Справа № 804/10015/15
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2021-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року

м. Київ

справа № 804/10015/15

касаційне провадження № К/9901/25717/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Бившевої Л.І.,

суддів: Хохуляка В.В., Ханової Р.Ф.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС (далі у тексті - Спеціалізована ДПІ ОВП у м. Дніпропетровську, Інспекція) на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.10.2015 (суддя Боженко Н.В.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31.08.2016 (головуючий суддя - Семененко Я.В., судді - Добродняк І.Ю., Бишевська Н.А.) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» (далі у тексті - Товариство, ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського») до Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.03.2015 № та №,

У С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» звернулось до адміністративного суду із позовною заявою до Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів про визнання протиправних та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.03.2015 №, яким позивачеві зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 1 025 064, 00 грн та №, яким позивачеві було зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 34 455, 00 грн та застосовано штрафну (фінансову) санкцію у сумі 17 227, 50 грн.

В обґрунтування зазначених позовних вимог Товариство послалося на те, що позивачем правомірно сформовано витрати та податковий кредит за господарськими операціями із контрагентом - ТОВ «ДМКД», що підтверджується оформленими відповідно до вимог, встановлених статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV (у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) та пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, первинними документами, що підтверджують факт отримання товару від іншої особи та зв`язок понесених витрат із господарською діяльністю платника податку. А відтак, висновки податкового органу про неправомірність формування позивачем податкового кредиту за господарськими операціями, оскільки ним до складу податкового кредиту включено податкові накладні по взаємовідносинах з ТОВ "Альтсервіс", ТОВ "Кліпта Україна", ТОВ "Дарнок", ТОВ "ТБМ-Строймонтаж", які податковий орган визнав такими, що не відображають реальні господарські операції, вважає необґрунтованими, а податкові повідомлення-рішення протиправними і просив їх скасувати.

У письмових запереченнях на позовну заяву відповідач вказує на те, що за відсутності факту придбання товарів чи послуг або у разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів, а позивачем неправомірно сформовано податковий кредит за господарськими операціями із ТОВ "Альтсервіс", ТОВ "Кліпта Україна", ТОВ "Дарнок", ТОВ "ТБМ-Строймонтаж", оскільки господарські операції позивача з вказаними контрагентами не спричиняють реального настання правових наслідків, укладені з метою заниження об`єкту оподаткування та несплати податків. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.10.2015, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31.08.2016, адміністративний позов задоволено, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення від 05.03.2015 № та №.

Інспекція оскаржила рішення Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду та Дніпропетровського окружного адміністративного суду до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 02.11.2016 відкрив касаційне провадження у справі за касаційною скаргою та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.

На обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник вказує на порушення судом апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, оскільки судами обох інстанцій не надано належної правової оцінки доводам відповідача про те, що позивачем було безпідставно завищено податковий кредит, оскільки надані документи не можуть вважатися первинними для цілей ведення податкового обліку у зв`язку із недостовірністю даних, що у них відображені та невідповідністю вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», також, дані АІС «Підсистеми співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту» свідчать про наявність розбіжностей між сумами податкових кредитів позивача та податкових зобов`язань із формування його податкового кредиту за операціями із контрагентами - ТОВ "Альтсервіс", ТОВ "Кліпта Україна", ТОВ "Дарнок", ТОВ "ТБМ-Строймонтаж", що підтверджено висновками акту перевірки, який відповідач фактично цитує. Таким чином, судами порушено основоположні принципи адміністративного судочинства, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

