Справа № 641/8839/20
Суддя: Маньковська О. О.
Дата ухвалення: 2021-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/641/4/2021 Справа № 641/8839/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року Комінтернівський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого - судді Маньковської О.О.,

за участю секретаря Андросової П.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Харкові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області, інспектора патрульної поліції 3 батальйону 6 роти лейтенанта поліції Помазуна Андрія Сергійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення стягнення та закриття провадження у справі,-

ВСТАНОВИВ:

З адміністративним позовом звернувся до суду ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області, інспектора патрульної поліції 3 батальйону 6 роти лейтенанта поліції Помазуна Андрія Сергійовича, в якому просив скасувати постанову від 02.11.2020 року серії ЕАМ № 3373573 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, а зазначену адміністративну справи закрити; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань, Управління патрульної поліції в Харківській області на його користь сплачений судовий збір у розмірі 420,40 грн.; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Харківській області на користь позивача компенсації за втрачений заробіток та відрив від звичайних занять, а також суму компенсації витрат, що пов`язані із прибуттям до суду під час розгляду даної справи в розмірі 10 000 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що його безпідставно було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягення у виді штрафу в розмірі 510 грн. При цьому вказав, що не керував автомобілем BMW X5 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Вказав, що разом зі своєю дружиною та друзями їхав у вказаному автомобілі, що пересів за кермо лише після того, як співробітником поліції було попереджено про зупинку, шляхом підняття жезлу. Крім того, зазначив, що співробітником поліції після зупинки його транспортного засобу не було роз`яснено про причину зупинки, та одразу вимагав посвідчення водія й документи на автомобіль, яким він керує, після чого, інспектором поліції було складено оскаржувану постанову. Крім того, вказав, що не порушував правила дорожнього руху, інспектор поліції не ознайомив із процесуальними правами та обов`язками та виніс постанову всупереч нормам діючого законодавства, не надавши доказів підстав її складання, не повідомивши про причину зупинки. Також вважав за необхідне стягнтуи з відповідачів суму компенсації втареченого заробітку за відрив від звичайних занять, також суму компенсації витрат, що пов`язані із прибуттям до Комінтернівського районного суду м. Харкова. У зв`язку зі розглядом даної справи в розмірі 10000 грн. Також зазначив, що оскаржувана постанова суперечить нормам ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію», а також вважав, що співробітником поліції порушено Інструкцію з оформлення полійськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Управлінням патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та наданий відеозапси з нагрудних камер.

Доводи відзиву обґрунтовує тим, що 02.11.2020 року у відношенні Позивача лейтенантом поліції Помазуном А.С. було винесено постанову серії ЕАМ № 3373573 за ч. 3 ст. 122 КУпАП за порушення ним п. 12.4 ПДР України. Швидкість руху вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів TruCAM № ТС001133. Вказав, що на відеозаписі з вказаного приладу чітко видно номерний знак автомобіля під керування позивача та зафіксовано швидіксть руху даного автомобіля, яка, замість дозволеної 50 км/год становить 117 км/год. Вказав, що підтвердженням тому, що позивач перевищив швидкість руху саме в межах населеного пункту є дані з приладу TruCAM (фотокарта та відеоматеріал). У фотокартці з вказаного приладу зазначені географічні координати, які підтверджують географічне розміщення села Травневе Харківської області. Крім того, розміщення села Травневе Харківської області з адресною прив`язкою дорожніх знаків на 448+090/448+992 км автомобільної дороги М-03 Київ-Харків-Довжанський, які вказують на початок та кінцеь зазаначеного населеного пункту, підтверджується у відповіді Служби автомобільних доріг у Харківській області за № 1290/05 від 14.06.2019 року. Також відповідач вважав необґрунтованими твердження позивача з приводу того, що він не керував транспортним засобом, оскільки вони спростовуються відеозаписом з відеореєстратора. На місці події позивачем не заявлено жодних клопотань. Крім того, відповідач пояснив, щодо технічного засобу, яким вимірялась швидкість руху транспортного засобу TruCAM, а саме - Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний TruCAM № ТС 01133» та зареєстрований в державному реєстрі засобів вимірюювальної техніки за номером У3197-12, у зв`язку з позитивним результатом державних приймальних випробувань. Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 року № 1362 тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 «TruCAM» № ТС 001133, зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У 3197-12, був виключений з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки. Вказав, що посилання позивача на вимоги п. 2.6 Порядку оформлення та видачі сертифікатів затвердження типу засобів вимірбвальної техніки затвердженому типу та свідоцтв про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки, затвердженого наказом Деркомстандарту України від 19.02.2002 року № 100, яким було визначено, що сертифікати затвердження типу засобів вимірювальної техніки чинні до вилучення відповідних типів засобів вимірювальної техніки з Державного реєстру є недоречним, так як вказаний наказ втратив чинність на підставі наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі № 972 від 14.06.2016 року. Наслідком виключення затвердежного типу засобів вимірювальної техніки, із Державного реєстру є заборона на їх серійне виробництво на території України або їх ввезення на територію України партіями. Засоби вимірбвальної техніки, які були введені в експлуатацію до моменту виключення їх із Державного реєстру, дозволяється застосовувати у подальшому за умовою позитивних результатів їх повірки. Чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію. Таким чином, «TruCAM» на законних підствах ввезено в Україну, введено в експлуатацію та зареєстровано в Державному реєстрі, жодних заборон, обмежень в його експлуатації не передбачається. Оскільки прилад TruCAM було введено в екслуатацію в період його перебування в Державному реєстрі, відповідно його подальша експлуатація не обмежена нормами чинного законодавства. Крім того, з приводу вимог позивача щодо компенсації за втрачений заробіток та відрив від звичайних занять та витрат, пов`язаних з прибуттям до суду, зазначив, що позивачем в позовних заявах б/н від 06.11.2020 року та б/н від 23.11.2020 заявлено вимогу про відшкодування йому компенсації за втрачений заробіток та відрив від звичайних занять, а також компенсацію витрат, пов`язаних із прибуттям до Комінтернівського районного суду м. Харкова у сумі 10000 грн., при цьому відповідач вважає вказану вимогу позивачем суму необґрунтованою, оскільки останнім не надано детальні розрахунки, які б пояснювали саме такий розмір стягнення, також відсутній розрахунок пропорційного обчислення суми компенсації до розміру середньомісячного заробітку Позивача. Таким чином, відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Позивач надав письмові пояснення, в яких заперечував проти відзиву, вказав, що відповідачем пропущено строк для його надання, крім того підтримав доводи, викладені в обґрунтування позовної заяви та вказав, що за кермом знаходився ОСОБА_2 який підтвердив його позицію, також вказав, що прилад, яким вимірювалась швидкість руху його автомобіля не сертифікований.

