Справа № 640/4736/20
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2021-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2021 року м. Київ № 640/4736/20

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

Товариства з обмеженою відповідальністю «Домофон. Інжиніринг. Охорона»

до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Домофон. Інжиніринг. Охорона» з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 11 лютого 2020 року № на суму 20 615,68 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що останнім в межах граничного терміну було перераховано грошові кошти на оплату податку на додану вартість до бюджету, однак на неправильний рахунок, що в подальшому було виявлено та усунуто в короткий термін, а кошти спрямовані за належністю. Вважає, що такі обставини не свідчать про порушення законодавства, а відтак і відсутні підстави для застосування до останнього штрафних санкцій нарахованих контролюючим органом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи ( у письмовому провадженні).

Представником відповідача у письмовому відзиві на позов вказало на відповідність оскаржуваних рішень вимогам чинного законодавства, оскільки підставою для нарахування штрафних санкцій послугувала несвоєчасна сплата позивачем податку на додану вартість.

Позивачем надано до суду відповідь на відзив, у якому зазначив про необґрунтованість відзиву, що у сукупності призводить до неможливості задоволення вимог відповідача.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві 21 січня 2020 року була проведена камеральна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Домофон. Інжиніринг. Охорона» з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасної сплати суми (зобов`язання) по податку на прибуток ТОВ «Домофон. Інжиніринг. Охорона».

За результатами даної перевірки Відповідачем був складений Акт від 21 січня 2020 року № 000372/26-15-04-10/35092907, у якому зазначено, що Позивач порушив п. 57.1 ст. 57, та зазначено що відповідальність передбачена ст.. 126 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI, зі змінами та доповненнями.

На підставі Акту перевірки від 21.01.2020 року Відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення № від 11.02.2020 p., яким зобов`язано сплатити штраф у розмірі 10 % за затримку на 23 календарних днів сплати суми грошового зобов`язання в розмірі 206156,80 грн. у сумі 20615,68 грн. (двадцять тисяч шістсот п`ятнадцять грн.. 68 коп.).

У відповідності до п. 86.7 ст. 86 Податкового кодексу України Позивач не погодився з результатами перевірки та подав Відповідачу заперечення по Акту перевірки у встановлений Податковим кодексом України строк.

Відповіддю від 06 лютого 2020 року № /10/26-15-04-10-18 Відповідач повідомив Позивача, що на його думку, твердження, викладені в Акті перевірки від 21.01.20 року № 000372/26-15-04- 10/35092907 відповідають вимогам чинного законодавства України. В результаті чого на адресу Товариства 20.02.2020 р. надійшло податкове повідомлення-рішення № від 11.02.2020 р.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Домофон. Інжиніринг. Охорона» з Податковим повідомлення-рішенням від 11.02.2020 № не погоджується, вважає, що його прийнято безпідставно, необґрунтовано та з порушенням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

У силу пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Відповідно до п. 76.1 ст. 76 Податкового кодексу України, камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Зміст наведених законодавчих положень дає підстави для висновку, що предметом камеральної перевірки, крім питань правильності оформлення податкових декларацій, уточнюючих розрахунків можуть бути й інші питання, зокрема пов`язані із своєчасністю реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, що спростовує твердження представника позивача про те, що перевірка своєчасності реєстрації податкових накладних не може бути проведена у рамках камеральної перевірки, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Приписами п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, Головний державний ревізор-інспектор відділу застосування штрафних санкцій управління адміністрування податків з юридичних осіб Головного управління ДПС у м. Києві (надалі ГДРІ) в акті зазначає, що за порушення правил сплати (перерахування) податку на прибуток передбачена відповідальність ст. 126 Податкового кодексу.

Згідно п. 6.1. ПКУ податок - це обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до ПКУ. Податкове ж зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (пп. 14.1.156 ПКУ). На кожного платника податків покладено податковий обов`язок, тобто він зобов`язаний обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені ПКУ, законами з питань митної справи (п. 36.1 ПКУ). Отже з наведених вище понять головне - сплата податку до відповідного бюджету. Виконання податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником податків сум податкового зобов`язання в установлений строк. Крім того, одна з підстав для припинення податкового зобов`язання платника є його виконання, тобто сплата (п. 37.3 ПКУ). Таким чином, потрібно визначити, коли ж податок вважається сплаченим та що означає фраза «до відповідного бюджету».

Згідно п. 22.4 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.01 p. № 2346-ІІІ: Під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним з дати прийняття банком розрахункового документа на виконання. Так, якщо платник надав банку платіжне доручення на сплату до відповідного бюджету, а банк прийняв його до виконання, то платник зі своєї сторони зробив все необхідне. Оскільки подальший рух коштів забезпечує уже банк самостійно без участі платника. Отже, як наслідок платник свої зобов`язання по сплаті податку виконав в момент подання платіжного доручення та прийняття даного доручення банком до виконання, тим більш, що кошти були списані з рахунку та поступили в держбюджет.

