Справа № 640/3421/21
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2021-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2021 року м. Київ № 640/3421/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Бояринцевої М.А., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особа, Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві
пропро визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та просить суд:

- визнати протиправною та неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не проведення перевірок виконання рішень боржником як заходи примусового виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.02.2020 по виконавчому листу від 25.09.2020 по справі №640/4476/19 в межах виконавчого провадження №63191780;

- зобов`язати головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинити дії відповідно до статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» та виконати рішення суду в межах виконавчого провадження №63191780.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач не вчиняє дії передбачені статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження», що в свою чергу, порушує його права та охоронювані законом інтереси.

Представником відповідача відношення до позову не висловлено, заяв та клопотань до суду не надходило, причини не подання відзиву на позовну заяву суду не відомі.

Представником третьої особи письмових пояснень по суті позовних вимог не надано, заяв та клопотань до суду не надходило.

З урахуванням наведеного справа вирішується на підставі наявних в ній матеріалів.

Розглянувши подані матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд звертає увагу на наступне.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.02.2020 у справі №640/4476/19 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві нарахувати та виплати ОСОБА_1 суму недоотриманої пенсії за грудень 2018 року та здійснити компенсацію втрати частини доходів за грудень 2018 року у зв`язку із порушенням строків виплати пенсії відповідно до Закону України «Про компенсацію громадян втрати частини доходів у зв`язку з порушення строків їх виплат».

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гручухом О.Я. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №63191780 від 07.10.2020.

10.11.2020 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу ВП №63191780, якою накладено на Головне управління ПФУ в м. Києві штраф за невиконання рішення суду у розмірі 5100,00 грн.

10.11.2020 державним виконавцем винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП №63191780.

15.02.2021 до відповідача надійшла заява ГУ ПФУ в . Києві (вх. 1783) про закриття виконавчого проваджен6ня на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Інших виконавчих документів (постанов) в межах виконавчого провадження ВП №63191780 судом не встановлено. При цьому, суд зазначає, що при встановленні дійсних обставин в справі використано інформаційний ресурс https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors, роздруковано всі наявні документи та долучені до матеріалів справи.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Згідно із частиною 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Положеннями частини 1 статті 14 Закону № 1404-VIII визначено, що учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У відповідності до частини 1 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Разом з тим, згідно із частиною 2 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний, серед іншого, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону (п. 1 ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII).

Положеннями статті 63 Закону № 1404-VIII встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Аналіз наведених положень дає суду підстави дійти до висновку, що виконавець здійснює перевірку виконання рішення боржником 2 (два) рази, а саме: після спливу строку на добровільне виконання рішення боржником та у разі його не виконання після спливу строку встановленого постановою про накладення штрафу на боржника.

Як свідчать наявні матеріали справи, державним виконавцем вчинено дії щодо перевірки виконання рішення суду боржником та накладено штраф на ГУ ПФУ в м. Києві постановою про накладення штрафу ВП №63191780 від 10.11.2020, якою, серед іншого, зобов`язано боржника виконати рішення протягом 10 робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

Разом з цим, після спливу строку наведеного у вищевказаній постанові відповідачем жодних дій щодо перевірки виконання рішення суду вчинено не було, що підтверджується відомостями Автоматизованої системи виконавчого провадження.

Тобто, державним виконавцем не забезпечено виконання статті 63 Закону № 1404-VIII.

З урахуванням чого суд вважає обґрунтованими позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не проведення перевірок виконання рішень боржником як заходи примусового виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.02.2020 по виконавчому листу від 25.09.2020 по справі №640/4476/19 в межах виконавчого провадження №63191780.

В цій частині позовних вимог суд вказує що слова «протиправність» та «неправомірність» фактично є синонімами, а відтак наведена вище позовна вимога підлягає до задоволення у формулюванні, що вказане вище.

Між тим, вирішуючи позовні вимоги по суті в частині наявності підстав для зобов`язання відповідача вчинити дії суд вважає за необхідне вказати, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Звідси слідує, що завданням адміністративного суду, серед іншого, є ефективний захист порушеного права, свободи та інтересів фізичних осіб з боку суб`єктів владних повноважень.

Судом в ході розгляду справи встановлено, що 15.02.2021 ГУ ПФУ су м. Києві подано заяву про закриття виконавчого провадження (вх. 1783) на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини (ч. 2 ст. 39 Закону № 1404-VIII).

Таким чином, стверджувати про наявність підстав для зобов`язання відповідача вчинити дії відповідно до статті 63 Закону № 1404-VIII станом на час вирішення спору по суті відсутні. Суд наголошує, що обов`язок державного виконавця, який встановлений статтею 63 Закону № 1404-VIII на даний час, у зв`язку із надходженням заяви боржника трансформовано у обов`язок виконавця щодо перевірки наявності/відсутності підстав для закриття виконавчого провадження.

Суд наголошує, що спосіб захисту порушеного права позивача, у тому числі, щодо ефективності, своєчасності і виконання в повному обсязі рішення суду виконавцем шляхом зобов`язання відповідача вчинити дії відповідно до статті 63 Закону № 1404-VIII не є ефективним, адже боржником вчинено певні дії - подано заяву про закриття виконавчого провадження, у зв`язку із виконанням ним рішення.

Суд акцентує увагу на тому, що позбавлений можливості надати оцінку наявності/відсутності обставин виконання ГУ ПФУ у м. Києві рішення суду, оскільки вказане питання не є предметом розгляду адміністративної справи.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача вчинити дії відповідно до статті 63 Закону № 1404-VIII.

Разом з цим, позивач також просив у позовних вимогах зобов`язати відповідача виконати рішення суду в межах виконавчого провадження №63191780.

В цій частині суд зверне увагу на те, що на виконавця безпосереднього покладено обов`язок вживати передбачених Законом № 1404-VIII заходів щодо примусового виконання рішень неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Враховуючи те, що матеріали адміністративної справи не містять в собі жодних доказів на підтвердження вчинення виконавцем дій за наслідком отримання від боржника заяви про закриття виконавчого провадження, суд вважає позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача виконати рішення суду в межах виконавчого провадження №63191780 підлягають до задоволення, проте у іншому формулюванні, а саме: зобов`язати головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинити дії щодо виконання рішення суду в межах виконавчого провадження №63191780 в порядку Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною 1 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а матеріали адміністративної справи не містять в собі доказів понесення сторонами судових витрат, відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 2, 72, 73, 77, 139, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (01001, м. Київ, провулок Музейний, б. 2д, ) за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, б. 16, ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не проведення перевірок виконання рішень боржником як заходу примусового виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.02.2020 по виконавчому листу від 25.09.2020 по справі №640/4476/19 в межах виконавчого провадження №63191780.

3. Зобов`язати головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинити дії щодо виконання рішення суду в межах виконавчого провадження №63191780 в порядку Закону України «Про виконавче провадження».

4. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити,

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України.

Суддя М.А. Бояринцева