (35%) - 2394,00 грн., надбавка за особливості проходження служби (53%) - 4894,02 грн., надбавка за службу в умовах режимних обмежень (15%) - 825,00 грн., надбавка військовослужбовцям підрозділів спеціальних операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів СБ України (80%) - 5472,00 грн., премія (10%) - 550,00 грн. з урахуванням 100 відсотків суми підвищення та проведених раніше виплат, починаючи з 01.04.2019; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію в розмірі 50% грошового забезпечення на підставі довідки Управління Служби безпеки України в Полтавській області від 05.10.2020 №66/21/4/205фв, яка включає в себе наступні види грошового забезпечення: посадовий оклад - 5500,00 грн., оклад за військовим званням - 1340,00 грн., надбавка за вислугу років (35%) - 2394,00 грн., надбавка за особливості проходження служби (53%) - 4894,02 грн., надбавка за службу в умовах режимних обмежень (15%) - 825,00 грн., надбавка військовослужбовцям підрозділів спеціальних операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів СБ України (80%) - 5472,00 грн.; премія (10%) - 550,00 грн. з урахуванням 100 відсотків суми підвищення та проведених раніше виплат, починаючи з 01.04.2019.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати з 05 березня 2019 року 75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провести перерахунок та виплату пенсії (із врахуванням раніше виплачених сум) ОСОБА_1 з 05 березня 2019 року з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у проведенні з 01 квітня 2019 року перерахунку основного розміру пенсії ОСОБА_1 у розмірі 50% відповідних сум грошового забезпечення на підставі довідки Управління Служби безпеки України в Полтавській області № 66/21/4/205фв від 05 жовтня 2020 року про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , станом на 05 березня 2019 року, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 квітня 2019 року у розмірі 50% відповідних сум грошового забезпечення на підставі довідки Управління Служби безпеки України в Полтавській області № 66/21/4/205фв від 05 жовтня 2020 року про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , станом на 05 березня 2019 року, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" у розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії із врахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 900 грн. (дев`ятсот гривень).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позову та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що при системному аналізі фактичних обставин справи та норм чинного законодавства, можна дійти висновку, що відновлення права на отримання пенсії у розмірі 100 % підвищення пенсії мас відбуватися з моменту його порушення, тобто з 01.01.2018. Оскільки нормативно-правовий акт, на підставі яких позивачу, починаючи з 01.01.2018, зроблено перерахунок пенсії, визнаний у судовому порядку протиправним, втручання у право власності позивача не може бути визнано законним. Тому відновлення порушеного права позивача має бути здійснене з моменту такого порушення, тобто з 01.01.2018. Також посилається на висновки, викладені в судових рішеннях Шостого апеляційного адміністративного суду по аналогічним справам, по яким визнано протиправними дії територіального управління Пенсійного фонду України щодо поетапної виплати пенсії згідно з пунктом 2 Постанови КМУ № 10, а також правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі № 2040/7219/18 та в ухвалі від 24.06.2020 у справі № 440/4978/19. Також не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат на правничу допомогу та їх зменшення до суми 900 грн. Вважає, що заявлена до відшкодування сума є співмірною зі складністю справи та наданими послугами, часом, витраченим на надання послуг, обсягом наданих послуг, значенням для позивача. Вказує, що пенсія для позивача є важливим джерелом для існування, а витрати на професійну правничу допомогу та по сплаті судового збору є значною сумою, яку позивач був змушений витратити для поновлення свого порушеного права.

Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідач просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивача.

Відповідно до приписів ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 01.10.2006 призначено пенсію за вислугу 20 років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" /а.с. 13/ та позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області, що підтверджується наявними у справі документами пенсійної справи позивача.

22.06.2012 ГУ ПФУ в Полтавській області здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2012 у розмірі 50% грошового забезпечення (вислуга років 20) з урахуванням таких сум грошового забезпечення: посадовий оклад - 1100,00 грн., оклад за військовим званням (майор) - 125,00 грн., процентна надбавка за вислугу років (25 %) - 306,25 грн., надбавка за умови служби в підрозділі "Альфа" (90%) - 1102,50 грн., надбавка за роботу з таємними виробами, носіями, документами (15%) - 165,00 грн., надбавка за оперативно-розшукову діяльність (7%) - 77,00 грн., надбавка за особливо важливі завдання (17%) - 260,31 грн., премія (10%) - 110,00 грн., всього - 3246,06 грн. /а.с. 19/.

