Справа № 640/4951/21
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2021-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/4951/21 Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.

за участю секретаря Юрковець А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування технічними засобами, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2021 року про забезпечення позову до подання позовної заяви, заявник Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 відповідач - Міністерство юстиції України, третя особа -Державне підприємство «Національні інформаційні системи» про скасування наказів,-

В С Т А Н О В И Л А:

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 (далі по тексту - заявник, ОСОБА_1 ) до подання позовної заяви звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва із заявою про забезпечення позову, у якій просила зупинити дію наказу Міністерства юстиції України від 17 лютого 2021 року №620/5 «Про задоволення скарги» в частині анулювання доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Приватному нотаріусу ОСОБА_1

ОСОБА_1 зазначала, що має намір подати до суду позовну заяву про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 17 лютого 2021 року №620/5 «Про задоволення скарги» протягом десяти днів з дня постановлення ухвали.

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. На думку заявника, існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам до ухвалення рішення судом в адміністративній справі за майбутнім позовом, за захистом яких він має намір звернутися до суду та необхідності докладання значних зусиль та витрат для захисту цих прав, свобод та інтересів у майбутньому.

Крім того, ОСОБА_1 зазначала, що оскаржуваний наказ фактично позбавляє можливості отримувати дохід від своєї професійної діяльності, пов`язаної з доступом до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно; заявник не може займатись іншою оплачуваною роботою; заявник не матиме можливості вчиняти нотаріальні дії у значній кількості спадкових справ, по яким нотаріальне провадження вже відкрито, що призведе до заподіяння шкоди клієнтам, шкоди діловій та професійній репутації заявника, для виправлення яких необхідно буде докласти значних зусиль.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2021 року заяву Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено повністю. Зупинено дію наказу Міністерства юстиції України від 17 лютого 2021 року №620/5 «Про задоволення скарги» в частині анулювання доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Приватному нотаріусу ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із вказаною ухвалою Міністерство юстиції України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі Міністерство юстиції України посилається на порушення судом першої інстанції норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Свої вимоги Міністерство юстиції України обґрунтовує тим, що не може бути вжито таких заходів забезпечення позову, які б фактично задовольняли позовні вимоги, оскільки ОСОБА_1 заявлено позовну вимогу про скасування наказу Міністерства юстиції України від 17.02.2021 № 620/5 «Про задоволення скарги», яким ОСОБА_1 анульовано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що фактично вказує на вирішення частини позовних вимог в адміністративному спорі.

Також, Міністерство юстиції України вважає, що приватний нотаріус не позбавлений права на професійну діяльність і має право здійснювати нотаріальну діяльність та повноваження державного реєстратора щодо державної реєстрації юридичних, фізичних осіб-підприємців, що в свою чергу спростовує доводи стосовно фактичного позбавлення відповідачем можливості отримання ОСОБА_1 доходу від своєї професійної діяльності. Анулювання доступу приватного нотаріуса до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не позбавляє її можливості здійснювати інші нотаріальні дії, для яких не потрібний доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

18.05.2021 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Тюпа Е.О. про залучення до участі у справі № 640/4951/21 Акціонерне товариство «РВС Банк» у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача. У заяві зазначено, що вирішення справи № 640/4951/21 впливає на права та встановлені законом інтереси Акціонерного товариства «РВС Банк», яке повинно бути залучене до участі у розгляді справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Крім того, 18.05.2021 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Тюпа Е.О. про відкладення розгляду справи, яке обґрунтовано тим, що Акціонерне товариство «РВС Банк» звернулося до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до приватного виконавця Трофименко М.М., Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_2 , ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_3 , ПАТ АБ «Укргазбанк» про визнання недійсними результатів електронних торгів з реалізації земельних ділянок (справа №361/2151/21).

Торги з реалізації зазначених вище земельних ділянок відбувались в межах виконавчих проваджень зі стягнення коштів з ОСОБА_3 . Стягувачем за одним з виконавчих проваджень був ОСОБА_4 - особа, яка звернулась зі скаргою до Міністерства юстиції України на дії Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 , внаслідок чого було прийнято наказ від 17.02.2021 року № 620/5.

Також, зазначено, що скарга ОСОБА_4 ґрунтується на спірних правовідносинах з АТ «РВС Банк», а АТ «РВС Банк» на захист своїх прав звернулося до суду з позовом про визнання недійсними торгів (справа №361/2151/21), у зв`язку з чим, як зазначає заявник, справа №361/2151/21 має преюдиційне значення для вирішення справи №640/4951/21, тому просять відкласти розгляд апеляційної скарги Міністерства юстиції України на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.03.2021 року у справі №640/4951/21.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з`явилися.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів на місці ухвалила проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Колегія суддів розглянувши вищевказані клопотання, зазначає наступне.

