Справа № 520/6045/21
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

24 травня 2021 року № 520/6045/21

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Зоркіна Ю.В., розглянувши адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про скасування постанови,-

установив

Позивач звернувся до суду з зазначеним адміністративним позовом, у якому просить скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 25.03.2021 по виконавчому провадженню № 64626390 про накладення штрафу у розмірі 5100.00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постанова від 25.03.2021 року №64626390 про накладення штрафу в розмірі 5100.00 грн. підлягає скасуванню, оскільки рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.01.2020 року №645/1829/20 виконано, позивачу перераховано довічне грошове утримання, сума заборгованості буде виплачена в порядку, визначеному діючим законодавством, після надходження бюджетного фінансування на виконання рішення суду.

Від представника відповідача відзив на позовну заяву, клопотання та заяви до суду не надходили.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2020 у справі 645/1829/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ПФ України в Харківській області про визнання дій та рішень неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії- задоволено частково.

Визнано неправомірними дії та рішення Індустріального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова від 27.08.2018, від 03.01.2019, від 21.02.2019 щодо призначення судді у відставці ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання судді в розмірі 84 відсотки заробітної плати працюючого судді, відповідно 32949,40 грн., 49424,10 грн., 53884,90 грн.

Скасовано рішення Індустріального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова від 27.08.2018, від 03.01.2019, від 21.02.2019 про відмову ОСОБА_1 в проведенні перерахунку від заробітної плати, як незаконні.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести перерахунок щомісячного грошового утримання ОСОБА_1 у розмірі 90 відсотків щомісячного грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді згідно з довідками апеляційного суду Харківської області від 24.01.2019 №03-48/48 згідно якої суддівська винагорода складає 53884,90 грн., від 14.12.2018 №03-56/219 згідно якої суддівська винагорода складає 49424,10 грн. та довідки згідно якої суддівська винагорода складає 32949,40 грн.

Визнано неправомірними дії та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку щомісячного грошового утримання судді, виходячи з грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді з січня 2020 р.

Скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №2304/0211-20 від 16.03.2020 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки апеляційного суду Харківської області №01-33/25 від 15.01.2020 р. про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, як незаконне.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області на підставі частини третьої статті 138 Закону України „Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VІ (у редакції первинного Закону згідно рішення Конституційного суду України від 3 червня 2013 року № 3- рп/2013) здійснити перерахунок і виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків грошового утримання працюючого судді апеляційного суду, виходячи із суми фактичної заробітної плати (суддівської винагороди) для обчислення 58 961 грн., починаючи з 1 січня 2020 року на підставі довідки Апеляційного суду Харківської області №01-33/25 від 15.01.2020 року.

Визнано неправомірними дії та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку щомісячного грошового утримання судді, виходячи з грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді з березня 2020 р.

Скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №67 від 19.03.2020 року про відмову ОСОБА_1 у перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки апеляційного суду Харківської області №01-33/236 від 17.03.2020 р. про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошевого утримання судді у відставці, як незаконне.

Зобов`язано Головне управління пенсійного фонду України в Харківській області на підставі частини третьої статті 138 Закону України „Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VІ (у редакції первинного Закону згідно рішення Конституційного суду України від 3 червня 2013 року № 3- рп/2013 і рішення Конституційного суду України від 11.03.2020 року №4-р/2020 ) здійснити перерахунок і виплачувати належне ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків грошового утримання судді апеляційного суду, виходячи із суми фактичної заробітної плати (суддівської винагороди) для обчислення 223 337 грн. 50 коп., починаючи з березня 2020 року на підставі довідки Апеляційного суду Харківської області №01-33/236 від 17.03.2020 р.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.11.2020 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2020 року по справі № 645/1829/20 скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання неправомірними дії та рішень Індустріального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова від 27.08.2018, від 03.01.2019, від 21.02.2019 щодо призначення судді у відставці щомісячного грошового утримання судді в розмірі 84 відсотки заробітної плати працюючого судді, відповідно 32949,40 грн., 49424,10 грн., 53884,90 грн.; скасування рішень Індустріального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова від 27.08.2018, від 03.01.2019, від 21.02.2019 про відмову в проведенні перерахунку від заробітної плати, як незаконні; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести перерахунок щомісячного грошового утримання у розмірі 90 відсотків щомісячного грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді згідно з довідками апеляційного суду Харківської області від 24.01.2019 №03-48/48 згідно якої суддівська винагорода складає - 53884,90 грн., від 14.12.2018 №03-56/219 згідно якої суддівська винагорода складає - 49424,10 грн. та довідки згідно якої суддівська винагорода складає - 32949,40 грн., залишивши адміністративний позов в цій частині без розгляду.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2020 по справі № 645/1829/20 - залишити без змін