Таким чином, податкове зобов`язання платника припиняється з моменту прийняття банком до виконання платіжного доручення на сплату податку «до відповідного бюджету». Крім того, суд зазначає, що в ухвалі від 18.04.13 p. № К/9991/75493/11 Вищий адміністративний суд України (ВАСУ) також прийшов до висновку, що податкове зобов`язання (податковий борг) потрібно вважати сплаченим в день реєстрації банком платіжного документа з вказаним в ньому призначенням платежу на сплату належних податкових зобов`язань або податкового боргу, визначених платником.

Бюджетна система України складається з державного та місцевих бюджетів. Згідно пп. 9.1.1 ПКУ податок на прибуток відноситься до загально державних. Відповідно, авансовий внесок з податку на прибуток як загальнодержавний податок підлягає сплаті в державний бюджет. На це вказує і ч. 2 ст. 29 Бюджетного кодексу України, згідно якої до доходів загального фонду держбюджету відноситься, вчасності і податок на прибуток. Більш того, якщо проаналізувати БКУ ретельніше, то побачимо: податки/збори вважаються зарахованими в державний/місцевий бюджет з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок (ч. 5 ст. 45, ч. 5 ст. 78 БКУ).

Так, якщо грошові кошти були сплачені не затим кодом/рахунком бюджетної класифікації, вони все одно будуть відображатися на єдиному казначейському рахунку та повинні вважатись зарахованими в бюджет. Та як результат, підстав для застосування санкцій за несплату в даному випадку не має.

Єдиний казначейський рахунок - рахунок, відкритий центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (далі - Казначейство України), у Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України, на якому консолідуються кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування та кошти інших клієнтів, які відповідно до законодавства знаходяться на казначейському обслуговуванні; (п. 231 ч. 1 ст. 2 БКУ). Таким чином, в разі сплати податків/зборів за іншим кодом бюджетної класифікації або іншим казначейським рахунком, кошти все одно надходять та консолідуються на єдиному казначейському рахунку. А тому не можуть кваліфікуватися як несплата податків та зборів або порушення строків сплати, якщо кошти були перераховані вчасно, але за помилковими кодом бюджетної класифікації або помилковим казначейським рахунком

Крім того, що судова практика теж зазначає, що помилкова оплата на неналежний рахунок не може бути підставою для притягнення платника податків до відповідальності за несплату або несвоєчасну оплату податку/збору: постанова Верховного суду від 11.04.2019 р. по справі № 822/3323/17; постанова Верховного суду від 29.08.2018 р. по справі № 804/5320/13-а; постанова Верховного суду від 12.06.2018 р. по справі № 826/1/16; постанова Верховного суду від 11.12.2018 р. по справі № 804/444/16;

Таким чином, аналіз вищезазначених норм свідчить: якщо авансовий внесок з податку на прибуток сплачено в держбюджет навіть на помилковий код бюджетної (рахунком) класифікації платежу, то це не повинно розцінюватись як несплата або несвоєчасна сплата податку. Оскільки ПКУ акцентує на сплаті податку саме до відповідного бюджету і не пов`язує виконання обов`язку по сплаті податкового зобов`язання з вказівкою в платіжному документі належного коду сплати.

Аналогічне твердження зазначено в ухвалі ВАСУ від 15.09.11 р. № к-184/08, в якому суд вказує: ключове значення має факт зарахування коштів саме в державний бюджет, що вказує на відсутність ознак складу правопорушення у вигляді несплати узгоджених сум податкового зобов`язання.

Крім того, судом встановлено, що кошти (податок) все ж таки були перераховані до державного бюджету, але за реквізитами для комунальних підприємств, а не приватних. Після чого, Товариство самостійно виявило свою помилку та написало листа № 04-28/11.2019 від 28.11.2019 р. до ДПС м. Києва про перенесення коштів в сумі 207505,00 грн. перерахованих платіжним дорученням № 1731 від 19.11.2019 р. за реквізитами податку на прибуток приватних підприємств.

Відтак, суд вказує, що з урахуванням вищевикладеного висновки відповідача не ґрунтуються на правильному застосуванні норм чинного законодавства, у зв`язку з чим рішення, прийняте на підставі таких висновків, підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Відтак, судом встановлено правові підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 11 лютого 2020 року № на суму 20 615,68 грн.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги є обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 42-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Домофон. Інжиніринг. Охорона» (02091, м. Київ, вул. Горлівська, 124/1, ) до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 11 лютого 2020 року № на суму 20 615,68 грн.

3. Стягнути з Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Домофон. Інжиніринг. Охорона» (02091, м. Київ, вул. Горлівська, 124/1, ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн. (дві тисячі сто дві гривні 00 копійок).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 цього Кодексу.

Суддя І.А. Качур