30.08.2017 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №704, яка набрала чинності 01.03.2018 та якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років, пунктом 2 якої установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

12.04.2018 Управління СБУ в Полтавській області видано ОСОБА_1 довідку №66/21/4-696ФВ про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, відповідно до статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", із зазначенням таких сум грошового забезпечення за відповідною посадою за нормами, чинними на 01.03.2018: посадовий оклад - 5500,00 грн., оклад за військовим званням (майор) - 1340,00 грн., надбавка за вислугу років (35 %) - 2394,00 грн., всього - 9234,00 грн. /а.с. 39/.

ГУ ПФУ в Полтавській області на підставі постанови №103 та довідки Управління СБУ в Полтавській області №66/21/4-696ФВ від 12.04.2018 здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 у розмірі 50% грошового забезпечення (вислуга років 20) з урахуванням таких сум грошового забезпечення позивача: посадовий оклад - 5500,00 грн., оклад за військовим званням (майор) - 1340,00 грн., надбавка за вислугу років (35 %) - 2394,00 грн., всього - 9234,00 грн. /зворот а.с. 19/.

05.03.2019 набрало законної сили рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 у справі № 826/3858/18, яким визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 постанови №103 та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку №45.

На підставі рішення Верховного Суду від 17.12.2019 у зразковій справі №160/8324/19 щодо здійснення обчислення та перерахунку з 01.04.2019 основного розміру пенсії Управлінням СБУ в Полтавській області виготовлено та направлено до ГУ ПФУ в Полтавській області довідку від 05.10.2020 №66/21/4/205фв про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , встановленого за відповідною (аналогічною) посадою станом на 05.03.2019 згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 із зазначенням таких сум грошового забезпечення: посадовий оклад - 5500,00 грн., оклад за військовим званням (майор) - 1340 грн., надбавка за вислугу років (35%) - 2394,00 грн., надбавка за особливості проходження служби (53%) - 4894,02 грн., надбавка за службу в умовах режимних обмежень (15%) - 825,00 грн., надбавка військовослужбовцям підрозділів спеціальних операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів СБ України (80%) - 5472,00 грн., премія (10%) - 550,00 грн., всього - 20975,02 грн. /зворот а.с. 21, а.с. 45/.

На запит ОСОБА_1 про здійснення перерахунку пенсії на підставі довідки Управління СБУ в Полтавській області з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення з 05.03.2019 листом ГУ ПФУ в Полтавській області №1600-0302-8/58756 від 26.10.2020 позивача повідомлено про те, що довідка повернута до Управління СБУ без виконання /а.с. 18/.

На запит ОСОБА_1 щодо проведення з 05.03.2018 перерахунку пенсії з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеної станом на 01.03.2018 листом ГУ ПФУ в Полтавській області №1600-0302-8/58974 від 27.10.2020 позивача повідомлено про відсутність підстав для перегляду розміру пенсії ОСОБА_1 /а.с. 17/.

Не погодившись з такими відповідями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, зобов`язуючи відповідача виплачувати позивачу 100 % підвищення пенсії лише з 05.03.2019, виходив з того, що з 05.03.2019 набрало законної сили рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2019, яким визнано протиправним та нечинним, зокрема, пункт 2 Постанови КМУ № 103, який регулював питання поетапної виплати підвищення пенсії, а саме: у 2018 році - 50 %, у 2019 - 75 %, у 2020 році - 100 %. Тому суд першої інстанції виснував, що позовні вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату 100 % суми підвищення пенсії підлягають задоволенню з 05.03.2019, тобто з дня набрання законної сили рішенням суду щодо визнання нечинними положень Постанови КМУ № 103, які регулювали поетапність виплати пенсії. Також суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у позивача права на перерахунок пенсії з 05.03.2019 з урахуванням наданої довідки від 05.10.2020 №66/21/4/205фв про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , встановленого за відповідною (аналогічною) посадою станом на 05.03.2019 згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 із зазначенням як основних, так і додаткових сум грошового забезпечення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідачем рішення суду першої інстанції не оскаржується, а позивач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання відповідача перерахувати та виплатити позивачу пенсію з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії за період з 01.01.2018 по 04.03.2019, а також в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині рішення суду першої інстанції учасниками справи не оскаржується.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову з огляду на таке.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини в сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі є Закон України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (надалі Закон № 2262-ХІІ).