Ухвалою Комінтернівського районногосуду м.Харкова суду від 16.11.2020 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Комінтернівського районногосуду м.Харкова суду від 01.12.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

У судове засідання позивач не з`явився, про місце, дату і час розгляду справи повідомлений своєчасно і належним чином, надав до суду письмові пояснення з приводу заявлених вимог, які підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Відповідач - Управління патрульної поліції в Харківській області, інспектор патрульної поліції 3 батальйону 6 роти лейтенанта поліції Помазун А.С.в судове засідання не з`явились, причину неявки суду не повідомили, про місце, дату і час розгляду справи повідомлялись своєчасно і належним чином.

Розглянувши заявлені позовні вимоги, дослідивши надані докази та відеозаписи, судом встановлено наступне.

Так, як вбачається з матеріалів справи, постановою по справі про адміністративне правопорушення від 02.11.2020 року серії ЕАМ№ 3373573 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

З вищевказаної постанови вбачається, що 02.11.2020 року о 10 годині 15 хвилин, водій рухався зі швидкістю 117 км/год у населеному пункті, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 67 км/год, швидкість руху вимірювалась приладром «TruCAM» ТС 1133, чим порушено п. 12.4 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України "Про дорожній рух".

Відповідно до ст.1 Закону України "Продорожній рух" цей закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Стаття 14 Закону України"Продорожній рух" зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

В пункті 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Так, заперечуючи проти постанови про накладення адміністративного стягнення, позивач посилається на порушення відповідачем порядку та правил щодо її складання.

Згідно зі ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Пунктом 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 визначено, що в разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. (даліІнструкція № 1395).

Згідно з п. 9-10 розділу ІІІ Інструкції № 1395, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи, потерпілого може бути опитано як свідка.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції № 1395, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, частиною 8 статті 121 КУпАП.

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана, по-перше, встановити склад правопорушення, яким, згідно статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Згідно з ст.ст. 31, 40 Закону України „Про Національну поліцію", Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої Наказом Департаменту патрульної поліції від 03.02.2016 №100, поліція використовує технічні засоби - нагрудні відеокамери (відеореєстратори).

Використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів), як превентивного поліцейського заходу є важливим елементом функціонування патрульної поліції, покликаним гарантувати чесність, відкритість та антикорупційну спрямованість діяльності патрульної поліції (п. 1.3 Розділу І Інструкції).

Відповідно до п. 3.3. Розділу III вищенаведеної Інструкції нагрудна відеокамера (відеореєстратор) повинна активовуватись працівником патрульної поліції та знаходитись у режимі відеозйомки при будь-якому контакті з особами, зокрема, але не виключно: при оформленні дорожньо-транспортної пригоди; при перевірці документів; при поверхневому огляді; при загрозі використання фізичної сили, спеціальних засобів або вогнепальної зброї; при наданні допомоги особам; у випадках, коли усвідомлення особою факту відеофіксації поведінки може сприяти вирішенню конфліктної ситуації.

