Справа № 200/4665/21
Суддя: Арестова Л.В.
Дата ухвалення: 2021-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2021 р. Справа№200/4665/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Арестової Л.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у порядку письмового провадження) в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; рнокпп: НОМЕР_1 ) до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (місцезнаходження: вул. Свободи, б. 5, м. Слов`янськ, Донецька область; 5) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Запорізькій області (місцезнаходження: вул. Сєдова, б. 12, м. Запоріжжя, Запорізька область; ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

20 квітня 2021 року на адресу Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов заяви ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Запорізькій області про:

- визнання протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо відмови у продовженні (призначенні) нарахування та виплати страхових виплат перед ОСОБА_1 з 06.04.2021 року;

- зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області продовжити (призначити) нарахування та виплатити перед ОСОБА_1 страхові виплати з 06.04.2021 року, нарахувати та виплатити заборгованість зі страхових виплат, за період, починаючи з 01.06.2014 року по 31.12.2015 року та з 01.07.2016 року по 05.04.2021 року;

- встановлення судового контролю.

Позивач зазначає, що не є внутрішньо переміщеною особою, до червня 2014 року отримував страхові виплати у Донецькому міському відділенні УВД ФСУ в Донецькій області, який перестав здійснювати свої повноваження у зв`язку з проведенням АТО на території Донецької області. З 01.01.2016 року перебував на обліку у відділенні ФСНВ в м. Запоріжжі та отримував страхові виплати, та у зв`язку із закінченням дії довідки, виплату страхових виплат було зупинено.

В квітні 2021 року позивач звернувся через свого представника за довіреністю до Слов`янського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області з заявою про продовження раніше призначених страхових виплат у зв`язку з професійним захворюванням статусу особи з інвалідністю 3 групи (безстроково) та надав відповідні оригінали документів, проте йому було відмовлено в поновленні страхових виплат, оскільки відсутні підстави для взяття на облік позивача.

Позивач вважає дії відповідача щодо невиплати соціальних виплат протиправними та такими, що порушують його конституційні права, а тому позивач звернувся з даним позовом до суду.

Представник відповідача надав до суду відзив проти адміністративного позову, відповідно до якого вказує, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовною заявою, та що позивач у визначеному законодавством порядку не вживав заходів, спрямованих на отримання належної йому суми соціальних виплат та у зв`язку з цим не зміг отримати вказані виплати. На думку представника відповідача, позивачем не надано до суду доказів того, що він був позбавлений права і можливості реалізувати своє право на соціальне забезпечення, гарантоване Конституцією України в порядку, визначеному, зокрема Законом України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб.

Зазначає, що право позивача на страхові виплати не є спірним, проте з аналізу норм діючого законодавства вбачається, що заява про призначення/продовження раніше призначених страхових виплат разом з оригіналами документів подається особою працівникам управління особисто.

У зв`язку з чим, представник фонду вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України.

Відповідно до виписки із акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 048421, ОСОБА_1 встановлено 60% втрати працездатності з 17.12.2011 року безстроково та третю групу інвалідності.

11 грудня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Відділення ДВ Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві у м. Красноармійську.

Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 15 грудня 2014 року № 0538/21429/6470/45 продовжено потерпілому ОСОБА_1 призначену щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 5 297,01 гривень. Виплати проводити з 01 грудня 2014 року по 31 грудня 2014 року включно.

Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 31 січня 2015 року № 0538/21429/6470/49 продовжено потерпілому ОСОБА_1 раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 5 715,47 гривень. Відкориговану виплату провадити з 01 січня 2015 року по 24 травня 2015 року включно.

Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 31 січня 2015 року № 0538/21429/6470/47 призначено потерпілому ОСОБА_1 перераховану щомісячну грошову суму в розмірі 5 715,47 гривень. Відкориговану виплату провадити з 01 березня 2014 року по 30 листопада 2014 року, проведено донарахування щомісячних страхових виплат.

Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 31 січня 2015 року № 0538/21429/6470/48 продовжено ОСОБА_1 раніше призначену страхову виплату з 01 грудня 2014 року по 31 грудня 2014 року, проведено донарахування.

Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 21 травня 2015 року № 0538/21429/6470/50 продовжено потерпілому ОСОБА_1 раніше призначену грошову суму у розмірі за липень 2014 0 5297,01, за серпень 2014 р 5297,01 грн., за вересень 2014 р 5 297,01 гривень, за жовтень 2014 р 5297,01 гривень, за листопад 2014 р 5 297,01 гривень.

Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27 травня 2015 року № 0538/21429/6470/51 продовжено потерпілому ОСОБА_1 раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку з 25 травня 2015 року по 25 листопада 2015 року.

Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04 грудня 2015 року № 0538/21429/6470/52 продовжено ОСОБА_1 раніше призначену грошову суму в разі часткової чи повної працездатності з 26 листопада 2015 року по 31 грудня 2015 року. Проведено донарахування за листопад 2015 року.

Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 10 грудня 2015 року № 0538/21429/6470/53 припинено виплату ОСОБА_1 щомісячну грошову суму в разі часткової або повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку. Причина припинення - закінчення терміну дії щомісячної виплати у зв`язку із зверненням до іншого відділення з 01 січня 2016 року.

11 грудня 2015 року позивач звернувся до відділення ВД ФСНВ України в м. Запоріжжя з заявою про виплату йому раніше призначеної страхової виплати за період, в якому не проведено платежі відділенням виконавчої дирекції Фонду ВД в Донецькій області та продовжити раніше призначену страхову виплату.

Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (відділення виконавчої дирекції ФСНВ в м. Запоріжжі) від 04 січня 2016 року № 0809/21792/21792.1/44 продовжено потерпілому ОСОБА_1 раніше призначені щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсують відповідну частину втраченого заробітку. Виплати проводити з 01 січня 2016 року по 30 червня 2016 року.

Представник позивача надав запит управлінню відповідача щодо нарахування та виплати страхових виплат, не виплачених за минулий період ОСОБА_2 , у відповідь на яке отримав лист Управління виконавчої дирекції фонду у Запорізькій області від 29 березня 2021 року № 02-11-1288, відповідно до якого із заявою від 04.12.2015 року ОСОБА_1 звернувся до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України м. Запоріжжя та у зв`язку із закінченням терміну дії довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, ОСОБА_1 зупинено страхові виплати з 01 липня 2016 року.

З 01.01.2018 року на виконання статутних завдань Донецького міського відділення у Київському районі управління в Донецькій області страхову справу передано Слов`янському відділенню управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області.

06 квітня 2021 року ОСОБА_1 через свого представника надав заяву начальнику Слов`янського відділення управління виконавчої дирекції ФССУ в Донецькій області, якою просив призначити нарахування та виплату страхових виплат у зв`язку з професійним захворюванням. Також просив нарахувати та виплатити заборгованість зі страхових виплат з червня 2014 року по 05.04.2021 року оскільки страхові виплати не отримував з червня 2014 року.

У відповідь на вказану заяву Слов`янське відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області надало позивачу лист від 09.04.2021 року № 36.04-23/991, яким позивача повідомлено, що для продовження раніше призначених страхових виплат внутрішньо переміщена особа подає такі документи заяву встановленого зразку, копію довідки про взяття на облік, рішення Комісії, копію паспорту або документу, який засвідчує особу, копію реєстраційного номера облікової картки платника податків або паспорту, відповідно до постанови правління Фонду соціального страхування України від 12.12.2018 № 27 про затвердження «Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальний страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб».

Відповідно до службової записки від 05.05.2021 року, яка надана відповідачем до суду на виконання ухвали суду про відкриття провадження в частині витребування доказів, на постійному обліку ОСОБА_1 знаходиться у Донецькому міському відділенні Фонду у Київському районі з 14.12.2006 року та отримує щомісячну страхову виплату по втраті працездатності. Страхові виплати у Донецькому міському відділенні у Київському районі потерпілий отримував по липень 2014 року. Згідно даних ПЗ «Реєстр Потерпілих» позивач як внутрішньо переміщена особа з грудня 2014 року по грудень 2015 року отримував виплати у Покровському відділенні Фонду в Донецькій області, з січня 2016 року по червень 2016 року у Покровському відділенні Фонду в Донецькій області. З липня 2016 року за продовженням щомісячних страхових виплат до відділень фонду потерпілий не звертався.

Спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача стосовно не виплати соціальних виплат позивачу з підстав, які не передбачені ст. 46 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Суд зазначає, що у положеннях ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.

Відповідно до статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 1105-XIV від 23.09.1999 (далі - Закон № 1105-XIV).

Пунктом третім розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1105-XIV встановлено, що особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 3 Закону №1105-XIV визначені принципи, на яких здійснюється соціальне страхування, зокрема законодавчого визначення умов і порядку здійснення соціального страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав (пп. 1, 3 ч. 1 ст. 3).