Частиною другою ст. 49 КАС України, передбачено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи.

За змістом наведеної правової норми треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу або залучаються до участі у справі у суді першої інстанції до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, тобто, залучення третьої особи можливе лише після подання адміністративного позову.

Водночас, в даному випадку, розглядалася заява про забезпечення позову, до подання позовної заяви та оскаржується ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2021 року про забезпечення позову до подання позовної заяви, що виключає можливість залучення третьої особи на даному етапі розгляду справи.

Відповідно до вимог ст. 313 КАС України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки визнано судом поважними.

За таких обставин підстави для задоволення клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, відсутні, а також, враховуючи вищевикладене, відсутні підстави для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи.

Питання про залучення до участі у справі третьої особи необхідно вирішувати при розгляді основної справи.

Колегія суддів звертає увагу, що неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2021 року - скасувати та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви, виходячи з наступного.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Задовольняючи заяву Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що шляхом видачі оскаржуваного наказу заявник фактично позбавлена можливості отримувати дохід від своєї професійної діяльності. Водночас нотаріальна діяльність є єдиним джерелом її доходу.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову при ймовірному задоволенні позову Приватного нотаріуса ОСОБА_1, заявнику необхідно буде докладати додаткових зусиль для стягнення шкоди, завданої незаконними рішеннями відповідача або вживати заходів щодо захисту своїх інтересів при можливому оскарженні її поведінки внаслідок не проведення державної реєстрації у зв`язку із блокуванням доступу до Реєстру. Суд першої інстанції також підтримав позицію ОСОБА_1 , що відновити її ділову та професійну репутацію після зупинення діяльності як державного реєстратора внаслідок блокування доступу до Державного реєстру прав буде вкрай складно.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його необґрунтованим з огляду на таке.

Відповідно до вимог частини першої статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з частиною другою статті 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.

Частиною другою статті 151 КАС України передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Разом з тим, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу або іншим особам, здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій, рішень суб`єкта владних повноважень, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно з пунктом 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

При цьому, частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, колегія суддів звертає увагу, що обов`язок по доведенню та обґрунтуванню наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам ОСОБА_1 , обґрунтованості та невідворотності додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на ОСОБА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 має свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю та здійснює нотаріальну діяльність.

Згідно з пунктами 3 та 5 наказу Міністерства юстиції України від 17 лютого 2021 року №620/5 «Про задоволення скарги» відповідно до частини третьої статті 26, підпунктів «а», «г» пункту 2 частини шостої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»:

анульовано доступ приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

виконання пункту 3 наказу покладено на Державне підприємство «Національні інформаційні системи».

Колегією суддів встановлено, що заявляючи клопотання про забезпечення адміністративного позову, ОСОБА_1 послалася на те, що у разі невжиття заходів забезпечення позову існує очевидна небезпека заподіянню шкоди її правам до ухвалення рішення по суті.

Зокрема, ОСОБА_1 вказує на те, що оскаржуваний наказ винесений з порушенням чинного законодавства, її поставлено в нерівне становище із іншими нотаріусами, вона не має можливості здійснювати нотаріальну діяльність, а отже й заробляти на життя, чим порушується її право на працю.

Проте, колегія суддів вважає доводи ОСОБА_1 щодо порушення її права на працю є необґрунтованими, вона не позбавлена права на працю, оскільки вправі здійснювати нотаріальну діяльність, яка не стосується дій щодо вчинення державної реєстрації нерухомого майна.

Крім того, забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу може вважатися вирішенням спору без розгляду справи по суті, оскільки приватний нотаріус і в подальшому зможе здійснювати діяльність у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно, незважаючи на те, що оскаржуваний наказ був винесений саме з підстав наявних порушень приватним нотаріусом при вчиненні дій у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно, що може в подальшому зашкодити правам третіх осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам ОСОБА_1 нічим не підтверджено, відсутні докази того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 420/4262/19, від 19 червня 2018 року у справі № 826/9263/17.

Відповідно до ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року),Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Докази того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду матеріали справи не містять.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції надано неправильну правову оцінку підставам застосування заходів забезпечення адміністративного позову, заявленим у заяві про забезпечення позову, на відповідність їх вимогам частини 2 статті 150 КАС України, і, як наслідок, застосовано заходи забезпечення позову без наявності хоча б однієї з підстав, визначених частиною 2 статті 150 КАС України.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

За приписами пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає помилковим рішення суду першої інстанції про задоволення заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини в адміністративній справі, судове рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 229, 242, 238, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2021 року - скасувати.

У задоволенні заяви Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Л.В. Бєлова

А.Ю. Кучма

Повний текст постанови складено «24» травня 2021 року.