Справа № 640/16006/20
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2021-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2021 року м. Київ № 640/16006/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Каракашьяна С.К., при секретарі судового засідання Мині І.І. за участі позивача ОСОБА_1 представника позивачів Науменко Ю.В., відповідача Веретільник О.С., третьої особи Овсія Д.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом до за участі третіх осіб: про ОСОБА_1 , Самунджана Євгена Олександровича Київської міської ради Товариства з обмеженою відповідальністю "БОРА", Товариства з обмеженою відповідальністю "Дайтона Груп", Товариства з обмеженою відповідальністю "Протасів яр", Громадської організації "Захистимо Протасів яр" визнання протиправним та скасування рішення №503/1164 в частині
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в якому позивачі просять суд :

«Визнати протиправним та нечинним рішення Київської міської ради від 26.04.2007 № 503/1164 «Про передачу товариству з обмеженою відповідальністю «БОРА» земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування житлово-торговельного комплексу з паркінгом на вул. Миколи Амосова у Солом`янському районі м. Києва» в частині:

внесення змін до Генерального плану розвитку міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 № 370/1804, а саме: перевести територію в межах, визначених містобудівним обґрунтуванням, з території зелених насаджень загального користування до території житлової і громадської забудови;

внесення змін до Програми розвитку зеленої зони міста Києва до 2010 року та концепції формування зелених насаджень в центральній частині міста, затверджених рішенням Київської міської ради від 19.07.2005 № 806/3381, виключивши з переліку озеленених територій загального користування міста Києва, що відповідають типологічним ознакам та планувальним вимогам (таблиця 2), земельну ділянку площею 3,15 га у парку відпочинку Протасів Яр у Солом`янському районі м. Києва;

затвердження містобудівного обґрунтування щодо внесення змін до містобудівної документації та визначення параметрів будівництва житлово-торговельного комплексу з паркінгом на вул. Миколи Амосова у Солом`янському районі м. Києва.»

Позовні вимоги мотивовано наступним.

Так, позивачі стверджують, що земельна ділянка, згідно з прийнятим 17.05.2002 Київською міською державною адміністрацією розпорядженням № 979 "Про внесення змін та доповнень до рішення Виконкому Київської міської Ради народних депутатів від 16.07.79 № 920 "Про уточнення меж історико-культурних заповідників і зон охорони пам`яток історії та культури в м. Києві" розташована на території, що має статус зони охоронюваного ландшафту. При цьому, в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що, на його думку, визначення вулиць у вищезазначеному рішенні №979 має на меті не визначення меж зони охоронюваного ландшафту, а характер орієнтиру для цієї зони.

Крім того, позивачі стверджують про те, що територія Протасового яру, в тому числі, зазначені вище ділянки, яких стосується оскаржуване Рішення № 503/1164, має історичну природну і наукову (археологічну) цінність. В судовому засіданні було досліджено лист Інституту археології Академії наук Української РСР від 15.10.1990р. «Про археологічне значення района Батиєвої гори, вул.Степана Разіна, Протасова яра.»

Також позивачі зазначають про те, що внесення змін до Програми розвитку зеленої зони міста Києва до 2010 року та концепції формування зелених насаджень в центральній частині міста, затверджених рішенням Київської міської ради від 19.07.2005 № 806/3381 очевидно прийнято без жодного обґрунтування, суперечить її меті та цілям, всупереч Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», встановленим нормативам забезпечення населення озелененими територіями загального користування.

Іншою підставою для оскарження визначено те, що дозвіл на розроблення містобудівного обґрунтування внесення змін до містобудівної документації всупереч п. 5.2 ДБН Б. 1-3-97 «Склад, зміст, порядок розроблення, погодження та затвердження генеральних планів міських населених пунктів», надано неуповноваженою на те особою - Київським міським головою, містобудівне обґрунтування внесення змін до містобудівної документації та визначення параметрів об`єкта містобудування підготовлено ФОП ОСОБА_3 , яка не є юридичною особою.

Позивачі стверджують, що Рішення КМР № 503/1164 прийнято без дослідження, аналізу і врахування наступних обставин, які мають значення: історичної, археологічної, екологічної, рекреаційної, туристичної цінності зазначеної ділянки, без врахування небезпеки, яку несе будівництво високоповерхівок на зсувонебезспчному схилі, без врахування геодезичних, сейсмологічних даних, в порушення пам`яткоохоронного законодавства, без дотримання прав місцевих жителів, киян і всіх громадян України, без обрахування і врахування збільшення навантаження на соціальну інфраструктуру, транспортну систему.

Відповідачем - Київською міською радою позов визнано та зазначено про його обґрунтованість.

