Справа № 620/713/21
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2021-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2021 року Чернігів Справа № 620/713/21

Чернігівський окружний адміністративний суд:

під головуванням судді Соломко І.І.,

за участю секретаря Пархомчука Д.А.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення коштів,

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (далі також - ГУНП в Чернігівській області, відповідач) про визнання незаконними та скасування наказів ГУНП в Чернігівській області № 4 від 05.01.2021 про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача; від 05.01.2021 №1о/с про звільнення позивача зі служби в поліції; поновлення позивача на посаді; стягнення з відповідача на користь позивача середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та за час затримки видачі трудової книжки.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що порушень службової дисципліни не допускав, а відмову в проходженні медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння мотивує тим, що це принижувало його честь і гідність. Щодо відмови в наданні пояснень при проведенні службового розслідування вказує, що надавати пояснення є його правом, а не обов`язком. Також звертає увагу суду, що з висновком службового розслідування його відповідач не ознайомив, чим порушив процедуру проведення службового розслідування.

08.02.2021 ухвалою суду провадження у справі відкрито, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.

Відповідач надав суду відзив, в якому вказав, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені. Недотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, зокрема, звільнення з органів внутрішніх справ. Повноваження щодо призначення службового розслідування, оцінки результатів його проведення, тяжкості проступку та обставин, за яких його скоєно, розмір заподіяної шкоди, попередньої поведінки винної особи та визнання нею вини тощо, а також безпосередньо затвердження висновку службового розслідування та визначення виду дисциплінарного стягнення, яке слід застосувати до конкретної особи є виключними повноваженнями відповідного керівника. У свою чергу просить врахувати правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 02.10.2018 у справі № 815/4463/17, де Верховний Суд зазначив, що вживання алкогольних напоїв у форменому одязі і громадських місцях, прийняття наркотичних або токсичних препаратів без рецептів лікаря є спроба підриву довіри до Національної поліції, і відповідальність за це несе держава. Зазначене безумовно негативно впливає на рівень авторитету та довіри органів Національної поліції з боку суспільства. Так, в ході службового розслідування встановлено факт порушення позивачем службової дисципліни, яке виразилось у перебуванні позивача 10.12.2020 на службі з явними ознаками алкогольного або наркотичного сп`яніння і відмови від проходження медичного освідування(огляду), тобто вчинення дій, що підривають довіру та авторитет Національної поліції. За таких обставин вважає, що оскаржувані накази є правомірними. Одночасно подав заяву про виклик свідків.

Позивач подав відповідь на відзив, де зазначив, що доводи відповідача викладених у відзиві, є необґрунтованими.

Щодо відзиву та заяви ГУГП в Чернігівській області про виклик свідків, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 та ч. 3 ст. 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з ч.2 ст. 55 КАС України особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

Відтак, у КАС України розмежовуються такі юридичні категорії, як "представництво" і "самопредставництво".

Відповідно до пп. 19 п. 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", положення цього Кодексу застосовуються з урахуванням підпункту 11 пункту 16-розділу XV "Перехідні положення" Конституції України.

Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02 червня 2016 року № 1401-VIII внесені доповнення до Конституції України, відповідно до яких розділ XV "Перехідні положення" Основного Закону України було доповнено пунктом 11, який передбачає, що представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року (абзац перший пункту). Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюватиметься з 1 січня 2020 року (абзац другий пункту). Вказані зміни набули чинності 30 вересня 2016 року.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах з 01 січня 2020 року здійснюється виключно прокурорами або адвокатами.

Водночас, варто зазначити, що пунктом 11 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України врегульовано саме питання представництва. Питання "самопредставництва" передбачено лише відповідними положеннями процесуальних кодексів.

За загальним правилом теорії права самопредставництво юридичної особи - це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови колегіального виконавчого органу діяти від імені такої особи, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення.

Разом з тим, змінами, внесеними до КАС України Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення можливостей самопредставництва в суді органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб незалежно від порядку їх створення" від 18 грудня 2019 року № 390-IX збільшено випадки самопредставництва юридичної особи, суб`єкта владних повноважень і визначено, що "юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені" та визначено перелік документів, що можуть підтвердити відповідні повноваження: "відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту)".