У запереченнях на касаційну скаргу позивач зазначає, що ним надані у повному обсязі документи, які підтверджують реальність здійснення операцій із вказаним контрагентом, посилання відповідача на те, що за результатами документальної позапланової виїзної перевірки правомірності нарахування позивачем бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за листопад 2014 року, господарські операції із вказаними вище постачальниками, які за інформацією Інспекції, не обумовлені економічними причинами (цілями ділового характеру) є помилковими та такими, що не знайшли своє підтвердження у ході судового розгляду справи, з огляду на що суди дійшли правильних висновків щодо протиправності вказаних податкових повідомлень - рішень. Зважаючи на це, касаційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення судів є законними та обґрунтованими.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 24.05.2021 прийняв касаційну скаргу Інспекції до провадження та призначив справу до касаційного розгляду в попередньому судовому засіданні на 25.04.2021.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Бившева Л.І. (суддя-доповідач, головуючий суддя), Хохуляк В.В., Ханова Р.Ф.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та, враховуючи межі касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що Інспекцією проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування Публічним акціонерним товариством «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за листопад 2014 року, за результатами проведення якої складено акт від 19.02.2015 № 84/28-01-46-02-05393043, згідно з висновками якого виявлено порушення Товариством вимог: п. 198.1, п. 198.2, п. 198.6 ст. 198, ст. 201 Податкового кодексу України (далі у тексті - ПК України, у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин), що призвело до завищення суми податкового кредиту на 1 059 519, 00 грн, у тому числі, в жовтні 2014 року на 946 896, грн, в листопаді 2014 року на 112 623, 00 грн; п. 7 розділу ІІІ, п.п. 1 п. 4 Розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 13.11.2013 № 678, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.12.2013 за № 2094/24626 (чинний на дату виникнення спірних правовідносин), у частині відображення в податкових деклараціях з ПДВ за жовтень, листопад 2014 року суми нереального придбання товарів (робіт, послуг) та суми податкового кредиту при відсутності права на це згідно з податковою накладною оформленою з порушенням вимог ст. 201 ПК України; п. 201.6. ПК України, внаслідок відображення податкової накладної оформленої на нереальну поставку та складену з порушенням вимог податкового законодавства в реєстрі отриманих податкових накладних; п. 201.15 ст. 201 ПК України та п. 2 розділу III, п. 2 розділу IV Порядок ведення реєстру виданих та отриманих податкових накладних, затверджений наказом Міністерства доходів і зборів України від 25.11.2013 № 708.

На підставі висновків вказаного акту перевірки Інспекцією 05.03.2015 прийняті податкові повідомлення-рішення: №, яким Товариству зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 1 025 064, 00 грн та №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 34 455, 00 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції у сумі 17 227, 50грн.

Господарські операції ПАТ «ДМКД» та ТОВ «Альтсервіс», ТОВ «Кліпта Україна», ТОВ «Дарнок», ТОВ «ТБМ-Строймонтаж», результати яких відображено ПАТ «ДМКД» у податковому обліку Інспекція вважає нереальними, висновки про нереальність господарських операцій зроблено, з огляду на аналіз податкової інформації, яка міститься, зокрема, в АІС «Податковий блок», згідно з даних якої у ТОВ «Альтсервіс», ТОВ «Кліпта Україна», ТОВ «ТБМ-Строймонтаж» відсутні необхідні трудові ресурси, техніка для здійснення робіт (послуг), визначених в договорах, укладених з ПАТ «ДМКД».

Не погоджуючись із податковим повідомленням - рішенням ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» звернулось із адміністративним позовом до суду, оскаржуючи правомірність та обґрунтованість винесення відповідачем вказаних податкових повідомлень-рішень.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили із необґрунтованості висновків Інспекції щодо нереальності укладених правочинів між позивачем та зазначеним контрагентом. Суди вказали на те, що такі доводи Інспекції спростовуються встановленими обставинами справи, які свідчать про реальність господарських операцій, що не визнаються контролюючим органом.

Колегія суддів Верховного Суду, погоджуючись із висновками судів щодо протиправності податкових повідомлень-рішень від 05.03.2015 № та №, виходить з такого.

У спірних правовідносинах податковий орган висновками у акті перевірки поставив під сумнів факт реальності господарських операцій ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» з його контрагентами ТОВ "Альтсервіс", ТОВ "Кліпта Україна", ТОВ "Дарнок", ТОВ "ТБМ-Строймонтаж" по ланцюгу постачання.

Також, встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи свідчать про те, що підставою для прийняття Інспекцією оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стали висновки контролюючого органу про завищення позивачем податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ «Альтсервіс», ТОВ «Кліпта Україна», ТОВ «ТБМ-Строймонтаж», з огляду на позицію відповідача про нереальність цих господарських операцій.

Тобто, завищення позивачем від`ємного значення суми податку на додану вартість та завищення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість контролюючий орган пов`язує з завищенням податкового кредиту.

Так, у взаємовідносинах позивача з ТОВ «Дарнок», Інспекція зазначає, що позивачем до перевірки не надано сертифікати якості відповідно до договору від 01.07.2014 №14-1157-02, а з наданих товарно-транспортних накладних (далі у тексті - ТТН) неможливо підтвердити фізичне переміщення та фактичне транспортування товару на адресу ПАТ «ДМКД». У ТТН зазначені номери транспортних засобів, які належать легковим автомобілям, що вказує на відсутність фізичного переміщення товару.

Також, в акті перевірки Інспекція вказує і на те, що первинні документи, надані у ході перевірки, свідчать про невідповідність таких документів один одному, а саме: податкові накладні до договору від 29.04.2014 №14-0824-02, укладеного позивачем з ТОВ «ТБМ-Строймонтаж», складені датою, що передує даті фактичного прийняття та відповідно підписання актів приймання виконаних підрядних робіт Замовником.