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону № 1105-XIV страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються:1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Наведене визначення поняття внутрішньо переміщеної особи має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка: перебуває на території України на законних підставах; має право на постійне проживання в Україні; була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до ст. 12 Закону України Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

У разі отримання інформації з Єдиної інформаційної бази даних про взяття на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, про закінчення строку дії довідки про взяття на облік, її скасування або про відмову у продовженні строку дії такої довідки робочий орган виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання (перебування) особи, яка тимчасово переміщена, припиняє нарахування і фінансування страхових виплат та страхових витрат на медичну і соціальну допомогу (абз. 3 п. 2 постанови правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11.12.2014 № 20 "Про затвердження Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції").

За приписами п. 7-1 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509, у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб. Рішення про скасування дії довідки відповідно до статті 12 Закону приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці. Уповноважений орган на підставі прийнятого рішення невідкладно вносить до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб запис про скасування дії довідки.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 "Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" (далі-постанова № 365) установлено, що комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворені районними, районними у мм. Києві і Севастополі державними адміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад, приймають рішення про відновлення або про відмову у відновленні соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, довідки яких недійсні на дату набрання чинності цією постановою, відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого цією постановою, за умови отримання внутрішньо переміщеною особою нової довідки відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб".

Відповідно до п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 соціальні виплати припиняються у разі:1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати; 2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї; 3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат;4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб"; 5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Запорізькій області припинено виплату страхових виплат позивачу у зв`язку зі скасуванням довідки внутрішньо переміщеної особи, проте суду не надано жодних доказів щодо скасування дії довідки позивача.

Також, не надано належних, допустимих та достатніх доказів закінчення дії довідки ВПО позивача на момент його перебування на обліку в управлінні фонду в м. Запоріжжя.

Крім того, суд вказує, що підзаконні нормативно-правові акти, на які посилається відповідач, не є законами, а тому, не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили, тому скасування довідки ВПО не є законною підставою припинення здійснення соціальних виплат позивачу.

Відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основи соціального захисту.

Щодо посилань відповідача на приписи п.3 ст. 12 Закону України Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", за якими, підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: повернулася до покинутого місця постійного проживання, як законності своїх дій, суд зазначає.

Стаття 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачає, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

У спірних правовідносинах ч.2 ст. 77 КАС України на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, покладено обов`язок доведення правомірності припинення соціальних виплат позивачу, а тому, останній, посилаючись на п.3 ст. 12 Закону України Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" вказував про законність скасування довідки ВПО та, як наслідок, правомірність припинення соціальних виплат.

Як передбачено ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеного у рішенні у справі "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Отже, Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Запорізькій області, припиняючи соціальні виплати за відсутності передбачених законами України підстав порушило право позивача на їх отримання, при цьому, зазначене право є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Надалі, позивач, через свого представника, звернувся до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області з заявою довільного зразка про поновлення йому страхових виплат та виплати створеної заборгованості.

Суд констатує, що представником позивача в заяві про призначення та нарахування страхових виплат від 06 квітня 2021 року були вказані відомості, які не відповідають фактичним матеріалам, в частині вимог про нарахування та виплату заборгованості зі страхових виплат з червня 2014 року по квітень 2021 року, оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивач отримував страхові виплати в 2015, 2016 року та йому виплачено заборгованість за 2014 рік.

Таким чином, відповідно до наданих постанов та службової записці судом встановлено, що позивачу були нараховані та сплачені страхові виплати: в 2014 році - за серпень, вересень жовтень, листопад, грудень, та донараховано за період з 01 березня 2014 року по 20 листопада 2014 року; в 2015 році з січня 2015 року по 24 травня 2015 року, з 25 травня 2015 року по 25 листопада 2015 року, з 26 листопада 2015 року по 31 грудня 2015 року; в 2016 році з 01 січня 2016 року по 30 червня 2016 року.

Таким чином, позивачу не нараховувались та не виплачувались страхові виплати за період з 01 липня 2016 року по теперішній час.

Відповідно до ч. 5, 6, 7 ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них.

Страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК. Строк проведення страхових виплат продовжується з дня їх припинення і до часу, встановленого при наступному огляді МСЕК або ЛКК, незалежно від часу звернення потерпілого або заінтересованих осіб до Фонду. При цьому сума страхових виплат за минулий час виплачується за умови підтвердження МСЕК втрати працездатності та причинного зв`язку між настанням непрацездатності та ушкодженням здоров`я.

Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці".