З аналізу цієї норми закону вбачається, що допуск особи до участі у справі та визнання належно вчиненими будь-яких інших з переліку передбачених статтею 44 КАС України процесуальних прав можливий за умови сукупної наявності обох цих умов. Отже, для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень без права юридичної особи) без додаткового уповноваження.

Поряд з цим, залишаються чинними і такими, що підлягають обов`язковому виконанню, приписи Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV (далі - ЦК України) та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" з наступними змінами та доповненнями.

Держава може створювати юридичні особи публічного права (державні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом (частина друга статті 167 ЦК України). До юридичних осіб публічного права, що створені державою, слід віднести й органи влади та управління: Верховну Раду України, КМУ, міністерства, відомства, державні комітети, інспекції, тощо.

Частиною 1 ст. 82 ЦК України визначено, що на юридичних осіб публічного права у цивільних відносинах поширюються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і реалізує їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Згідно з ч.4 ст. 87 ЦК України юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації, регулюються також спеціальним Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" від 15 травня 2003 року № 755-IV (далі - Закон № 755-IV).

Згідно з ч.1 ст. 7 Закону № 755-IV з метою забезпечення державних органів достовірною інформацією, створено Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр, Реєстр, ЄДР).

Відповідно до ч.3 ст. 9 Закону № 755-IV обов`язковому відображенню (реєстрації) в Єдиному державному реєстрі, серед інших перелічених у цій статті відомостей, належать: відомості щодо керівників державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб та осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта. При цьому, відповідно до пункту другого частини першої статті першої цього закону Витяг з Єдиного державного реєстру (далі - Витяг) містить відомості, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі.

Статус документів та відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру, закріплений ст.10 Закону № 755-IV, яка, зокрема, визначає, що внесені до Реєстру документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі. Якщо ж відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі.

Отже, відсутність відповідного запису у реєстрі є належним і достатнім (достовірним) підтвердженням відсутності таких відомостей (інформації) для будь-якого державного органу, яким є і суд.

Під час вивчення матеріалів справи суд встановив, що відзив і заява про виклик свідків підписано провідним інспектором відділу правового забезпечення ГУНП в Чернігівській області Дарда О.М., який діє на підставі копії довіреності від 29.07.20202 № 25.

Разом з тим, згідно відомостями щодо ГУНП в Чернігівській області ( код ЄДРПО 40108651), які містяться в Єдиному Державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (доступні за посиланням https://usr.minjust.gov.ua/content/free-search/person-result) керівником та представником вказаної установи є ОСОБА_2 .

З цього випливає, що відомості про особу, яка підписала відзив і заяву про виклик свідків, в Реєстрі відсутні.

Таким чином, документи надані на підтвердження наявності у Дарда О.М. повноважень здійснювати представництво вказаної юридичної особи, а також відомості з ЄДРПОУ не свідчать про можливість ОСОБА_3 здійснювати представництво ГУНП в Чернігівській області у порядку самопредставництва. Крім того, до відзиву і заяви не надано документів на підтвердження повноважень, тому така не підлягає розгляду, оскільки підписано не уповноваженою особою.

Відтак, зазначене робить неможливим встановлення судом дійсних намірів ГУНП в Чернігівській області щодо подання відзиву і клопотання, оскільки суду не надано доказів щодо належного уповноваження ОСОБА_3 на вчинення будь-яких процесуальних дій у розумінні ст. 59 КАС України.

Також суд зазначає, що означена справа не є адміністративною справою незначної складності (малозначною справою), в яких передбачена можливість здійснення представництва інтересів скаржника на підставі довіреності.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для прийняття до розгляду відзиву та заяви про виклик свідків, оскільки вони підписані особою, право якої на вчинення таких дій не підтверджено у встановленому законом порядку.

До позову позивачем подана заява про виклик свідків, проте у підготовчому засіданні, позивач відмовився від поданого клопотання.

15.04.2021 ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче засідання та призначити справу до судового розгляду.

В судовому засідання позивач підтримав позовні вимоги з доводів, наведених у позові та відповіді на відзив.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення позивача, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 перебував на службі в органах внутрішніх справ України з 21.07.2003, на службі в поліції з 07.11.2015 та на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції №4 Коропського ВП Бахмацького ВП ГУНП в Чернігівській області з 09.12.2016, що підтверджується послужним списком № М-595 (а.с. 88-100).