Відповідно до статті 251 КУпАП показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції відеозапису, є одними із доказів в справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, до компетенції органів Національної поліції належить розгляд справ про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за порушення ч. 3 ст. 122 КУпАП. На місці події щодо неправомірності дій з боку співробітника поліції, ОСОБА_1 під час складання щодо нього постанови, не зазначалось.

Таким чином, враховуючи, що постанова про притягнення ОСОБА_1 складена уповноваженою на те особою, а також, враховуючи, що самим особою не заявлено будь-яких клопотань та зауважень на місці події з приводу порушень його прав та неправомірності складення постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, суд оцінює критично твердження ОСОБА_1 щодо неправомірності складання постанови та дій інспектора поліції з приводу її складання.

Згідно оскаржуваної постанови, в порушення позивачу ставиться пункт 12.4 ПДР України, яким встановлено, що «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год».

Як вбачається з оглянутого в судовому засіданні відеозапису з нагрудних камер відеоспотреження, доданого до відзиву, та фотокарток розміщених на диску, автомобіль позивача рухається зі швидкістю 117 км/год у населеному пункті, про що також свідчать географічні координати, які підтверджують географічне розміщення села Травневе Харківської області.

Крім того, розміщення села Травневе Харківської області з адресною прив`язкою дорожніх знаків на 448+090/448+992 км автомобільної дороги М-03 Київ-Харків-Довжанський, які вказують на початок та кінець зазаначеного населеного пункту, вбачається з відповіді Служби автомобільних доріг у Харківській області за № 1290/05 від 14.06.2019 року (а.с. 64).

Також, заперечення позивача щодо його перебування не за кермом автомобіля BMW X5 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під час зупинки його працівниками поліції - суд оцінює критично.

Так, рух автомобіля був зафіксований на відеозаписі, доданому співробітниками поліції до відзиву на позовну заяву о 10:12, співробітник поліції підійшов до автомобіля о 10:16, тоді як на передньому сидінні сиділа жінка. Будь-яких відомостей щодо перебування іншої особи за кермом під час порушення ПДР у постанові про накладення адміністративного стягнення не міститься, на місці, при її складанні, ОСОБА_1 не зазначалось та з автомобіля будь-хто не виходив.

Крім того, згідно письмових пояснень свідка ОСОБА_2 , який вказав, що транспортним засобом керував особисто він, а позивач ОСОБА_1 пересів за кермо лише після того, як співробітник поліції підняв жезл з приводу зупинки судом оцінюються критично, оскільки спростовуються відеозапсом, оглянутим в судовому засіданні

Крім того, посилання позичава, що прилад, яким вимірювалась швидкість руху, не сертифікований, також судом оцінюються критично, оскільки, не погоджуючись із постановою інспектора поліції, позивач не оспорює фактичні обставини справи щодо перевищення швидкості руху транспортного засобу, а просить скасувати постанову, не погоджуючись з процесуальним рішенням, постановленим працівником поліції.

Інші заперечення позивача - судом оцінюються критично, як такі, що не впливають на якість отриманих доказів.

Так, у справі «Проніна проти України», 63566/00 від 18 липня 2006 року, ЄСПЛ вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Питання чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Положеннями ст. 251 КУпАПвизначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначенихстаттею 255 цього Кодексу.

Статтею 252 КУпАПпередбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У відповідності дост. 280 КУпАПорган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст.77КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст.74КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.75 КАС України).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі "O'Halloran and Francis v. the United Kingdom" будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оспорювана позивачем постанова винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені КУпАП, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та своєчасно, тому підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до ч. 3ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про залишення постанови від 02.11.2020 року серії ЕАМ № 3373573 без змін, а позовної заяви ОСОБА_1 - без задоволення.

Крім того, при вирішенні питання про стягнення компенсації за втрачений заробіток та відрив від звичайних справ, а також суми компенсації витрат, що пов`язані із прибуттям до суду та стягнення судових витрат.

Враховуючи недоведеність неправомірності дій відповідача, вимоги щодо відшкодування шкоди відповідачем, суд визнає безпідставними.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача не підтверджені зібраними у справі доказами, є необґрунтованими, у зв`язку з чим, не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.6,8,9,72,77,139,242,243-246,286 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області, інспектора патрульної поліції 3 батальйону 6 роти лейтенанта поліції Помазуна Андрія Сергійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення стягнення та закриття провадження у справі - відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до ч. 4 ст. 286 КАС України подається протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду через Комінтернівський районний суд м. Харкова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони по справі :

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Управління патрульної поліції в Харківській області, місцезнаходження: м. Харків, вул. Шевченко, буд. 315А;

Інспектор патрульної поліції 3 батальйону 6 роти лейтенанта поліції Помазун Андрій Сергійович, місцезнаходження: м. Харків, вул. Шевченко, буд. 315А.

Суддя: О. О. Маньковська