Справа № 200/6247/21
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2021-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

25 травня 2021 р. Справа №200/6247/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Кочанова П.В., розглянувши заяву позивача про забезпечення адміністративного позову у адміністративній справі за позовом приватного виконавця виконавчого округу Донецької області ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства юстиції України (юридична адреса: 01001, м.Київ, вул.Архітектора Городецького, 13, ) про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України №1569/7 від 19.05.2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, приватний виконавець виконавчого округу Донецької області ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 1569/7 від 19.05.2021 р. «Про застосування до приватного виконавця виконавчого округу Донецької області ОСОБА_1 (свідоцтво про право здійснення діяльності приватного виконавця на підставі № 0250 від 27.11.2018 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) дисциплінарного стягнення».

Одночасно з позовною заявою, 24 травня 2021 року позивачем подано заяву про забезпечення адміністративного позову, відповідно до якої останній просить суд:

- зупинити дію наказу Міністерства юстиції України № 1569/7 «Про застосування до приватного виконавця ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення» від 19.05.2021 року до набрання законної сили рішенням по суті спору.

В обґрунтування вказаної заяви позивач зазначає, що на засіданні Дисциплінарної комісії приватних виконавців, яке відбулося 08.12.2020 року було оголошено рішення про притягнення приватного виконавця виконавчого округу Донецької області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця строком на два місяця. Зазначена обставина є підставою для видання наказу Міністерством юстиції України про введення в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців про застосування до приватного виконавця виконавчого округу Донецької області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності. Оскільки введення в дію рішення тягне за собою наслідки фактичного накладення на виконавця стягнення, що призвело до блокування роботи останнього, а у разі скасування оскаржуваного рішення запис про застосування стягнення залишиться в реєстрі - існує пряма необхідність забезпечити позов шляхом зупинення дії наказу Міністерства юстиції про введення в дію рішення дисциплінарної комісії.

Позивач вважає, що не застосування такого заходу забезпечення позову унеможливлює відновлення порушених прав приватного виконавця у випадку задоволення позову.

Розглянувши заяву про забезпечення адміністративного позову, дослідивши наявні в матеріалах справи докази обґрунтованості заяви про забезпечення позову, суд прийшов до наступного.

Відповідно до вимог статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статтями 150, 151 Кодексу адміністративного судочинства України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Відповідно до вимог частини першої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, установити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якої можливо запобігти.

Відповідна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року в справі № 826/7496/18.

За змістом частини другої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відповідно до частини шостої статті 154 КАС України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.

Отже, ухвала про забезпечення позову повинна бути судом вмотивована із зазначенням: 1) висновків про існування: обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі; 2) у чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд повинен з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх доводів, пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог і бути співмірними з позовними вимогами.

У постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ» зазначено, що суд, при розгляді заяв про забезпечення позову має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Також суд має враховувати співрозмірність вимог заяви про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Суд зауважує, що особливості забезпечення позову в адміністративному процесі, зокрема наявність ознак протиправності оскаржуваного нормативно - правового акту може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності. Застосуванням заходів забезпечення позову в цьому випадку фактично вирішує справу по суті предмету позову.

До подібних висновків дійшов Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в постанові від 10.04.2019 року по справі № 826/16509/18, в постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року по справі № 640/2298/19.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 року у справі № 800/521/17 також дійшла до подібного висновку, зазначаючи, що забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваної постанови до набрання законної сили судовим рішенням у справі фактично було б ухваленням рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову як приватний виконавець у зв`язку з прийняттям наказу Міністерства юстиції України № 1569/7 від 19.05.2021 р. «Про застосування до приватного виконавця виконавчого округу Донецької області ОСОБА_1 (свідоцтво про право здійснення діяльності приватного виконавця на підставі № 0250 від 27.11.2018 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) дисциплінарного стягнення».

Приватний виконавець виконавчого округу Донецької області ОСОБА_1 своєю заявою, як засіб забезпечення позову до набрання законної сили рішення по суті спору, просив суд зупинити дію наказу Міністерства юстиції України № 1569/7 «Про застосування до приватного виконавця ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення» від 19.05.2021 року.

Отже, фактично звернення заявника до суду із відповідною заявою обумовлено зупиненням дії наказу про застосування дисциплінарного стягнення, законність чи протиправність винесення якого є предметом перевірки за результатами окремого судового розгляду.

Крім того, заява приватного виконавця виконавчого округу Донецької області ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову не містить обставин, які б вказували на очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, що унеможливило б захист його прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі. Також до заяви не додано жодних доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання позивача на рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/11957/20-а від 15.04.2021 року яким було визнано протиправним та скасоване оформлене протоколом №47 від 08.12.2020 року рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців в частині притягнення приватного виконавця виконавчого округу Донецької області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосування до приватного виконавця виконавчого округу Донецької області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності строком на 2 місяці, з огляду на те, що у Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутня інформація про набрання законної сили вищеозначеним судовим рішенням.

Отже, задоволення цієї заяви про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Міністерства юстиції України № 1569/7 «Про застосування до приватного виконавця ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення» від 19.05.2021 р. до набрання законної сили рішенням по суті спору, фактично призведе до продовження виконання заявником своїх службових обов`язків.

Проте ухвала суду про забезпечення позову не може бути підставою зміни таких правовідносин.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 05.09.2019 в справі № 01-07/12/18, від 18.02.2021 в справі № ЗД/380/35/20, від 17 березня 2021 року в справі № 640/19167/20, від 31 березня 2021 року в справі №560/6068/20, від 19.05.2021 року № ЗД/380/54/20.

Також суд зазначає, що забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Міністерства юстиції України № 1569/7 «Про застосування до приватного виконавця ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення» від 19.05.2021 р. до набрання законної сили рішенням по суті спору, є вирішенням спору по суті, оскільки приватний виконавець в подальшому буде здійснювати виконавчі дії, незважаючи на те, що оскаржуваний Наказ, дію якого зупинено, винесено з підстав порушення приватним виконавцем вимог законодавства при здійсненні виконавчого провадження, що може в подальшому зашкодити правам третіх осіб.

При цьому, є неаргументованими доводи заявника про вжиття заходів забезпечення позову з приводу того, що припинення діяльності приватного виконавця може завдати шкоду стягувачам у виконавчих провадженнях, що перебувають в провадженні заявника, оскільки у разі реалізації рішення, яке заявник бажає оспорити, виконавчі провадження, які перебували на виконанні у нього, можуть бути переданими іншому приватному виконавцю.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви приватного виконавця про забезпечення позову та як наслідок, відсутності правових підстав для його задоволення.

Згідно з ч. 5 ст. 154 КАС України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

На підставі зазначеного, керуючись нормами статей 150-154, 248, 256, 294 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви приватного виконавця виконавчого округу Донецької області ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову у адміністративній справі за позовом приватного виконавця виконавчого округу Донецької області ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України №1569/7 від 19.05.2021 року - відмовити.

Копію ухвали надіслати (видати) сторонам по справі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Повний текст ухвали складено та підписано 25 травня 2021 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя П.В. Кочанова