Рішення набрало законної сили. На виконання вищевказаного рішення Харківського окружного адміністративного суду видано виконавчий лист по справі.

24.02.2021 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №64626390 щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на підставі частини третьої статті 138 Закону України „Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VІ (у редакції первинного Закону згідно рішення Конституційного суду України від 3 червня 2013 року № 3- рп/2013) здійснити перерахунок і виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків грошового утримання працюючого судді апеляційного суду, виходячи із суми фактичної заробітної плати (суддівської винагороди) для обчислення 58 961 грн., починаючи з 1 січня 2020 року на підставі довідки Апеляційного суду Харківської області №01-33/25 від 15.01.2020 року.

В подальшому, відповідачем винесена постанова від 25.03.2021 року №64626390 про накладення штрафу в розмірі 5100.00 грн. на боржника - Головне управління пенсійного фонду України в Харківській області згідно із вимогами ст.75 Закону України "Про виконавче провадження".

Позивач не погодився із вказаною постановою та звернувся до суду із зазначеним позовом.

Слід зазначити, що фактично предметом спору є правомірність дій та постанови державного виконавця щодо накладення штрафу за невиконання боржником рішення суду без поважних причин.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 16 частини 3 статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частин 1-3статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Статтею 75 Закону №1404-VIII визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

При цьому, умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин.

Джерелом відомостей про фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом можуть слугувати будь-які докази, що містять відповідну інформацію, вид та обсяг яких залежить від характеру правовідносин, суті та змісту покладеного на боржника зобов`язання та мотивів рішення, яке примусово виконується.

Судовим розглядом встановлено, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, зобов`язано ГУПФУ в Харківській області здійснити перерахунок і виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків грошового утримання працюючого судді апеляційного суду, виходячи із суми фактичної заробітної плати (суддівської винагороди) для обчислення 58 961 грн., починаючи з 1 січня 2020 року на підставі довідки Апеляційного суду Харківської області №01-33/25 від 15.01.2020 року.

Згідно протоколу перерахунку з 01.01.2020 на підставі довідки Апеляційного суду Харківської області від 15.01.2020 № 01-33/25 ОСОБА_1 перераховано довічне грошове утримання судді у відставці з використанням загального проценту розрахунку пенсії від заробітку 90 відсотків; внаслідок перерахунку утворився борг за період з 01.01.2020 по 31.01.2021 у розмірі 2362434.55 грн.; сплачено частково заборгованість у лютому 2021 за період з 01.01.2021 по 31.01.2021.

На дату винесення спірної постанови про накладення штрафу, відомості про повне виконання боржником рішення суду ( в частині виплати заборгованості) державному виконавцю та суду не надані.

Щодо посилань позивача на постанову Кабінету Міністрів України №649 від 22 серпня 2018 року , якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду (далі по тексту - Порядок № 649), який передбачає вчинення пенсійним органом (боржником) певних дій, які спрямовані на погашення заборгованості.

Так, відповідно до пункту 1 цього Порядку визначено механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

Пунктом 2 Преамбули вказаної постанови Кабінету Міністрів України, установлено, що для виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних виплат, що фінансуються з державного бюджету, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого цією постановою.

Згідно з пунктом 3 Порядку №649 боржник веде облік рішень у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (далі - реєстр), відповідно до порядку, встановленого Пенсійним фондом України.

