Справа № 320/5822/21
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2021-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

24 травня 2021 року м. Київ № 320/5822/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши позов ОСОБА_1 до Обухівського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

до Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) з позовом до Обухівського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) (Київська область, м. Обухів, вул. Київська 5) в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не зняття арешту з належного позивачу майна при закритті виконавчого провадження;

- скасувати арешт належного позивачу нерухомого майна, у тому числі арешт з квартири АДРЕСА_1 , яке зареєстроване за №9280211 від 25.11.2009; №10558429 від 01.12.2010; 10166903 від 20.08.2010 в Державному підприємстві «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України.

Відповідно до частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; подано позов у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з ч. 2 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору та випадки звільнення від сплати цього платежу, передбачені у статті 5 Закону України «Про судовий збір». Однак, позивач до кола осіб, на яких поширюються пільги щодо сплати судового збору, не відноситься.

Так, відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою встановлюється ставка судового збору - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Положеннями статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2021 року - 2270 гривні.

Отже, при зверненні до суду з цим адміністративним позовом, позивачеві слід було сплатити 908,00 грн. судового збору за реквізитами Київського окружного адміністративного суду.

Частинами 1 та 2 статті 9 Закону № 3674-VI встановлено, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Також, суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до суду було надано квитанцію про сплату судового збору від 23.03.2021 №79 на суму 908,00 грн., в якості підтвердження сплати судового збору за подання позову до суду.

При цьому, судом було здійснено перевірку зарахування сплати даних сум судового збору до Державного бюджету України та встановлено, що судовий збір сплачений згідно квитанції №79 від 23.03.2021 на суму 908,00 грн., зареєстровано за іншою справою, а саме 320/3329/21, яка ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.04.2021 повернута позивачу з усіма доданим документами.

З огляду на вказане, суд зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Таким чином за подання кожного окремого позову, в разі відсутності пільг щодо сплати судового збору, необхідно сплатити судовий збір в розмірах та порядку, передбачених Законом України «Про судовий збір», а тому судовий збір, сплачений за подання адміністративного позову, не може бути використаний для підтвердження сплати судового збору за подання до суду іншого адміністративного позову.

Крім того, приписами статті 7 Закону України «Про судовий збір» обумовлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Суд звертає увагу позивача, що долучена до матеріалів справи квитанція від 23.03.2021 №79 слугує підтвердженням сплати судового збору у справі № 320/3329/21, а тому не може вважатись належним доказом сплати судового збору в даній адміністративній справі №320/5822/21.

Таким чином, за подання даного адміністративного позову судовий збір не сплачено у зв`язку з чим позов не відповідає вимогам КАС України.

Також відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною 1 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що початок перебігу строку звернення до суду у процесуальному законі визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Тому, при визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Порівняльний аналіз термінів "дізнався" та "повинен був дізнатись" дає підстави для висновку про встановлення чинним процесуальним законодавством презумпції можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав, а тому самого лише посилання на момент, коли особа для себе з`ясувала, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням її прав у сфері публічних правовідносин, недостатньо.

Доведенню також підлягає факт, що позивач не міг дізнатися про порушення свого права, що прямо випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як зазначає позивач, про допущення відповідачем оскаржуваної бездіяльності вона дізналась 02 березня 2021 року, отримавши відповідь від відповідача. З метою досудового врегулювання спору вона звернулась до державного підприємства "Національні інформаційні системи" задля зняття арешту та отримала 26.03.2021 відмову. Позивач також вказує, що на строк "збору матеріалу для суду негативно вплинув діючий карантин".

Суд констатує ту обставину, що у межах даного провадження позивач звернулась з позовом лише 18.05.2021, тобто з порушенням визначеного статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України десятиденного строку звернення до адміністративного суду.

Крім цього, судом встановлено, що позивач уже зверталась до Київського окружного адміністративного суду з аналогічним позовом (справа №320/3329/21), в якому вона зазначила, що про допущення відповідачем оскаржуваної бездіяльності вона дізналась з відомостей реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

На підтвердження наведених обставин у межах провадження №320/3329/21 позивачем було надано суду витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформований 24.12.2020.

У зв`язку з чим судом по справі №320/3329/21 було встановлено, що про наявність оскаржуваної бездіяльності позивачу було достеменно відомо принаймні з грудня 2020 року у зв`язку з чим суд залишив позов без руху.

Як вбачається із бази даних "Діловодство спеціалізованого суду", у зв`язку із тим, що позивач не усунув недоліки позовної заяви, відповідно до ухвали Київського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року (справа № 320/3329/21) позовну заяву ОСОБА_1 до Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачеві.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що інформація щодо дати обізнаності позивача про протиправну бездіяльність відповідача є суперечливою та непослідовною.

Також судом встановлено, що приєднані до позову додатки датовані 1995 роком, 2010 роком, 24.12.2020, 23.02.2021, 26.03.2021.

Однак позовна заява та додані до неї матеріали не містять жодної інформації, які документи позивач отримала після 26.03.2021 (що перешкоджали своєчасному зверненню до суду) так як до суду вона звернулась з даним позовом лише 18.05.2021.

Пояснень щодо того, чому позивач взагалі не усунула недоліки позовної заяви по справі №320/3329/21 отримавши ухвалу Київського окружного адміністративного суду 29.03.2021.

Суд зауважує, що вирішення питання про поновлення строку звернення до суду суд здійснює виключно з ініціативи та у межах наведених доводів заінтересованої особи.

За встановлених судом обставин суд дійшов висновку, що повідомлені позивачем у позові причини пропуску на звернення до суду не є поважними, а відтак дане клопотання не підлягає задоволенню.

Конституція України гарантує право кожного на судовий захист своїх прав та інтересів, що включає також право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. При цьому звернення до суду може здійснюватися у межах встановленого строку.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Таким чином, позивачеві слід надати пояснення та докази на їх підтвердження, що свідчать про існування обставин, що об`єктивно перешкоджали позивачеві звернутись до суду з адміністративним позовом у строки, визначені Кодексом адміністративного судочинства України.

Також суд звертає увагу на інший аспект даних правовідносин.

Відповідно до частини 1 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

За частиною 1 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Тобто, якщо законом установлено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС до суду, який ухвалив відповідне рішення, як це передбачено для виконання судових рішень, у такому випадку виключається юрисдикція адміністративних судів у такій категорії справ.

У даній справі позивач не вказує яким органом був виданий виконавчий документ на підставі якого державним виконавцем було відкрито виконавче провадження.

Дане обставина є суттєвою для вирішення судом питання щодо дотримання позивачем предметної юрисдикції (адміністративна чи цивільна юрисдикція), оскільки у випадку вирішення спору неналежним судом таке рішення за будь-яких обставин підлягає скасуванню.

Наведені обставини вказують на невідповідність позовної заяви вимогам процесуального закону.

Відповідно до статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Недоліки позовної заяви мають бути усунені шляхом подання до суду:

- оригіналу документа про сплату судового збору в розмірі 908,00 грн.;

- заяви про поновлення пропущеного строку на звернення до суду з даним позовом та доказів поважності причин пропуску такого строку;

- письмових пояснень та доказів на їх підтвердження щодо підстав відкриття виконавчого провадження із зазначенням органу, що видав виконавчий документ.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Обухівського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.

Протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху позивачеві необхідно усунути недоліки позовної заяви у спосіб, визначений даною ухвалою.

Копію ухвали надіслати позивачеві за адресою, зазначеною у позовній заяві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Панченко Н.Д.