Відповідно до частини третьої (четвертої) статті 63 Закону № 2262-ХІІ(в редакції на момент призначення пенсії) усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у строки, встановлені частиною другою статті 51 цього Закону.

Як вбачається з наведеної норми права, вказана норма не вказує на рішення суб`єкта владних повноважень про зміну видів грошового забезпечення військовослужбовців як на підставу для перерахунку пенсії, а пов`язує її перерахунок з фактичною зміною видів грошового забезпечення.

Водночас, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII частину 4 статті 63 Закону № 2262-ХІІ викладено у такій редакції: "усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України (набрання чинності з 01.01.2017).

Отже, нормативний підхід до розуміння норм права, що регулюють відносини перерахунку і виплати пенсій на умовах норм Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" дає можливість зробити висновок, що зі зміною правового регулювання підстав проведення перерахунку пенсії Кабінету Міністрів України делеговано право встановлювати умови, порядок та розміри пенсійних виплат при перерахунку пенсії військовослужбовців, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, що узгоджується з функціями Уряду України, визначеними в пунктах 2, 3статті 116 Конституції України.

Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" від 21.02.2018 №103 (далі по тексту - Постанова №103 в редакції на момент її прийняття) встановлено виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 1 січня 2018 р. у таких розмірах: з 1 січня 2018 р. - 50 відсотків; з 1 січня 2019 р. по 31 грудня 2019 р. - 75 відсотків; з 1 січня 2020 р. - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 р.

З огляду на матеріали справи, позивачу з 01.01.2018 проведено перерахунок пенсії, відповідно до якого підвищення пенсії позивача складає 2425,91 грн, з них до сплати з 01.01.2018 по 31.12.2018 щомісячно 50% від підвищення у сумі 1212,96 грн; з 01.0.2019 по 31.12.2019 75% від підвищення у сумі 1819,43 грн та з 01.01.2020 щомісячно 100% від підвищення у сумі 2425,91 грн.

Колегія суддів зазначає, що Постанова № 103 на час вчинення відповідачем перерахунку пенсії була чинною, не була визнана неконституційною та підлягала застосуванню до спірних правовідносин.

Водночас, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2018 по справі №826/3858/18, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019, та яке набрало законної сили 05.03.2019 визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 Постанови Кабінету Міністрів України №103 та зміни до пункту 5 Порядку № 45, додатку 2 до Порядку № 45.

Суд визнає, що частина друга статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду, не регулює питань щодо можливості застосування нормативно-правових актів, визнаних судом протиправними. Предметом її регулювання є встановлення моменту втрати чинності нормативно-правовим актом, визнаним судом нечинним.

Колегія суддів наголошує на неможливості виконання положення нормативно-правового акта, визнаного судом протиправним та таким, що прийнятий поза межами повноважень, не в порядку та спосіб, передбачені законом.

Отже, з набранням законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 у справі № 826/3858/18 (з 05.03.2019) позивач має право на отримання пенсійних виплат у розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, починаючи з 05.03.2019.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у рішенні від 06.08.2019 у справі №160/3586/19, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 та постановах від 09.04.2020 у справі №640/19928/18.

Разом із тим, скасування з 05.03.2019 в судовому порядку пункту 2 постанови №103 не впливає на результат розгляду цієї справи по суті, оскільки станом на час виникнення спірних правовідносин відповідні норми постанови №103 були чинними і пенсійний орган правомірно їх дотримувався.

Вищевказаний висновок узгоджується правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 17.06.2020 по справі №2540/2873/18 та від 24.07.2020 у справі № 823/2442/18.

Оскільки відповідач є територіальним органом виконавчої влади, які в своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він не мав підстав не враховувати приписи п.2 Постанови № 103.