З огляду на вищевикладене, податковим органом зроблено висновок про те, що контрагентами-постачальниками ТОВ «Альтсервіс», ТОВ «Кліпта Україна», ТОВ «Дарнок», ТОВ «ТБМ-Строймонтаж» складено документи для ПАТ «ДМКД» на ідентифіковану послугу, тобто, послугу, що ідентифікується лише за найменуванням, та відповідно не є реальною, так як документально оформлена послуга не підтверджує її фактичне надання.

У ході розгляду справи судами встановлено, що позивачем було укладено договори підряду, згідно з умовами укладених договорів Замовник доручає, а Підрядник зобов`язується на свій ризик, власними силами і в терміни, визначені договорами, виконати у відповідності із затвердженими проектно-кошторисними документаціями, наступні будівельно-монтажні роботи на об`єктах Замовника, а саме: реконструкція сортопрокатного цеху. Перший пусковий комплекс (перша черга): Антикорозійний захист металоконструкції; монтаж та виготовлення вентиляційних та аспираційних установок; поточний ремонт основних виробничих фондів Замовника, у т.ч., але не виключно, фасадів виробничих будівель і споруд ЦМП, ДЦ, УЗТ, ЦВП, ЦРМО РСЦ ЕЕРЦ РСЦ, газового цеху, приурочені до пуску установки пиловугільного палива (ПВП) ДЦ.

Як вбачається із матеріалів справи, що виконання вищевказаних договорів з контрагентами позивачем підтверджено первинними бухгалтерськими документами, оформленими згідно з вимогами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV (далі у тексті - Закон № 996-XIV, у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин): договорами підряду: №14-1607-02 від 16.09.2014, №14-1651-02 від 24.09.2014, № 14-1215-02 від 14.07.2014, податковими накладними, видатковими накладними, рахунками - фактурами, актами приймання виконаних підрядних робіт за жовтень 2014 рік, сертифікатами якості, ТТН, наданими довідками про вартість виконаних робіт/та витрати за жовтень 2014 року, а також встановлено судами хибність тверджень щодо невідповідності даних ТТН.

У актах приймання виконаних робіт зазначено вид робіт, який виконано, визначена одиниця виміру та об`єм виконаних робіт, вартість виконаних робіт, визначені сторони господарських операцій та осіб, відповідальних за здійснення господарських операцій. Тобто, зазначені акти дозволяють визначитися зі змістом та обсягом господарських операцій, які мали місце між позивачем та ТОВ "ТБМ-Строймонтаж".

Так, судами першої та апеляційної інстанції надано вірну оцінку доказам, які містяться у матеріалах справи, та встановлено, що позивачем правомірно віднесено суму податку на додану вартість до складу податкового кредиту у листопаді 2014 року, оскільки, чинне податкове законодавство України не ставить в залежність право сторони в договорі на податковий кредит від проведення перевірок податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами позивача податку до бюджету.

У ході судового розгляду справи належні докази нереальності укладених позивачем із контрагентами правочинів відповідачем надані не були, також встановлено відсутність судових рішень, згідно з якими контрагенти позивача визнані фіктивними, а їх установчі документи - недійсними, на час дії угод ПАТ «ДМКД» з ТОВ «Альтсервіс», ТОВ «Кліпта Україна», ТОВ «ТБМ-Строймонтаж» не були виключені із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, були зареєстровані як платники податку на додану вартість в установленому порядку, мали належну правосуб`єктність щодо права виписувати та надавати податкові накладні, зважаючи на що, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що висновок відповідача про нереальність правочинів позивача із зазначеними контрагентами є хибним та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи.

Однак, з такими висновками відповідача суди правомірно не погодились, обґрунтовуючи своє рішення тим, що акти перевірок контрагентів позивача або дані щодо контрагентів по ланцюгу постачання, які містяться у податкових базах не можуть бути беззаперечним свідченням порушення податкової дисципліни контрагентами позивача, оскільки, під час дослідження факту здійснення господарської операції оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку та звернули увагу на те, що відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Судами, серед іншого, не було встановлено обізнаності позивача щодо можливого протиправного характеру діяльності ПАТ «ДМКД» та/або його контрагентів-постачальників в ланцюгу постачання товарів, прямої чи опосередкованої причетності до такої протиправної діяльності з метою отримання податкової вигоди.

