Справа № 640/11595/20
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2021-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2021 року м. Київ № 640/11595/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доДержавної казначейської служби України
провизнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до Державної казначейської служби України, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо невиконання рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.10.2019, залишеного без змін постановою Харківського апеляційного суду від 14.01.2020, у справі №641/4272/19;

- зобов`язати Державну казначейську службу України виконати рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.10.2019, залишене без змін постановою Харківського апеляційного суду від 14.01.2020, у справі №641/4272/19 в частині стягнення з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 000,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що звернувшись до Державної казначейської служби України із заявою про виконання рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.10.2019, залишеного без змін постановою Харківського апеляційного суду від 14.01.2020, у справі №641/4272/19 отримала безпідставну відмову, оскільки положеннями чинного законодавства не передбачено такої підстави для відмови як «не визначено джерело та порядок відшкодування шкоди, завданої терористичним актом», з урахуванням того, що у силу ч. 1 ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено сторонам строки для надання відзиву, відповіді на відзив, заперечення.

Від представника відповідача через канцелярію суду надійшов відзив, в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог, вказавши про те, що у Державному бюджеті України передбачено кошти на відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових осіб, але не передбачено відповідних асигнувань на відшкодування шкоди, завданої терористичним актом. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону і з наступним стягненням суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом. Відшкодування шкоди, заподіяної організації, підприємству або установі терористичним актом, провадиться в порядку, визначеному законом. Однак, як зазначено представником відповідача, наразі питання щодо порядку і механізму відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, за рахунок коштів Державного бюджету України залишається законодавчо не врегульованим. При цьому, за твердженням представника відповідача, приписи Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не поширюються на виконання рішень суду про відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом.

Розглянувши подані представниками сторін документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.10.2019, залишеного без змін постановою Харківського апеляційного суду від 14.01.2020, у справі №641/4272/19 вирішено, зокрема, стягнути з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої їй внаслідок загибелі чоловіка ОСОБА_2 та загибелі сина ОСОБА_3 у розмірі 500 000,00 грн.

На підставі викладеного, Комінтернівським районним судом м. Харкова 19.02.2020 видано виконавчий лист.

У той же час, представник ОСОБА_1 звернувся до Державної казначейської служби України із заявою від 18.03.2020 про виконання рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.10.2019, залишеного без змін постановою Харківського апеляційного суду від 14.01.2020, у справі №641/4272/19.

Листом від 09.04.2020 №5-11-11/6614 Державна казначейська служба України повідомила представника Фвсун О.М. про те, що станом на момент надання вказаної відповіді законодавством не визначено джерело та порядок відшкодування шкоди, завданої терористичним актом, з огляду на що, після встановлення у Державному бюджеті України відповідних бюджетних асигнувань Казначейство здійснить заходи щодо безспірного списання коштів.

На підставі викладеного, вважаючи порушеними власні права та охоронювані законом інтереси, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Приписами ч. 1 ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 №4901-VI (надалі - Закон №4901) передбачено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 3 Закону №4901, виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону №4901, перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Положеннями п. 9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 встановлено, що орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли: 1) виконавчий документ: не підлягає виконанню органом Казначейства; подано особою, що не має відповідних повноважень; пред`явлено до виконання з пропущенням установленого строку; не відповідає вимогам, передбаченим Законом України «Про виконавче провадження»; 2) судове рішення про стягнення коштів не набрало законної сили, крім випадків, коли судове рішення про стягнення коштів допущено до негайного виконання в установленому законом порядку; 3) боржник не має відкритих рахунків в органі Казначейства або в органі Казначейства відкрито боржнику лише рахунок із спеціальним режимом використання, крім випадків виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган згідно із Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) суми коштів, зазначених у судовому рішенні про стягнення коштів, повернуті стягувачеві за поданням органу, що контролює справляння надходжень бюджету, або за рахунок таких коштів виконано грошові зобов`язання чи погашено податковий борг стягувача перед державним або місцевим бюджетом; 5) стягувач узгодив відсутність зазначеної у виконавчому документі суми залишку невідшкодованого податку на додану вартість; 6) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; 7) суми коштів, зазначені у виконавчому документі, перераховані боржником стягувачу; 8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася; 9) протягом місяця з дня звернення до стягувача для отримання додаткових відомостей для виконання рішення про стягнення коштів ним не надано таких відомостей органу Казначейства; 10) рішення про стягнення коштів з одержувача бюджетних коштів не відповідає заходам, передбаченим бюджетною програмою; 11) наявні інші передбачені законом випадки.