Пунктом 6 Порядку №649 передбачено, що перевірку обґрунтованості розрахованої суми, що підлягає виплаті органом Пенсійного фонду України при виконанні судового рішення, проводить у Пенсійному фонді України комісія з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду (далі - "комісія").

Згідно пункту 8 Порядку №649 комісія приймає одне з таких рішень: про наявність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку; про відсутність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку. У разі потреби комісія може прийняти рішення про повернення матеріалів боржнику на доопрацювання.

При цьому, пунктом 10 Порядку №649 передбачено, що виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику.

Таким чином, Порядком №649 визначено спеціальну процедуру проведення погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, зокрема відповідні дії, які повинен вчинити боржник щодо виконання рішень судів певної категорії.

Однак, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 640/5248/19 від 12.11.2019, із змінами внесеними постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020, пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22.05.2018 року № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду» визнано протиправними та нечинними.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Таким чином, станом на момент винесення оскаржуваної постанови Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649, втратив чинність.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що посилання позивача, як на підтвердження виконання рішення суду у справі 645/1829/20 , на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва по справі № 826/9125/18 в частині виплати пенсії стягувачу згідно Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649 є необґрунтованими.

Крім того, суд зазначає наступне, що за приписами пп. 3, 4, 5, 8 п. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань: планує доходи та видатки коштів Фонду в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду; забезпечує ведення бухгалтерського обліку з виконання доходів і видатків, кошторису видатків на утримання управління Фонду та своєчасно складає і в установленому порядку подає затверджену звітність головним управлінням Фонду; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Порядок розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду встановлюється правлінням Пенсійного Фонду.

Тобто, виплати пенсій позивача здійснюються виключно за рахунок Фонду та інших джерел, визначених законодавством, інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має.

Наведене вище підтверджує, що позивач наділений повноваженнями відносно забезпечення своєчасного фінансування та виплати пенсій.

Як зазначає позивач, часткове невиконання рішення суду сталося з незалежних від управління причин, а саме через відсутність відповідних бюджетних асигнувань.

Однак, суд не приймає посилання на вищевказану обставину, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження вчинення будь-яких дій спрямованих на погашення заборгованості в рамках справи, а також суду не надано доказів відсутності асигнувань з бюджету Пенсійного Фонду.

Суд не вбачає поважності причин щодо невиконання судового рішення, а тому встановлена відповідальність за це Законом України № 1404, є правомірною та спростовує доводи позивача щодо вчинення всіх залежних від нього дій для забезпечення виконання рішення суду у вищевказаній справі.

Суд зазначає, що невиконання в повному обсязі рішення судів, які набрали законної сили щодо пенсійних виплат, позбавляють пенсіонерів права отримати заборгованість з перерахованої (нарахованої) пенсії на виконання рішень судів, що в свою чергу, позбавляє їх гарантованого Конституцією України (стаття 46) права на соціальний захист в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується із висновком державного виконавця про доцільність накладення штрафу на позивача.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Проблема невиконання остаточних рішень розглядалась у пілотному рішенні ЄСПЛ проти України у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", а також у ряді інших справ проти України, які також розглядались на основі усталеної практики Суду з цього питання. У п. 53 цього рішення ЄСПЛ зауважив, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (див. рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), N 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v. Ukraine), N 1811/06, від 19 лютого 2009). Основною функцією судового рішення є відновлення порушених прав позивача (стягувача). Заради цього відновлення Держава визначає пріоритет інтересів постраждалої сторони - стягувача, порушені права якої було визнано та поновлено судом і видано відповідний виконавчий документ.

Виходячи з наведеного вище, ураховуючи процес поновлення порушених прав позивача (стягувача) шляхом видачі відповідного виконавчого документу, законодавством у сфері примусового виконання рішень встановлений найвищий пріоритет прав стягувача у виконавчому провадженні у порівнянні з колом прав боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 1,2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та скасування оскаржуваної постанови.

Керуючись ст. 243-246, 250, 255, 287, 295, 297 КАС України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов залишити без задоволення

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Зоркіна Ю.В.