10.12.2020 начальником УКЗ ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_4 на ім`я начальника ГУНП в Чернігівській області полковника поліції В. Нідзельського подано рапорт, в якому вказано, що 09.12.2020 на телефон «Гарячої лінії» для звернень поліцейських з проблемними питаннями, надійшло анонімне повідомлення з інформацією, що інспектор сектору реагування патрульної поліції №4 Коропського ВП Бахмацького ВП ГУНП в Чернігівській області капітан поліції ОСОБА_1 періодично вживає наркотичні засоби (а.с. 40).

10.12.2020 ГУНП в Чернігівській області видано наказ «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії» за фактом, викладеним у рапорті начальника УКЗ ГУНП в Чернігівській області майора поліції ОСОБА_4 від 10.12.2020 № 2328-Р. (а.с. 37).

10.12.2020 у зв`язку з підозрою в перебуванні позивача на службі у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, запропоновано пройти медичне освідування (огляд), однак позивач відмовився, про що посадовими особами відповідача, старшими інспекторами: Шевченко О., Пушенко Д. , старшим оперуповноваженим - Чередніченко В., начальником Коропського ВП - Величко С. складено відповідний акт (а.с. 45).

В рамках службового розслідування по факту порушення службової дисципліни позивачу запропоновано надати письмові пояснення, проте останній відмовився, про що складено відповідний акт № 6619/124/44.2-2020( а.с. 46).

Крім того, у службовій характеристиці позивача вказано, що ОСОБА_1 за період роботи на посаді капітан поліції зарекомендував себе як не дисциплінований, не завжди принциповий та сумлінний працівник, допускав неналежне виконання службових обов`язків, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності (а.с. 61).

За результатами службового розслідування відповідачем складено висновок від 05.01.2021, в якому зазначено, що за грубе порушення службової дисципліни, недотримання вимог ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», ст. 1, 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.1 р. II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, Присяги працівника поліції, вимог керівництва ГУНП в Чернігівській області та Національної поліції України в частині перебування 10.12.2020 на службі з явними ознаками (алкогольного або наркотичного) сп`яніння, і відмови від проходження медичного освідування (огляду) у зв`язку з підозрою перебуванні на службі у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння вчинення дій, що підривають довіру та авторитет Національної поліції України, інспектор СРПП № 4 Коропського ВП Бахмацького ВП ГУНП в Чернігівської області капітан поліції ОСОБА_1 підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності, у вигляді звільнення зі служби в поліції. (а.с.43).

На підставі висновків службового розслідування, 05.01.2021 ГУНП в Чернігівській області видано наказ № 4 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського Коропського ВП Бахмацького ВП ГУНП в Чернігівській області», в якому наказано: за порушення службової дисципліни, неналежне виконання посадових обов`язків, недотримання вимог ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», ч. 3 ст. 1 та ст. 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції і України, затвердженого Законом України від 15.03. 2018 № 2337-VIII, п. 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11. 2016 № 1179, Присяги працівника поліції, вимог керівництва ГУНП в Чернігівській області та Національної поліції України в частині перебування 10.12.2020 на службі з явними ознаками (алкогольного або наркотичного) сп`яніння і відмови від проходження медичного освідування (огляду) у зв`язку з підозрою в перебуванні на службі в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, вчинення дій, що підривають довіру та авторитет Національної поліції України, інспектора сектору реагування патрульної поліції № 4 Коропського ВП Бахмацького ВП ГУНП і Чернігівській області капітана поліції ОСОБА_1 звільнити з служби в поліції (а.с. 6).

05.01.2021 наказом ГУНП в Чернігівській області № 1о/с, капітана поліції ОСОБА_1 (0097595), інспектора сектору реагування патрульної поліції №4 Коропського відділення поліції Бахмацького відділу ГУНП, звільнено зі служби в поліції за п. 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статут Національної поліції України) ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», 05.01.2021(а.с.7).

26.02.2021 наказом ГУНП в Чернігівській області № 51 внесено часткову зміну до наказу №1о/с від 05.01.2021, яким капітана поліції ОСОБА_1 (0097595), інспектора сектору реагування патрульної поліції № 4 Корейського відділення поліції Бахмацького відділу поліції ГУНП, вважати звільненим зі служби в поліції 16.01.2021. Підставою для видачі вказаного наказу слугував рапорт ОСОБА_6 та довідка № 1 про тимчасову непрацездатність ОСОБА_1 (а.с. 66).

01.02.2021 на запит адвоката, відповідачем надіслано завірені копії трудової книжки, військового квитка, послужного списку ОСОБА_1 , а також матеріали службового розслідування ГУНП в Чернігівській області від 05.01.2021, довідку про реорганізацію Коропського ВП Бахмацького ВП ГУНП в Чернігівській області, довідку про розмір грошового забезпечення та витяг з наказу про призначення останнього на посаду інспектора сектору реагування патрульної поліції №4 Коропського відділення поліції Бахмацького відділу поліції ГУНП, що підтверджується листом №0-32аз/124/02/20-2021 (а.с. 85).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує такі нормативно-правові акти.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про національну поліцію», визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, (надалі по тексту також - Закон № 580-VIII ).

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону № 580-VIII поліція забезпечує безперервне та цілодобове виконання своїх завдань. Кожен має право в будь-який час звернутися за допомогою до поліції або поліцейського. Поліція не має права відмовити в розгляді або відкласти розгляд звернень стосовно забезпечення прав і свобод людини, юридичних осіб, інтересів суспільства та держави від протиправних посягань з посиланням на вихідний, святковий чи неробочий день або закінчення робочого дня.

Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень (ч. 1 ст. 59 Закону № 580-VIII ).

Прийнята позивачем при вступі на службу в поліції присяга відповідно до ст. 64 Закону України № 580-VIII передбачає взяття на себе обов`язків поваги та охорони прав і свобод людини, честі держави, несення високого звання поліцейського з гідністю та сумлінного виконання своїх службових обов`язків.

У свою чергу, ч. 1 ст. 18 Закону № 580-VIII, передбачено, що поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Відповідно до положень ст. 19 Закону № 580-VIII, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Законом України № 2337-VIII від 15.03.2018 затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України, який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження. (надалі по тексту також - Дисциплінарний статут).

Так, службова дисципліна - це дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», забороняє поліцейському під час несення служби перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння (ст. 1 Дисциплінарного статуту).

Таким чином, положеннями чинного законодавства чітко врегульовано правову основу для здійснення повноважень поліцейського, з урахуванням критеріїв та принципів, що дають змогу сумлінно виконувати свою роботу та дотримуватись певних правил та законодавства.

За порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом (ч. 1 ст. 11 Дисциплінарного статуту).

Так, згідно з ч. 1 ст. 12 Дисциплінарного статуту, під дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції. (ч. ч. 1-3 ст. 13 Дисциплінарного статуту).

Положеннями ч. ч. 1-4, 6 ст. 14 Дисциплінарного статуту, визначено, що службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 18 Дисциплінарного статуту, під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: 1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; 2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; 3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України "Про захист персональних даних", «Про державну таємницю" та іншими законами; 4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; 5) користуватися правничою допомогою.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби. (ч. 3 ст. 19 Дисциплінарного статуту).

У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби. (ч. ч. 7-8 ст. 19 Дисциплінарного статуту).

Отже, у разі вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції, до нього, на підставі службового розслідування, проведеного з дотриманням процедури проведення, у разі наявності підстав, застосовується певний вид дисциплінарного стягнення, що обов`язково повинно відповідати характеру та значимості проступку, з дотриманням принципу пропорційності до вчиненого порушення та шкоди, завданої внаслідок здійснення такого проступку.

Згідно з ч.1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затв. наказом МВС України № 1179 від 09.11.2016, під час виконання службових обов`язків поліцейському заборонено, зокрема, перебувати на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння, уживати тютюнові вироби під час безпосереднього виконання службових обов`язків і в невстановленому місці.

Суд звертає увагу, що дотримання вище зазначених вимог Дисциплінарного статуту та Правил № 1179 є обов`язком кожного поліцейського незалежно від того перебуває він під час виконання службових обов`язків чи у позаслужбовий час, що пов`язане з особливостями проходження служби в Національній поліції.

Тобто законодавством встановлено підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку та недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

Отже, в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушенням Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Підставою для звільнення позивача зі служби в поліції стали обставини порушення ним службової дисципліни, тобто суд в межах цієї справи надає правову оцінку обставинам наявності або відсутності вчинення ним дисциплінарного проступку.