З систематичного аналізу зазначених вище правових норм вбачається, що держава зобов`язана виконувати рішення суду, які набрали законної сили, у добровільному порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача звернувся до відповідача із заявою про виконання рішення суду, яке набрало законної сили, натомість, відповідач рішення не виконав, повідомивши про неможливість його виконання з підстав невизначеності джерела і порядку відшкодування шкоди, завданої внаслідок смерті фізичної особи та шкоди, завданої терористичним актом.

При цьому, відповідач був стороною у справі №641/4272/19, під час розгляду якої судом встановлювались підстави та способи відшкодування моральної шкоди позивачу.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.10.2019, залишеного без змін постановою Харківського апеляційного суду від 14.01.2020, у справі №641/4272/19 вирішено, зокрема, стягнути з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої їй внаслідок загибелі чоловіка ОСОБА_2 та загибелі сина ОСОБА_3 у розмірі 500 000,00 грн.

При цьому, доказів звернення відповідача із клопотаннями про роз`яснення або зміни способу виконання рішення суду останнім не надано не було.

Таким чином, з огляду на зазначене вбачається, що відповідач у порушення вимог Конституції України та Закону України «Про гарантії виконання судових рішень» не виконав рішення суду, що набрало законної сили, та не намагався вчинити дії щодо його виконання, а тому позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиконання рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.10.2019, залишеного без змін постановою Харківського апеляційного суду від 14.01.2020, у справі №641/4272/19 є обґрунтованими.

Суд також звертає увагу, що положеннями Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 не передбачено підставу для відмови у виконанні рішення суду з підстав невизначеності джерела і порядку відшкодування шкоди, завданої внаслідок смерті фізичної особи та шкоди, завданої терористичним актом.

Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Таким чином, позивач не може бути позбавлений захисту своїх прав та відшкодування моральної шкоди у зв`язку із відсутністю правового механізму захисту його прав.

Крім того, відповідно до ст. 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону і з наступним стягненням суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом.

Тобто, обов`язок відшкодувати завдану шкоду покладається на державу незалежно від її вини та до держави, яка відшкодувала шкоду фізичній особі, переходить право вимоги до винної особи.

Отже, позивач не може бути позбавлений можливості на відшкодування моральної шкоди, з огляду на відсутність джерела коштів на відшкодування такої шкоди або відсутність запланованих видатків на відшкодування шкоди.

Таким чином, беручи до уваги зазначені вище правові норми та висновки Європейського суду з прав людини, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Державної казначейської служби України виконати рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.10.2019, залишеного без змін постановою Харківського апеляційного суду від 14.01.2020, у справі №641/4272/19 в частині стягнення з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 000,00 грн.

Також, суд вказує на помилковість доводів представника відповідача про те, що до спірних правовідносин не застосовується Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», оскільки відповідно до ст. 1 даного Закону він встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання, тобто регулює правовідносини даної справи.

При цьому, посилання представника відповідача на постанови Верховного Суду від 30.04.2020 у справі №804/2076/17 не приймаються судом, оскільки в зазначеному рішенні вказано, що сфера правового регулювання не стосується (не охоплює) правовідносини щодо відшкодування державою шкоди у випадках, визначених ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Разом із тим, у межах спірних правовідносин ставилось питання відшкодування шкоди, завданої внаслідок смерті фізичної особи та шкоди, завданої терористичним актом, тобто розглядається обов`язок відповідача виконати рішення суду, яке не було ухвалено на підставі норм Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до п. 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно з п. 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, ст. 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.05.2021 у справі №640/20038/19.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення останніх у повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до наявного у матеріалах справи платіжного доручення від 12.05.2020 №, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., який підлягає присудженню на користь останньої у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 77, 139, 246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо невиконання рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.10.2019, залишеного без змін постановою Харківського апеляційного суду від 14.01.2020, у справі №641/4272/19.

Зобов`язати Державну казначейську службу України виконати рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.10.2019, залишеного без змін постановою Харківського апеляційного суду від 14.01.2020, у справі №641/4272/19 в частині стягнення з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 000,00 грн.

Присудити здійснені ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) документально підтверджені судові витрати у розмірі 840,80 грн. (восьмисот сорока грн. 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної казначейської служби України (, адреса: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок