Справа № 520/3264/21
Суддя: Шевченко О.В.
Дата ухвалення: 2021-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 травня 2021 р. Справа № 520/3264/21
Суддя Харківського окружного адміністративного суду Шевченко О.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно, грошової компенсації додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2017-2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 18 грудня 2019 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 компенсацію за неотримане речове майно відповідно до наказу командира В/Ч НОМЕР_2 (по особовому складу) від 13.12.2019 року № 152-РО в сумі 11 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач протиправно не виплатив йому грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 11 000,00 грн. згідно наказу командира В/Ч НОМЕР_2 (по особовому складу) від 13.12.2019 року № 152-РО, а також грошову компенсацію додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2017-2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 18 грудня 2019 року. Вказане слугувало підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі відповідно до ст. 262 КАС України та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачу, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог та з приводу виплати йому грошової компенсації за неотримане речове майно в сумі 11 000,00 грн. зазначив, що на дату звільнення з військової служби позивач мав 4 роки 5 місяців 07 днів календарної вислуги років (тобто менше передбачених законодавством 5 календарних років), що унеможливлює нарахування та виплату позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно. Крім того, також зазначено, що зважаючи на те, що військовослужбовцям під час дії особливого періоду не може надаватись додаткова відпустка, і як наслідок, відсутні правові підстави для її компенсації.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд установив такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Як свідчать матеріали справи, позивач ОСОБА_1 в період з 30.01.2017 року по 18.12.2019 року проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 .

Позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджено копією посвідчення серії НОМЕР_3 від 04 травня 2018 року.

Згідно довідки про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення від 18.12.2019 року № 2371, ОСОБА_1 в період з 30 квітня 2018 по 03 червня 2018, 17 грудня 2018 по 10 серпня 2019 брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ в Донецькій та Луганській областях.

Згідно витягу з наказу командира військової частини № НОМЕР_2 від 18.12.2019 року (по особовому складу) солдата ОСОБА_1 , водія 2 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 13 грудня 2019 року № 152-РС за підпунктом й (які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати службу під час особливого періоду) відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, з 18 грудня 2019 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, з продовольчого забезпечення з 19 грудня 2019 року.

28.12.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій зазначив, що після звільнення його зі списків особового складу військової частини в запас йому не було сплачено грошові кошти за додаткову відпустку за 2017 - 2018 роки, було нараховано йому грошову компенсацію за невикористане речове майно у розмірі 11 000,00 грн., проте також не сплачено при звільненні з військової служби.

На підставі викладеного просив відповідача виплатити йому грошові кошти за додаткову відпустку 2017 - 2018 років та грошову компенсацію за невикористане речове майно у відповідній сумі.

Довідкою від 31.03.2021 року № 464/24 повідомлено, що ОСОБА_1 в речову службу військової частини НОМЕР_1 не звертався. Рапорт на отримання ним грошової компенсації за речове майно при звільненні відсутній. Таким чином, речова служба військової частини НОМЕР_1 підстав для нарахування грошової компенсації за неотримане речове майно ОСОБА_1 не мала.

Отже, відповідач не виплатив йому грошової компенсації додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2017-2018 роки та грошову компенсацію за невикористане речове майно.

Вказане слугувало підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 компенсацію за неотримане речове майно відповідно до наказу командира В/Ч НОМЕР_2 (по особовому складу) від 13.12.2019 року № 152-РО в сумі 11 000,00 грн., слід зазначити наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі передбачені нормами Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі Закон № 2011-XII).

Відповідно до статті 1 Закону № 2011-XII, соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (статті 2 цього Закону).

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до статті 9-1 вказаного Закону продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 за №178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (надалі по тексту також - Порядок №178), який визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (надалі по тексту також - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (надалі по тексту також - грошова компенсація).

Пунктом 3 Порядку визначає, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Згідно пунктів 4, 5 Порядку грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком (пункт 5 Порядку).

З аналізу вищенаведеного, суд приходить до висновку, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

Позивач в період з 30.01.2017 року по 18.12.2019 року проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 та згідно витягу з наказу командира військової частини № НОМЕР_2 від 18.12.2019 року (по особовому складу) з 18 грудня 2019 року виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, з продовольчого забезпечення з 19 грудня 2019 року.

При цьому, питання щодо виплати позивачу грошової компенсації вартості за недоотримане речове майно відповідачем вирішено не було, як і не було видано довідки встановленого зразка про вартість неотриманого речового майна.