Як вже встановив суд, підставою для призначення службового розслідування слугувала інформація щодо вживання позивачем наркотичних засобів. 10.12.2020, у зв`язку з підозрою в перебуванні позивача на службі у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, запропоновано пройти медичне освідування (огляд), однак позивач відмовився від виконання вказаного обов`язку, про що посадовими особами відповідача складено відповідний акт

У судовому засіданні вказану відмову позивач обґрунтовує тим, що він був схвильований і це принижувало його честь і гідність.

Однак вказані доводи суд відхиляє, оскільки обов`язком кожного поліцейського є виконання вимог Дисциплінарного статуту та Правил № 1179, якими передбачено дотримання службової дисципліни, а саме виконання вимог керівництва в тому числі щодо проходження медичного огляду у зв`язку з підозрою перебування на службі у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Щодо посилань позивача на схвильованість під час вказаних подій, то суд зазначає, що поліцейський відповідно до положень Закону України «Про Національну поліцію» повинен бути готовий до будь-яких вказівок, умов праці і при цьому не повинен емоційно реагувати.

Суд зазначає, що нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп`яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку (пункту 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 9 листопада 1992 року).

Так, факт того, що 10.12.2020 позивач відмовився у проходженні медичного огляду в зв`язку з підозрою перебування на службі з ознаки алкогольного сп`яніння підтверджується матеріалами службового розслідування та відеозаписом, наявним в матеріалах справи.

У той же час, докази, які б спростували даний факт, відповідно до ст. 73 КАС України, позивачем суду не надано.

Отже, наведені обставини не відповідають положенням Дисциплінарного Статуту Національної поліції і Правилам етики поліцейського, що свідчить про дискредитацію звання поліцейського і негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 89332807, затверджений Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 № 1355/32807: пунктом 17 розділу У якого визначено, що факт відмови поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інших осіб від надання пояснень фіксується шляхом складення акта про відмову надати пояснення.

Із встановлених судом обставин випливає, що відмова позивача надати пояснення під час службового розслідування не була підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, проте відповідачем було враховано, що позивач відмовився дати письмові пояснення, що зафіксовано в акті № 6619/124/44.2-2020 від 10.12.2020 та у висновку службового розслідування, на виконання вимог Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції, затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018 № 89332807.

Позивач як на підставу протиправності оскаржуваних рішень також посилається на те, що службове розслідування проведено без урахування всіх обставин справи, що мають значення для прийняття рішення, зокрема висновки службового розслідування ґрунтується на припущеннях, доказами не підтверджені, та позивач з висновком ознайомлений.

Однак суд зазначає, що саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом. Виходячи із міркувань розумності та доцільності, Суд зауважує, що деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Також суттєве (фундаментальне) порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Тож, у підсумку, не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури ухвалення того чи іншого рішення, слід запровадити критерій виміру суттєвості порушень правової процедури ухвалення рішення, а саме порушення такої процедури може бути підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правильність рішення. На думку суду, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

У відповідності до п.6 ч.1 ст. 77 Закону України № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

У той же час, суд звертає увагу на те, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни, які свідчать про його низькі морально-ділові якості, що суперечать інтересам законності, компрометують звання поліцейського. Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією порушника дисципліни. Провина позивача у вчиненні дисциплінарного проступку в даному випадку проявляється у прямому умислі, тобто останній свідомо допускав настання несприятливих наслідків після вчинення ним даних дій. Дане порушення стало можливим внаслідок особистої недисциплінованості та повного ігнорування ним вимог чинного законодавства.

Позивач вчинив дії, які є несумісними з проходженням служби в поліції та суперечать змісту присяги працівника Національної поліції України, Правил етичної поведінки поліцейських, проігнорував вимоги Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, Присяги працівника поліції, Закону України "Про Національну поліцію", а отже своїми діями вчинив дисциплінарний проступок, за що передбачена дисциплінарна відповідальність у вигляді звільнення зі служби.

З огляду на викладене, суд вважає, що оскільки службове розслідування проведено на законних підставах, і таким встановлено факт грубого порушення позивачем службової дисципліни, то відповідно підстав для задоволення позову не має.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач: Головне Управління Національної поліції в Чернігівській області просп.Перемоги, б.74,м.Чернігів,14000, .

Повний текст рішення виготовлено 24 травня 2021 року.

Суддя І.І. Соломко