Суд констатує, що втрату непрацездатності позивачу встановлено у розмірі 60% з 17.12.2011 року безстроково.

Таким чином, страхові виплати позивачу повинні були бути проводитись безстроково.

Законом не передбачено обов`язок особи звертатись до управління для продовження страхових виплат, позивач є громадянином України, він перебував на обліку в управлінні фонду соціального страхування до 2014 року, ступінь непрацездатності йому встановлено безстроково.

Позивач зазначає, що не є внутрішньо переміщенню особою.

Суд вважає, що посилання управління на підзаконні акти не є вірним, Закон має вищу юридичну силу, а звуження прав позивача є порушенням його конституційних прав.

Крім того, з 01.01.2018 року на виконання статутних завдань Донецького міського відділення у Слов`янському районі управління в Донецькій області (на обліку якого перебував позивач до 2014 року) страхову справу передано Слов`янському відділенню управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області.

Вказаний факт не заперечується відповідачем та не є спірною обставиною в рамках вказаної справи.

Так, оскільки відділення не має статусу юридичної особи, а має такий статус Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, то суд вважає за доцільне визнати протиправними дії та зобов`язати відповідача продовжити позивачу страхову виплату з виплатою створеної заборгованості з 01 липня 2016 року.

За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо посилання відповідача на пропущення позивачем строків звернення до суду з позовною заявою, суд зазначає, що відповідно до частин першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зміст наведеної норми свідчить про те, що Кодекс адміністративного судочинства України є загальним законом, яким врегульовані строки звернення до адміністративного суду за захистом прав. Водночас відносини щодо строків звернення до адміністративного суду регулюються не тільки нормами Кодексу адміністративного судочинства України, а й іншими законами України.

Спеціальним законом, яким врегульовано правовідносини щодо страхового забезпечення громадян, строки та порядок перерахунку пенсій є Закон України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 1105-XIV, як вже було зазначено судом.

Відповідно до ч. 7 ст. 47 Закону України № 1105-XIV якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці"

Таким чином, право позивача щодо отримання страхових виплат є абсолютним та не може бути обмежено будь-яким строком у силу вимог частини 7 статті 44 Закону України № 1105-XIV, а бездіяльність відповідача носить триваючий характер.

Аналогічну позицію щодо застосування строків звернення до суду у справах з аналогічної категорії правовідносин викладено в постанові Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі № 573/1759/17 (К/9901/3564/18).

Також, розглядаючи вказану справу відносно окремого порядку виплат, суд вказує наступне.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 335 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, а саме, п.15 викладено в такій редакції: "Орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.", а п.18 доповнено реченням такого змісту: "Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.".

За змістом конституційних норм (ст.ст.113,116,117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року та № 2-рп-99 від 02 березня 1999 року висловив позицію, згідно з якою Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Судом встановлено, що жодних змін у Закон №1105-XIV з приводу особливостей виплати заборгованості з соціальних виплат особам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не приймалося.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

При цьому, суд акцентує увагу на тому, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації, а тому відповідач повинен всіляко сприяти відновленню виплат, гарантованих державою внутрішньо переміщеним особам.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, приписи Постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 335, якими внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам не можуть бути застосовані до даних правовідносин, оскільки відповідних змін у Закон №1105-XIV внесено не було.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Суд вбачає за можливе встановити судовий контроль за виконанням вказаного рішення.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Позивачем сплачено суму судового збору в розмірі 908,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, зважаючи на те, що позивачем сплачено суму судового збору, суд приходить до висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з управління відповідача судового збору у розмірі 908,00 грн. на користь позивача, як того вимагає ч.2 ст. 4 Закон України Про судовий збір.

Керуючись ст. ст. 139, 244-250, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; рнокпп: НОМЕР_1 ) до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (місцезнаходження: вул. Свободи, б. 5, м. Слов`янськ, Донецька область; 5), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Запорізькій області (місцезнаходження: вул. Сєдова, б. 12, м. Запоріжжя, Запорізька область; ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо відмови у продовженні (призначенні) нарахування та виплати страхових виплат ОСОБА_1 з 06.04.2021 року.

Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області продовжити (призначити) нарахування та виплати ОСОБА_1 страхові виплати з 06.04.2021 року, нарахувати та виплатити заборгованість зі страхових виплат, за період, починаючи з 01 липня 2016 року.

Встановити судовий контроль за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області подати в місячний строк з моменту набрання судовим рішенням законної сили звіт про виконання судового рішення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 25 травня 2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Л.В. Арестова