Справа № 120/6154/20-а
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2021-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/6154/20-а

Головуючий у 1-й інстанції: Слободонюк Михайло Васильович

Суддя-доповідач: Іваненко Т.В.

25 травня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Іваненко Т.В.

суддів: Граб Л.С. Сторчака В. Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо непроведення своєчасного і повного розрахунку при звільненні зі служби в поліції та стягнути з відповідача на його користь середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 червня 2020 року по 30 липня 2020 року в сумі 22197 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, його звільнено зі служби в поліції на підставі п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" - за власним бажанням з 22.06.2020 року. У день звільнення з позивачем не було проведено остаточний розрахунок, а саме, не було виплачено грошове забезпечення, компенсацію за невикористану відпустку та одноразову грошову допомогу при звільненні. Остаточний розрахунок при звільненні було проведено відповідачем лише 30.07.2020 року, коли на його картковий рахунок була зарахована відповідна сума грошової допомоги при звільненні в розмірі 67406,96 грн.

Позивач вважає, що відповідач не провівши із ним повний розрахунок у день звільнення допустив протиправну бездіяльність, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статей 116, 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), за якими підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12 січня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Вінницькій області щодо не проведення своєчасного і повного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні його зі служби в поліції.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 19869 грн 37 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідно до інформаційної довідки про потребу в коштах на виплату одноразової грошової допомоги (ОГД) при звільненні поліцейськими станом на 1 липня 2020 року ГУНП у Вінницькій області було замовлено для виплати ОГД ОСОБА_1 68 433 грн 48 коп. Фактичний розрахунок з позивачем було здійснено 28.07.2020. Це не є затримкою розрахунку в понятті ст. 116, 117 КЗпП, оскільки як орган державної влади, ГУНП у Вінницькій області, грошові кошти для виплат грошового забезпечення та ОГД замовляє у центральному органі виконавчої влади - Національній поліції України, щомісячно відповідно до потреби.

Крім цього, апелянт просив суд взяти до уваги розрахунок середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням понесених позивачем майнових втрат, пов`язаних із такою затримкою, згідно правових висновків Верховного Суду у справі №761/9584/15-ц.

Позивач подав до суду відзив, в якому заперечив проти доводів апеляційної скарги, зазначивши, зокрема, що закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. Однак, встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника та роботодавця. Тому, позивач вважає обґрунтованим розрахунок розміру середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, здійснений судом першої інстанції.

Виходячи з приписів ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

З обставин справи судом встановлено, що з 2003 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ та Національної поліції України.

Наказом начальника ГУНП у Вінницькій області від 17.06.2020 N 104 о/с ОСОБА_1 звільнено з 22.06.2020 року зі служби в поліції на підставі п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" - за власним бажанням, з виплатою компенсації за 17 діб невикористаної відпустки за 2020 рік. В цьому ж наказі визначено стаж служби позивача в поліції для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції 16 років 10 місяців 08 днів.

Однак, повний розрахунок із позивачем відбувся уже після звільнення його зі служби в поліції, тобто після 22.06.2020.

Зокрема, із наданих відповідачем доказів судом з`ясовано, що в червні 2020 року ОСОБА_1 було нараховано грошове забезпечення з 01.06.2020 по 22.06.2020 в сумі 15557,35 грн та грошова компенсація за невикористані 17 днів відпустки в сумі 9355,15 грн. Також у липні 2020 року позивачу була нарахована одноразова грошова допомога при звільненні в сумі 68433,48 грн.

Відповідно до витягу з реєстру перерахувань на особові вклади ВАТ АБ «Укргазбанк» за червень 2020 року, на підставі платіжного доручення № 2523 від 25.06.2020 ОСОБА_1 було перераховано на картковий рахунок 20995,94 грн, а за липень 2020 року на підставі платіжного доручення № 3153 від 28.07.2020 року позивачу було перераховано одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 67406,97 грн.

Остання сума коштів в розмірі 67406,97 грн була зараховано на картковий рахунок позивача лише 30.07.2020, про що свідчить виписка по особовому рахунку ПАТ АТ «Укргазбанк» з 30.07.2020 по 02.11.2020.

Не погоджуючись із такою затримкою розрахунку при звільненні, та вважаючи, що відповідачем недотримано вимог статті 116 КЗпП України, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що на спірні правовідносини поширюються норми КЗпП України у частині встановлення відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу, а тому позивач має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.06.2020 по 29.07.2020 в сумі 19869 грн 37 коп.

Колегія суддів частково погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі Закон № 580-VIII), який набрав чинності 07.11.2015.

Частиною першою статті 94 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Згідно з частиною другою статті 94 Закону № 580-VIII порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення поліцейських врегульовано Постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" (далі Постанова № 988) та наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 "Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання", зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за № 669/28799, який набрав чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з дня набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію" (далі Порядок № 260 в редакції, діючій станом на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 1 Постанови №988 встановлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 3 Розділу І Порядку № 260 закріплено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 13 Розділу І Порядку № 260 (в редакції, яка існувала на час звільнення позивача зі служби 22.06.2020) виплата грошового забезпечення поліцейським здійснюється щомісяця в останній день місяця за поточний місяць.