В процесі розгляду справи в якості третіх осіб судом було залучено ТОВ "БОРА", ТОВ"Дайтона Груп", ТОВ"Протасів яр", Громадську організацію "Захистимо Протасів яр".

Представником позивача Науменко Ю.В. було подано зауваження на дії головуючого судді, за змістом яких вказаний представник позивача заперечував проти залучення третіх осіб ТОВ "БОРА", ТОВ"Дайтона Груп", ТОВ"Протасів яр".

Представниками третіх осіб ТОВ "Дайтона Груп" та ТОВ «Бора» позовні вимоги заперечуються з підстав правомірності прийнятих рішень та відсутності порушення прав позивачів.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

26 квітня 2007 року Київською міською радою було прийнято рішення N 503/1164 «Про передачу товариству з обмеженою відповідальністю «Бора» земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування житлово-торговельного комплексу з паркінгом на вул. Миколи Амосова у Солом`янському районі м. Києва», яким:

1. Затверджено містобудівне обґрунтування щодо внесення змін до містобудівної документації та визначення параметрів будівництва житлово-торговельного комплексу з паркінгом на вул. Миколи Амосова у Солом`янському районі м. Києва;

2. Внесено зміни до Генерального плану розвитку міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 N 370/1804, а саме: переведено територію в межах, визначених містобудівним обґрунтуванням, з території зелених насаджень загального користування до території житлової і громадської забудови;

3. Внесено зміни до Програми розвитку зеленої зони міста Києва до 2010 року та концепції формування зелених насаджень в центральній частині міста, затверджених рішенням Київської міської ради від 19.07.2005 N 806/3381, виключено з переліку озеленених територій загального користування міста Києва, що відповідають типологічним ознакам та планувальним вимогам (таблиця 2), земельну ділянку площею 3,15 га у парку відпочинку Протасів Яр у Солом`янському районі м. Києва;

4. Припинено Київському комунальному об`єднанню зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» право користування частиною земельної ділянки площею 2,83 га, відведеної відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської Ради депутатів трудящих від 31.05.66 N 763/а «Про відвод земельної ділянки Управлінню підприємств зеленого господарства міськвиконкому для влаштування парку культури та відпочинку в Залізничному районі» (лист-згода від 13.04.2007 N 148-783), та віднести її до земель запасу житлової та громадської забудови;

5. Затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ «Бора» для будівництва, експлуатації та обслуговування житлово-торговельного комплексу з паркінгом на вул. Миколи Амосова у Солом`янському районі м. Києва;

6. Передано ТОВ «Бора», за умови виконання пункту 7 цього рішення, у короткострокову оренду на 5 років земельну ділянку площею 3,23 га (у тому числі 0,45 га в межах червоних ліній) для будівництва, експлуатації та обслуговування житлово-торговельного комплексу з паркінгом на вул. Миколи Амосова у Солом`янському районі м. Києва, у тому числі:

- площею 2,83 га - за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови;

- площею 0,40 га - за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування,

та вирішено інші питання, пов`язані з передачею ТОВ «Бора» земельної ділянки в оренду (далі - земельна ділянка).

Законом України «Про планування та забудову територій» визначено, що генеральний план населеного пункту - це містобудівна документація, яка визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту.

Затверджуючи своїм рішенням зміни до генерального плану населеного пункту місцева рада формує обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту, тобто здійснює нормативне регулювання відповідних відносин.

З метою забезпечення комплексного розвитку зеленої зони м. Києва, раціонального використання зелених ресурсів, збереження зелених насаджень Рішенням Київської міської ради від 19 липня 2005 року N 806/3381 було затверджено Програму розвитку зеленої зони м. Києва до 2010 року та концепції формування зелених насаджень в центральній частині міста. Відповідно до Програми, її метою є - визначення містобудівних параметрів формування, функціонування і розвитку мережі озеленених територій міста та організаційно-технічних заходів щодо їх досягнення на період до 2010 року Програма є попереднім етапом і основою наступних робіт щодо інвентаризації, встановлення і закріплення меж озеленених територій та встановлення обмежень (обтяжень) на використання земельних ділянок у відповідності з постановою Кабміну України від 25.08.2004 року N 1094 «Про затвердження Порядку розроблення проектів землеустрою з організації та встановлення меж території природно-заповідного фонду, іншого природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного значення».

Вказані вище акти стосуються невизначеного кола осіб та мають триваючу дію в часі та за своїм характером є нормативними актами, оскільки визначають напрямки планування та розвитку міста.