Застосовування в пункті 3 Порядку №178 словосполучення «у разі звільнення з військової служби», а не, наприклад, «при звільненні з військової служби», дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

У зв`язку з тим, що з позивачем не було проведено повного розрахунку, останній звернувся 28.12.2019 року до відповідача із заявою зокрема щодо виплату грошової компенсації вартості за невикористане речове майно, що належить до видачі.

На заяву позивача від 28.12.2019 року, яка направлялася до відповідача рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення, відповідач склав довідку від 31.03.2021 року № 464/24, якою повідомив позивача, що ОСОБА_1 в речову службу військової частини НОМЕР_1 не звертався. Рапорт на отримання ним грошової компенсації за речове майно при звільненні відсутній. Таким чином, речова служба військової частини НОМЕР_1 підстав для нарахування грошової компенсації за неотримане речове майно ОСОБА_1 не мала.

У відзиві на позов відповідач мотивує невиплату позивачу грошової компенсації вартості за невикористане речове майно відсутністю його звернення при звільненні із рапортом про виплату такої грошової компенсації.

Суд звертає увагу, що у пункті 4 Порядку №178 передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеного в постанові від 23 серпня 2019 року у справі № 2040/7697/18, адміністративне провадження № К/9901/16211/19), що враховується судом при вирішенні даної справи відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України.

Отже твердження представника відповідача в цій частині є безпідставними та не приймаються судом до уваги.

Також, у відзиві на позовну заяву відповідач посилається на Інструкцію про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затверджену наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року № 232 (з наступними змінами, далі - Інструкція), згідно якого особам офіцерського, сержантського, старшинського та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, нарахування заборгованості здійснюється під час звільнення в запас або у відставку військовослужбовців, які були прийняті на військову службу за контрактом із запасу, нараховується заборгованість за наявності календарної вислуги більше ніж 5 років, пропорційно часу, який минув з настання права на отримання речового майна, що не було отримане під час проходження служби в повному обсязі.

Оскільки на дату звільнення з військової служби позивач мав 4 роки 5 місяців 07 днів календарної вислуги років (тобто менше передбачених законодавством 5 календарних років), що на думку відповідача унеможливлює нарахування та виплату позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно.

З цього приводу, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно Інструкції, грошова компенсація вартості речового майна надається військовослужбовцям за наявності календарної вислуги більше ніж 5 років, то згідно з частини першої статті 91 Закону № 2011 порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

При цьому, Порядком № 178 така умова компенсації вартості за не отримане речове майно не передбачена, що також спростовує твердження представника відповідача в цій частині.

З приводу тверджень представника відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з позовними вимогами про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виплатити грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, визначеного статтею 122 КАС України, слід зазначити наступне.

Верховний Суд в постанові від 30.11.2020 року по справі №480/3105/19 (адміністративне провадження №К/9901/5696/20), предметом розгляду якої було стягнення грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно та середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата компенсації за речове майно), дійшов висновку, що компенсація вартості за неотримане речове майно є складовою заробітної плати та належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України. Застосування передбаченої ст. 117 України відповідальності здійснюється у разі невиплати такої компенсації на день виключення особи зі списків особового складу військової частини.

Відповідно до статті 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Отже, суд приходить висновку, що грошова компенсація вартості за неотримане речове майно при звільненні є складовою такого грошового забезпечення, а тому, відповідно до ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду не застосовується.

При цьому суд зазначає, що у рішенні Конституційного Суду України у справі від 15.10.2013 за № 9-рп/2013 (справа № 1-13/2013) вказано, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить висновку, що позивачем не пропущено строк звернення до суду з позовом з позовними вимогами в цій частині.

Суд звертає увагу, що позивач просить суд визнати протиправною бездіяльності та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 компенсацію за неотримане речове майно відповідно до наказу командира В/Ч НОМЕР_2 (по особовому складу) від 13.12.2019 року № 152-РО в сумі 11 000,00 грн.

Проте вказаним наказом командира В/Ч НОМЕР_2 (по особовому складу) від 13.12.2019 року №152-РО (по особовому складу) звільнено ОСОБА_1 з військової служби в запас, на підставі якого наказом командира військової частини № НОМЕР_2 від 18.12.2019 року (по особовому складу) з 18 грудня 2019 року його виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, з продовольчого забезпечення з 19 грудня 2019 року. При цьому, вказаний вище наказ командира В/Ч НОМЕР_2 (по особовому складу) від 13.12.2019 року №152-РО не містить інформації про розмір вартості грошової компенсації за неотримане речове майно 11 000,00 грн., як зазначив позивач.

