Справа № 140/3984/21
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2021-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року ЛуцькСправа № 140/3984/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ксензюка А.Я.,

при секретарі судового засідання Новак Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Любешівської селищної ради до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Любешівська селищна рада звернулась з позовом про визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Грицені Ганни Геннадіївни від 26 березня 2021 року у виконавчому провадженні №64962796 про стягнення із боржника виконавчого збору у розмір 24 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Грицені Ганни Геннадіївни від 26 березня 2021 року відкрито виконавче провадження №64962796, якою зобов`язано Любешівську селищну раду повторно розглянути на засіданні чергової сесії заяву ОСОБА_1 №38 від 21 лютого 2017 року про внесення змін до генерального плану забудови села Залаззя із врахуванням висновків суду. Крім того, старшим державним виконавцем 26 березня 2021 року у виконавчому провадженні №64962796 винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 24 000 грн. Селищною радою про відкриття виконавчого провадження та постанову про стягнення виконавчого збору отримано 01 квітня 2021 року.

Постанову про стягнення з боржника виконавчого збору позивач вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки процедура виконання рішення суду здійснена боржником добровільно та на сесії селищної ради 21 квітня 2021 року прийняте рішення №9/22 «Про заяву жителя села Залаззя ОСОБА_1 щодо внесення змін до генерального плану забудови села Залаззя».

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 14 травня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд якої ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні із повідомленням сторін суддею одноособово, з урахуванням § 2 глави 11 розділу ІІ Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та призначено судове засідання у даній справі на 10:30 год. 24 травня 2021 року.

У судове засідання 07 грудня 2020 року учасники справи не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені).

На адресу суду надійшла заява представника позивача від 24 травня 2021 року про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та вказує, що Любешівська селищна рада виконала добровільно рішення суду, а тому постанова держаного виконавця є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, причини неявку суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та дату судового засідання.

У встановлений судом строк відповідач відзиву на позовну заяву не подав, про причини такого неподання суду не повідомив.

Відповідно до частини першої статті 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з частиною другою статті 205 КАС України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку, коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення.

Наведений у даній нормі перелік підстав для відкладення розгляду справи є вичерпним.

Пунктом 1 частини третьої статті 205 КАС України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Дана справа розглядається з урахуванням особливостей, визначених статтею 287 КАС КАС України.

Відповідно до частини третьої статті 268 КАС України у справах, визначених, зокрема, статтею 287 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Частиною четвертою статті 229 КАС України, передбачено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, тому судовий розгляд справи проведено в порядку письмового провадження на підставі письмових доказів, наявних в матеріалах справи, без фіксування судового засідання технічними засобами.

Суд, перевіривши доводи позивача у заяві по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23 липня 2020 року у справі №140/3190/20, яке набрало законної сили 12 листопада 2020 року, позов ОСОБА_1 до Любешівської селищної ради Любешівського району Волинської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, визнання протиправним і скасування рішення, визнання нечинним і скасування рішення, задоволено частково та зобов`язано Любешівську селищну раду Любешівського району Волинської області повторно розглянути на засіданні чергової сесії Любешівської селищної ради заяву ОСОБА_1 № 38 від 21 лютого 2017 року про внесення змін до генерального плану забудови села Залаззя із врахуванням висновків суду.

Волинський окружний адміністративний суд 22 лютого 2021 року видав виконавчий лист за №4220/2021.

За заявою стягувача, 26 березня 2021 року постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Гриценею Г.Г. відкрито виконавче провадження №64692796, із примусового виконання вказаного виконавчого листа, яким позивача зобов`язано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Виконання рішення суду на користь ОСОБА_1 стосується розгляду сесією ради його заяви №38 від 21.02.2017 з врахуванням висновків суду, які передбачають внесення змін до генерального плану забудови населених пунктів відповідно до статті 21 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Селищною радою 25.11.2020 скеровано на адресу стягувана лист про надання органу місцевого самоврядування оригіналу заяви від 21.02.2017 для повторного розгляду на сесії, оскільки останній стверджував у суді, що цей оригінал знаходиться у нього.

Оригінал заяви стягувачем надано селищній раді 07.12.2020.

Виконавчим комітетом селищної ради 18.01.2021 прийнято рішення №19 «Про проведення громадських слухань по розгляду заяви жителя села Залаззя ОСОБА_1 про внесення змін до генплану села Залаззя в частині земельних ділянок по АДРЕСА_1 ».

