Справа № 240/8151/20
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2021-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

25 травня 2021 року

м. Київ

справа № 240/8151/20

адміністративне провадження № К/9901/17055/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом Департаменту регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації до Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області про визнання протиправним та скасування висновку,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року Департамент регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації (далі - Департамент) звернувся з адміністративним позовом до Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області (далі - Північний офіс Держаутитслужби), в якому просив визнати протиправним і скасувати висновок про результати моніторингу закупівлі «Капітальний ремонт дорожнього покриття по вул. Богданівська в м. Бердичеві».

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2021 року, позов задоволено. Визнано протиправним і скасовано висновок Північного офісу Держаутитслужби від 19 травня 2020 року про результати моніторингу закупівлі «Капітальний ремонт дорожнього покриття по вул. Богданівська в м. Бердичеві» (Будівництво трубопроводів, ліній зв`язку та електропередач, шосе, доріг, аеродромів і залізничних доріг; вирівнювання поверхонь, код ДК 021:2015 - 45230000-8).

05 травня 2021 року Північний офіс Держаутитслужби подав касаційну скаргу на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2021 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права. Заявник, посилаючись на положення пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, просить скасувати оскаржені судові рішення та прийняти нову постанову про відмову у позові.

Предметом спору у цій справі є правомірність висновку Північного офісу Держаутитслужби про результати моніторингу закупівлі.

З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Заявник зазначив про неправильне застосування судами норм матеріального та порушення ними норм процесуального права, що полягає у неправильному застосуванні положень Закону України «Про публічні закупівлі» та частини другої статті 2 КАС України, що не відповідає висновкам Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові №240/9464/19.

Водночас, аналізуючи доводи касаційної скарги, Верховним Судом встановлено, що заявник лише процитував окремі пункти постанови Верховного Суду у справі №240/9464/19, висловив незгоду з висновками судів, що також послалися на висновки Верховного Суду в інших справах, зокрема у справах №№160/9513/18 та 160/6502/19, проте не зазначив яку саме норму неправильно застосовано судами, що, на його думку, не відповідає висновкам Верховного Суду, висловленим у справі №240/9464/19 щодо застосування саме цієї норми.

Північний офіс Держаудитслужби лише зазначив про необхідність формування єдиної правозастосовчої практики при оскарженні висновків моніторингу, прийнятих органами державного фінансового контролю та послався на те, що справа має виняткове значення для учасника процесу.

Крім того, обставини справи №240/9464/19 не є подібними до спірних правовідносин. Так у справі №240/9464/19 предметом оскарження був висновок Держаудитслужби, прийнятий за результатами моніторингу, проведеного на стадії оголошення торгів. Підставою такої перевірки стало спрацювання автоматичних індикаторів ризиків. Цією перевіркою було встановлено, що через неправильне визначення в оголошенні предмета закупівлі, учасники торгів не мали можливості обрати такий предмет у програмі «е-tender». Зазначені обставини, відповідачем не спростовано, однак останній наполягав на скасуванні висновку Держаудитслужби через його невмотивованість.

Натомість у цій справі предметом спору є висновок Держаудитслужби, прийнятий за результатами моніторингу торгів, які вже відбулися і переможець цих торгів визначений. Зміст оскаржуваних судових рішень у цій справі свідчить про те, що аналізуючи виявлені перевіркою порушення у тендерній документації як замовника, так і переможця суди виходили з того, що відповідач мав конкретизувати яких заходів має вжити Департамент, щоб усунути виявлені перевіркою порушення, допущені учасниками торгів під час їхнього проведення. Отже обставини цієї справи є відмінними від обставин, установлених у справі №240/9464/19, що спростовує доводи заявника про подібність правовідносин.

Верховний Суд зазначає, що лише зазначення прикладу судової справи, розглянутої Верховним Судом, висновки у який, на думку заявника, не застосовано судами у цій справі не є підставою для перегляду судових рішень, так як відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України можливе за умови зазначення у касаційній скарзі норми права щодо якої Верховним Судом висловлена правова позиція, подібність справи та обґрунтування у чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, з урахуванням обставин, установлених судами у цій справі.

Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, Дніпропетровська обласна прокуратура не виклала передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржувані судові рішення можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Лише загальні посилання на невідповідність висновку Верховного Суду, за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

За таких обставин, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Враховуючи викладене, клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку не вирішується Верховним Судом.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом Департаменту регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації до Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області про визнання протиправним та скасування висновку повернути особі, яка її подала.

2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Уханенко