Крім того, в матеріалах справи також не міститься жодних інших документів, які б підтверджували визначення відповідачем грошової компенсації за неотримане речове майно 11000,00 грн.

За таких підстав, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині шляхом визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 провести розрахунок за неотримане речове майно станом на 18 грудня 2019 року та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, що належало до видачі ОСОБА_1 станом на 18 грудня 2019 року.

Решта позовних вимог в цій частині не підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виплатити грошову компенсацію додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2017-2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 18 грудня 2019 року слід зазначити наступне.

За змістом ст. 4 Закону України Про відпустки установлюються такі види відпусток: щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

У відповідності до ст. 16-1 Закону України Про відпустки учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Приписами ст. 5 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту встановлено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги - використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

У відповідності ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Згідно ст. 1 Закон України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 Про часткову мобілізацію, затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року №1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, припиняється.

Відповідно до частини 8 статті 101 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України Про відпустки. Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Отже, підстави та порядок надання додаткової відпустки особам, які мають статус учасника бойових дій, передбачені Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей. Так, відповідно до частини 14 статті 101 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Суд зазначає, що норми Закон України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Таким чином, на час прийняття звільнення позивача з військової служби у запас, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків, зокрема, щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані позивачем календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Суд вважає, що припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

До вказаного висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду в постанові від 16.05.2019 року та Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 серпня 2019 року у зразковій справі №620/4218/18 (Провадження № 11-550заі19), які враховуються судом при вирішенні даної справи відповідно до ст. 291 КАС України.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Судом встановлено, що додаткову пільгову відпустку учасника бойових дій позивач не використовував, доказів виплати такої грошової компенсації відповідачем до суду не надано.

Суд зауважує, що відповідачем під час розгляду справи не надано доказів на підтвердження наявності законних підстав для ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учасника бойових дій, отже при звільненні у 2019 році з військової служби у запас позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним додаткову відпустку як учасник бойових дій, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ.

Однак суд зазначає, що оскільки право на додаткову відпустку у позивача виникає з моменту отримання статусу учасника бойових дій, то відповідно і право на грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учасника бойових дій у позивача виникає також з моменту отримання ним статусу учасника бойових дій.

Як підтверджено матеріалами справи, позивач є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджено копією посвідчення серії НОМЕР_3 від 04 травня 2018 року.

Отже, право на грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учасника бойових дій у позивача виникає з 2018 року, а не з 2017 року, як вважає позивач.

За таких підстав, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення із списків особового складу військової частини - 18 грудня 2019 року та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та невиплати позивачу грошову компенсацію додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення із списків особового складу військової частини - 18 грудня 2019 року.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .

Щодо строків звернення позивача до суду, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 КАС України).

Так, спеціальним законодавством прямо не врегульовано питання строків звернення до суду у зв`язку з порушенням відповідачем законодавства про оплату праці (виплату грошового забезпечення), однак за змістом п.п. 5, 10 розділу XXXI Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, грошова компенсація виплачується за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки. Отже, право на отримання таких виплат не обмежується жодним строком.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у зразковій справі №620/4218/18 (Провадження № 11-550заі19), стягнення сум компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій не обмежені позовною давністю. На час відпустки, яка хоча і непов`язана з виконанням службових обов`язків, за особою зберігається заробітна плата (грошове забезпечення), такі виплати включаються до фонду заробітної плати і є невід`ємною його частиною. Це ж саме стосується і компенсації за невикористані дні відпустки при звільненні.

Отже, право на отримання таких виплат не обмежується жодним строком.

Відтак, спростовує твердження відповідача в цій частині.

Відповідно до п. 13 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджено копією посвідчення серії НОМЕР_3 від 04 травня 2018 року, а тому в силу положень п.13 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" відноситься до категорії осіб, звільнених від сплати судового збору, що також спростовує твердження представника відповідача в цій частині.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-262, 293, 295, п.п.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення розрахунку та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно, що належало йому до видачі станом на 18 грудня 2019 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести розрахунок за неотримане речове майно станом на 18 грудня 2019 року та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, що належало йому до видачі станом на 18 грудня 2019 року.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день його виключення із списків особового складу військової частини - 18 грудня 2019 року.

Зобов`язати військову частини НОМЕР_1 нарахувати та невиплати ОСОБА_1 грошову компенсацію додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день його виключення із списків особового складу військової частини - 18 грудня 2019 року.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Шевченко О.В.