Крім того, про проведення громадських слухань щодо внесення змін до генерального плану забудови села Залаззя в частині земельних ділянок АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 селищною радою опубліковано оголошення у районній газеті «Нове життя» за 28.01.2021.

Згідно з протоколом від 01.03.2021 проведено громадські обговорення щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про внесення змін до генерального плану забудови села Залаззя в частині земельних ділянок по АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 .

Розпорядженням селищного голови №32 від 04.03.2021 створено погоджувальну комісію для розгляду заяви жителя села Залаззя ОСОБА_1 про внесення змін до генплану села Залаззя.

17.03.2021 відбулось засідання погоджувальної комісії щодо розгляду заяви ОСОБА_1 .

Процедура підготовки та винесення на розгляд сесії селищної ради заяви ОСОБА_1 №38 від 21.02.2017 проведена органом місцевого самоврядування до відкриття виконавчого провадження, що свідчить про добровільне виконання рішення суду боржником.

Заява ОСОБА_1 від 21.02.2017 №38 про внесення змін до генерального плану забудови села Залаззя винесена на розгляд сесії селищної ради 21.04.2021, про що стягувач повідомлений 02.04.2021 рекомендованим поштовим відправленням.

Проект рішення сесії щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 21.02.2017 №37 про внесення змін до генерального плану забудови села Залаззя оприлюднено на офіційному веб-сайті Любешівської селищної ради.

21 квітня 2021 року на сесії Любешівської селищної ради прийнято рішення за №9/22 «Про заяву жителя села Залаззя ОСОБА_1 щодо внесення змін до генерального плану забудови села Залаззя», яким відмовлено ОСОБА_1 у внесенні змін до генерального плану забудови с. Залаззя.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження».

У силу статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною шостою вказаної статті встановлено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною)

Відповідно до частин першої та третьої статті 27 Закону № України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією, розробленою відповідно до законів № 1403-VIII і України «Про виконавче провадження», яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню.

Отже, положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Кабінет Міністрів України постановою від 08 вересня 2016 року № 643 затвердив Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок), що визначає механізм виплати винагород державним виконавцям, а також розміри винагород державних виконавців і основної винагороди приватного виконавця.

Відповідно до пункту 3 Порядку державному виконавцю, на виконанні у якого перебував виконавчий документ немайнового характеру та який забезпечив його фактичне виконання в повному обсязі, виплачується винагорода в розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, якщо боржником за виконавчим документом є фізична особа, та двох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, якщо боржником за виконавчим документом є юридична особа.

Згідно з положеннями пункту 4 Порядку фактичним виконанням вважається виконання рішення за виконавчим документом майнового характеру в повному обсязі або частково та виконавчого документа немайнового характеру в повному обсязі в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", якщо за такими документами стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

Частиною першою статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Аналіз наведених вище норм Порядку свідчить про те, що у разі фактичного виконання виконавчого документа немайнового характеру державному виконавцю виплачується винагорода, якщо за таким виконавчим документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

Враховуючи викладене, суд вважає обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору на момент виникнення спірних правовідносин є: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.

Аналогічний правовий висновок міститься, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 2540/3203/18.

Матеріалами справи вбачається, що державний виконавець не проводив жодних виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення суду від 23.07.2020 про зобов`язання Любешівську селищну раду Любешівського району Волинської області повторно розглянути на засіданні чергової сесії Любешівської селищної ради заяву ОСОБА_1 № 38 від 21 лютого 2017 року про внесення змін до генерального плану забудови села Залаззя із врахуванням висновків суду.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірній постанові, а тому, така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Як визначено частинами першою, другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного суд вважає, що позивач належними та допустимими доказами довів, що при прийнята оскаржувана постанова винесена в супереч закону, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 2 270 грн, сплачений платіжним дорученням від 13.04.2021 №14.

Керуючись статтями 2, 72-77, 229, 243-246, 268, 271, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Грицені Ганни Геннадіївни від 26 березня 2021 року у виконавчому провадженні №64962796 про стягнення із боржника виконавчого збору у розмір 24 000 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (43001, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Володимирська, 1, ) на користь Любешівської селищної ради (44201, Волинська область, Камінь-Каширський район, смт. Любешів, вулиця Бондаренка, 90а, ) понесені судові витрати при сплаті судового збору у сумі 2 270 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.Я. Ксензюк