Вищевказаний висновок узгоджується правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 16.10.2019 по справі №2040/6740/18.

Отже, з урахуванням відсутності у Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в силу ст.19 Конституції України, в період з 01.01.2018 по 04.03.2019 іншого законного способу дій, ніж передбачений Постановою № 103, колегія суддів зазначає, що відповідач, виплачуючи в період з 01.01.2018 по 31.12.2018 - 50% підвищення до пенсії, а з 01.01.2019 по 04.03.2019 75% підвищення до пенсії позивача, діяв у відповідності до п. 2 Постанови №103 та не порушив вимог ч. 4 ст. 63 Закону № 2262-ХІІ, оскільки такий спосіб дій був прямо передбачений вказаною Постановою Кабінету Міністрів України.

В той же час, суд першої інстанції виснував, що з 05 березня 2019 року пенсія позивачу підлягає виплаті у розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії, а дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо зменшення розміру пенсії за рахунок виплати з 05 березня 2019 року 75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року, є протиправними.

В цій частині висновок суду та встановлені судом обставини учасниками справи не заперечуються.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги позивача , колегія суддів враховує таке.

Відповідно до положень ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, треба розуміти так, що дія акту починається з моменту набрання ним чинності і припиняється з втратою актом чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

30.09.2010 Конституційний Суд України ухвалив рішення № 20-рп/2010 у справі щодо конституційності Закону України "Про внесення змін до Конституції України" від 08.12.2004 № 2222-ІУ, яким визначено юридичні наслідки визнання нормативно - правового акту нечинним, часові межі чинності такого акту, а також і відповідні межі дії відновлених норм з початкової редакції Основного Закону.

Таким чином, слід дійти висновку, що на сьогодні, за загальним правилом, моментом припинення календарної дії приписів закону в цих випадках є момент набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Отже, відповідний акт визнається нечинним на майбутнє і чинним до цього - протягом певного проміжку часу (останнім днем його календарної чинності є той, що передує одному з зазначених моментів). Визнання нечинним акту може призводити до відновлення дії іншого акту, початковим календарним днем якої є відповідний з вказаних моментів.

Колегія суддів зазначає, що визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

За таких обставин, колегія суддів уважає помилковими доводи апеляційної скарги позивача щодо протиправності дій органу Пенсійного фонду в частині виплати позивачу підвищення пенсії в наведених вище розмірах за період 01.01.2018 по 04.03.2019, адже на час виникнення спірних правовідносин, вказана Постанова № 103 була чинною, а тому відповідач діяв у межах повноважень, на підставі та у спосіб, передбачені законодавством.

Щодо доводів апелянта про наявність "законних сподівань" отримати пенсію у збільшеному розмірі після її перерахунку відповідно до закону, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Суханов та Ільченко проти України" (рішення від 26.06.2014, п.35) Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися ст.1 Першого протоколу. Якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання" якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами.

Колегія суддів звертає увагу, що приписами пунктів 1, 2 Постанови Кабінету Міністрів України №103, які були чинними до 05.03.2019, було прямо передбачено порядок виплати перерахованих пенсій колишнім військовослужбовцям у такий спосіб, як це здійснено відповідачем по справі (виплата 50% підвищення з 01.01.2018 та 75% підвищення з 01.01.2019 по 04.03.2019), а також була відсутня усталена практика національних судів на підтримку аналогічних скарг заявників.

Отже, доводи скаржника про наявність "законних сподівань" на збільшення пенсії є в даному випадку необґрунтованими.

Також щодо посилання апелянта в скарзі на постанову Верховного Суду у справі №826/3858/18, якою було залишено без змін рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року, то колегія суддів враховує факт визнання протиправними та нечинними пункти 1, 2 Постанови Кабінету Міністрів України №103 та зміни до пункту 5 Порядку № 45, додатку 2 до Порядку № 45 при винесенні даного рішення, та застосовує висновки Верховного Суду, викладені вже вище по справам №640/19928/18, №2540/2873/18, №160/3586/19 у спірних правовідносинах по даній справі.