Пунктом 23 Розділу І Порядку № 260 (в редакції, яка існувала на час звільнення позивача зі служби 22.06.2020) передбачено, що поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення.

В свою чергу, спеціальним законодавством в редакції, діючій станом на дату звільнення позивача зі служби в поліції (22.06.2020р.), а саме: Законом України "Про Національну поліцію", Порядком № 393, Порядком та умови N 260, не було врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських із служби в Національній поліції України, зокрема, не встановлено дати проведення остаточного розрахунку та відповідальності роботодавців за невчасне здійснення виплат всіх сум, які підлягають сплаті, що фактично позбавляє таких осіб гарантій на своєчасне фінансове забезпечення соціально-побутових потреб та створює умови для неналежного виконання роботодавцем своїх обов`язків.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17.02.2015 у справі № 21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

В такому разі, застосуванню до правовідносин, що склалися підлягають норми загального законодавства, а саме: приписи КЗпП України.

Статтею 116 КЗпП України визначені строки розрахунку при звільненні. Так, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з статтею 117 вказаного Кодексу в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Наведені правові положення статей КЗпП України встановлюють гарантії для звільнених працівників на отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат в день звільнення, спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для таких осіб, а також стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання у частині проведення повного розрахунку із працівником.

Враховуючи наведене, до спірних правовідносин підлягають застосування приписи КЗпП України щодо відповідальності відповідача за порушення строків розрахунку при звільненні.

Позивач був звільнений зі служби в поліції наказом відповідача від 17.06.2020 року за № 104 о/с. Відповідно, безпосереднім роботодавцем позивача було ГУНП у Вінницькій області, а тому суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідальність, передбачену у статті 117 КЗпП України за непроведення розрахунку у день звільнення, має нести саме цей суб`єкт владних повноважень.

Відсутність коштів на рахунку відповідача для виплати вказаної допомоги при звільненні також не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, що спростовує доводи апелянта про відсутність вини та, відповідно, обов`язку ГУ НП у Вінницькій області виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відтак, колегія суддів вважає законним та обґрунтованим рішення суду першої інстанції, щодо задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції у Вінницькій області щодо не проведення своєчасного і повного розрахунку при звільненні позивача зі служби в поліції.

Що стосується розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені колегія суддів зазначає наступне.

Зі змісту Порядку № 260 вбачається, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

Отже, спеціальним законодавством, яким врегульовано питання обчислення грошового забезпечення, чітко передбачено, що при обчисленні усіх видів грошового забезпечення, в тому числі його середнього розміру, має визначатися з урахуванням календарних днів.

Оскільки позивач звільнений з 22.06.2020 року, а остаточний розрахунок при звільненні відбувся 30.07.2020 року, то кількість календарних днів затримки розрахунку при звільненні за період починаючи з 23.06.2020 року по 29.07.2020 року включно становить 37 днів.

Відповідно до довідки управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП у Вінницькій області від 01.12.2020р. № 1915/29/01-2020, середньоденна заробітна плата позивача за вказаний період становить 537,01 грн.

Отже, з урахуванням середньоденної заробітної плати в сумі 537,01 грн, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у 37 днів становить 19869,37 грн.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що розрахована судом сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 19869,37 грн не є непропорційною до суми тих грошових коштів, які не були своєчасно виплачені позивачу, з огляду на таке.

Встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Таким чином, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

При вирішенні цього питання колегія суддів враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Враховуючи наведене та вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до ст. 117 КЗпП України, Велика Палата Верховного Суду у постанові 26.06.2019 року по справі № 761/9584/15-ц зазначила, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Згідно пункту 94.5. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі № 761/9584/15-ц «для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за 2009 - 2015 року можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя».

Згідно даних, розміщених на офіційному сайті НБУ за адресою https: bank.gov.ua/markets/interest-rates/ середньозважена облікова ставка за кредитами в період затримки розрахунку з 23.06.2020 по 29.07.2020 становила 7%.

З огляду на обсяг несвоєчасно проведеного розрахунку при звільненні зі служби приблизна оцінка розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами можна розрахувати як розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя, що становить 481,09 грн.

Розрахунок: 7% річних/365 днів року = 0,019 % ставка за кредитом один календарний день. Сума боргу за період з 23.06.2020-29.07.2020 (37 днів) в розмірі: 68433,48 грн 0,019% х 37 дні = 481,09 грн.

Зважаючи на розмір простроченої заборгованості щодо виплати при звільненні всіх належних сум, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду, ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, суд апеляційної інстанції, з огляду на приведену правову позицію Великої Палати Верховного Суду та викладені обставини, з врахуванням принципу справедливості та співмірності дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований та виплачений позивачу у сумі 481,09 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині визначення суми, яка підлягає стягненню з відповідача як середні заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, з мотивів, викладених у постанові. В іншій частині рішення суду першої інстанції належить залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області задовольнити частково.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 січня 2021 року змінити, виклавши абзац 3 резолютивної частини в наступній редакції:

" Стягнути з Головного управління Національної поліції у Вінницькій області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 481 (чотириста вісімдесят одна) грн 09 копійок".

В решті рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Іваненко Т.В.

Судді Граб Л.С. Сторчак В. Ю.