Жоден нормативний акт не містить вказівок на залежність права платника податку на включення до свого податкового кредиту сум податку на додану вартість, фактично сплачених в ціні придбання товару на підставі податкової накладної, від дотримання контрагентом правил господарської діяльності.

Законодавство не містить певних критеріїв добросовісності платника податків. Водночас, слід визнати обґрунтованим застосування на практиці цього підходу, оскільки подібне розмежування платників податків дозволяє індивідуалізувати юридичну відповідальність особи та забезпечити дотримання правопорядку у галузі оподаткування навіть за наявності певних прогалин у законодавстві. У разі, якщо дії платника податку свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції не викликають сумніву у їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, для підтвердження права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування достатньо наявності належним чином оформлених документів, зокрема, податкових накладних. Прикладом подібного підходу є постанова Верховного Суду України від 09 вересня 2008 року.

У акті перевірки відсутність реальності вчинення господарської діяльності пов`язується податковим органом лише з обставинами діяльності контрагентів позивача та інших суб`єктів господарювання по ланцюгу постачання.

Задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій виходили з того, що первинні документи на підтвердження реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами, у повній мірі відображають зміст господарських операцій, їх вартісні та кількісні показники.

Відтак, судами першої та апеляційної інстанції вірно встановлено під час судового розгляду справи, що наведені Інспекцією у акті перевірки висновки про неможливість реального здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами свого підтвердження в матеріалах справи не знайшли. ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» не має нести відповідальності за виконання своїми контрагентами обов`язків платників податків. Платник податку на додану вартість не має обов`язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням контрагентами вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності та дотримання вимог податкового законодавства.

Колегія суддів Верховного Суду також наголошує, що судами під час дослідження факту здійснення господарської операції мають оцінюватись відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Визнання недійсними (у тому числі, і нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку не може бути обов`язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов`язань.

Оскільки, позивачем було виконано усі передбачені законом умови, необхідні для формування податкового кредиту та наявні усі документальні підтвердження його розміру, тому він не може нести відповідальність за порушення податкового законодавства, вчинені його контрагентами.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Так, згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України (тут і далі у тексті в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає витрати як суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

За змістом пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України встановлює, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно ж з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (підпункт а).

Пункт 198.3 статті 198 ПК України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У відповідності до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За визначенням статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі у тексті - Закон №996-XIV) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Як визначено підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Також, у відповідності до статті 1 Закону №996-XIV господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Зміст наведених положень у їх системному зв`язку свідчить про те, що наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод (витрат та податкового кредиту) виникають за таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності та належним чином складеної податкової накладної; ділової мети, розумних економічних причин для здійснення операції й подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) у межах господарської діяльності платника.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкових вигод.

Тобто, зарахування здійснюється у зв`язку із здійсненням операції платника податку шляхом реалізації його товарів, виконаних ним робіт, наданих ним послуг, які є підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку.

За таких обставин, подані до суду позивачем первинні документи відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», спростовують висновки податкового органу викладені в акті перевірки, з огляду на вказане, Суд вважає вірними висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову оскільки, оспорювані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

На момент розгляду справи, як у суді першої інстанції, так і апеляційної, відповідачем не надано доказів щодо недобросовісності або будь-яких офіційних відомостей щодо самого позивача та/або його контраґентів, про обмеження дієздатності цих юридичних осіб, їх посадових осіб та обмежень щодо представництва від імені юридичної особи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам оскаржувані судові рішення у цій справі відповідають, а доводи касаційної скарги не містять інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені у відзиві на адміністративний позов і у апеляційній скарзі та, з урахуванням яких, суди першої та апеляційної інстанцій вже надали оцінку встановленим обставинам справи. У ході розгляду справи судами було надано належну оцінку доказам, наданих позивачем та зібраних судами на підставі статті 9 КАС України.

Відтак, оцінивши повноту, характер, об`єктивність та юридичне значення установлених конкретних фактичних обставин справи, суди попередніх інстанцій визнали їх такими, що свідчать про помилковість тверджень відповідача щодо нереального характеру правовідносин позивача із згаданим контрагентом.

Доводи касаційної скарги обґрунтовані тільки посиланням на обставини, викладені в акті перевірки, просить суд про переоцінку доказів стосовно встановлених судами фактичних обставин у справі, проте це знаходиться за межами касаційного перегляду, встановленими частиною першою статті 341 КАС України.

У відповідності до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

В обсязі встановлених в цій справі фактичних обставин колегія суддів вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, які відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 55, 343, 349, 350, 355, 356, 359, підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.10.2015 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31.08.2016 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддіЛ.І. Бившева В.В. Хохуляк Р.Ф. Ханова