Щодо посилання заявника апеляційної скарги на правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі № 2040/7219/18 та в ухвалі від 24.06.2020 у справі № 440/4978/19, то в межах розгляду цієї справи суд апеляційної інстанції враховує останні за проміжком часу правові позиції з аналогічного питання, викладені у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року по справі №640/20174/18, від 30 листопада 2020 року №520/9127/18, від 22 жовтня 2020 року по справі №640/17732/19, від 09 квітня 2020 року по справі №640/19928/18.

Щодо вимоги про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Згідно з ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.2-5 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України від 5 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон №5076-VI).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 30 Закону №5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З вимог статті 134 КАС України вбачається, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі №810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі №726/549/19.

На підтвердження витрат з оплати правничої допомоги, наданої протягом розгляду справи, представником позивача надано до матеріалів справи копію договору про надання правової допомоги №242/18/09/2020 від 18.09.2020 /а.с. 22/, копію розрахунку витрат на професійну правничу допомогу від 24.11.2020 /зворот а.с. 25/, згідно якого розмір витрат клієнта на професійну правничу допомогу складає 8000 грн., та складається з наступних виконаних робіт (наданих послуг): консультації з клієнтом щодо узгодження правової позиції - 500 грн.; аналіз нормативно-правових актів законодавства України щодо пенсійного забезпечення - 500 грн.; первинний аналіз документів наданих клієнтом - 500 грн.; підготовка та подання адвокатських запитів за вих. №1019-09/20 від 23.09.2020, №1264-10/20 від 23.10.2020 - 2000 грн.; аналіз позиції відповідача за його відповідями на адвокатські запити та визначення правової позиції позовної заяви - 1000 грн.; підготовка та подання позовної заяви - 3500 грн; копію рахунку-фактури №22 від 18.09.2020 на суму 8000 грн. /а.с. 23/.

Позивачем сплачено адвокатському бюро Івана Хоміча кошти у загальній сумі 8000,00 грн., що підтверджується чеком АТ КБ "ПриватБанк" №122361 від 18.09.2020, копія якого наявна у матеріалах справи /зворот а.с. 23/.

Як правильно виснував суд першої інстанції, при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зокрема, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату робіт адвоката із складністю справи (справа незначної складності) та виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим на виконання відповідних робіт, обсягом виконаних робіт, а також зважаючи на часткове задоволення позову, суд першої вважав за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 900 грн. = (1800 грн. / 2).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зважає на те, що вказана справа є справою незначної складності та не вимагала від адвоката виконання великого обсягу робіт.

Також колегія суддів ураховує заперечення відповідача щодо неспівмірності розміру судових витрат на правничу допомогу заявленим позовним вимогам, складність справи та наявність численної усталеної судової практики в аналогічних справах, час, вказаний як витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціну позову та (або) значення справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому дії адвоката з приводу консультації з клієнтом щодо узгодження правової позиції, аналізу нормативно-правових актів законодавства України щодо пенсійного забезпечення, первинного аналізу документів, наданих клієнтом, підготовки та подання адвокатських запитів за вих. №1019-09/20 від 23.09.2020, №1264-10/20 від 23.10.2020, аналізу позиції відповідача за його відповідями на адвокатські запити та визначення правової позиції позовної заяви фактично є діями з виконанням робіт з підготовки позовної заяви у справі незначної складності, а тому надання таких правничих послуг правильно оцінено судом першої інстанції з урахуванням подання такої позовної заяви до суду через підсистему "Електронний суд", в сумі 1800 грн.

Колегія суддів відхиляє посилання представника апеляційної скарги в обгрунтування співмірності заявленої суми на те, що пенсія для позивача є важливим джерелом для існування, а витрати на професійну правничу допомогу та по сплаті судового збору є значною сумою, яку позивач був змушений витратити для поновлення свого порушеного права, з огляду на таке.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

В контексті розгляду цієї справи розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом в сумі 8000 грн, зважаючи на незначний рівень складності справи, наявність усталеної судової практики з означеного питання, є завищеним щодо іншої сторони спору, а тому не може бути в повному обсязі відшкодований позивачу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 по справі № 440/6928/20 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач І.С. Чалий
Судді І.М. Ральченко В.В. Катунов