1 . Щодо посилань третіх осіб на відсутність порушеного прав позивачів, суд висловлює наступну правову позицію.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Отже, вищезазначеними правовими нормами обов`язковою умовою звернення до суду передбачено наявність порушеного права, що, на думку суду, є самостійною підставою для відмови у позові, у разі відсутності такої умови. В рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2002 "У справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Кампус Коттон клаб" щодо офіційного тлумачення положення ч.2 ст.124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів)" Конституційний суд вказав, що положення ч.2 ст.124 Конституції України треба розглядати у системному зв`язку з іншими положеннями Основного Закону України, які передбачають захист судом прав і свобод людини і громадянина, а також прав юридичної особи, встановлюють юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами (ч.5 ст.55 Конституції України). Тобто, кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав і свобод, у тому числі судовий захист.

При цьому, офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес" надано в рішенні Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 р. "У справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес)", в якому зафіксовано тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес". Зокрема, в даному рішенні Конституційного Суду України вказано, що поняття "охоронюваний законом інтерес", яке вживається в ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Так, відповідно до ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Згідно з практикою ЄСПЛ, Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України (пункт 32).

Концепція «майна» у розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві, зокрема, «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32)).

Отже, з огляду на практику розгляду ЄСПЛ справ щодо порушення права володіння майном, поняття «майно», як і «власність», має досить широке тлумачення й охоплює цілу низку економічних інтересів (активів) - як матеріальних так і не матеріальних.

Суд, розглянувши позовну заяву та пояснення, доходить висновків, що позивачі не погоджуються в цілому щодо збільшення житлової забудови території, а отже й збільшення чисельності населення, та зменшенні місць загального користування - парку.

Суд погоджується з тим, що збільшення чисельності населення на певній території, та зменшення місць загального користування тягне за собою безумовне погіршення становища осіб, що вже проживають на цій території, та погоджується з порушенням прав таких осіб рішеннями, на підставі яких відбувається збільшення чисельності населення.

2. Позивачами в якості доводу протиправності рішення Київської міської ради від 26 квітня 2007 року №503/1164 зазначено, що земельна ділянка з кадастровим номером - :72:2013:0038 як об`єкт культурної спадщини потрапляла до зони охоронюваного ландшафту (Байкове кладовище), в межах якого встановлено спеціальний режим використання, тоді як даний факт не було враховано в містобудівному обґрунтуванні.

На підтвердження цього, позивачі посилаються на рішення виконкому Київської міської Ради народних депутатів від 16 липня 1979 № 920 «Про уточнення меж історико-культурних заповідників і зон охорони пам`яток історії та культури в м. Києві» у редакції розпорядження Київської міської державної адміністрації від 17 травня 2002 № 979, а саме графічні матеріали - додаток 1 (в редакції розпорядження КМДА № 1714 від 25 грудня 2007 року), яким затверджено межі зон охоронюваного ландшафту.

Отже, такі графічні матеріали не могли бути враховані в містобудівному обґрунтуванні, затвердженому раніше прийнятим рішенням Київської міської ради від 26 квітня 2007 року № 503/1164 «Про передачу товариству з обмеженою відповідальністю «Бора» земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування житлово-торговельного комплексу з паркінгом на вул. Миколи Амосова у Солом`янському районі м. Києва».

Крім того, саме по собі розпорядження КМДА № 1714 від 25 грудня 2007 року не містить визначення про затвердження ним схем чи будь - яких інших графічних матеріалів, які мають застосовуватися при використанні меж зон охоронюваного ландшафту міста Києва, натомість, містять відомості про визначення меж зон охоронюваного ландшафту затоки р. Деснянка, та затвердження відповідної схеми.

В свою чергу, відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 17.05.2002 року №979 «Про внесення змін та доповнень до рішення Виконкому Київської міської Ради народних депутатів від 16.07.1979 року №920 «Про уточнення меж історико-культурних заповідників і зон охорони пам`яток історії культури в м. Києві» територія району Байкового кладовища є зоною охоронюваного ландшафту в межах: вул. Кіровоградська, вул. Волзька, вул. Байкова, вул. Монтажників, вул. Медвинська, вул. Нечуя-Левицького, вул. Спокійна, узвозу Протасів Яр, вул. Миколи Грінченка (підп. 3.4.4 п. 3 «Зони регулювання забудови» додатка 1 «Межі історико-культурних заповідників і зон охорони пам`яток історії та культури на території м. Києва» до розпорядження КМДА № 979).

Рішенням Київської міської ради від 24 квітня 2003 року № 429/589 «Про присвоєння найменування вулиці Павла Скоропадського та перейменування узвозу Протасів Яр на вулицю Миколи Амосова» узвіз Протасів Яр у Солом`янському районі міста Києва перейменовано на вулицю Миколи Амосова.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновків, що до зони охоронюваного ландшафту району Байкового кладовища входить територія по межі вулиць Кіровоградська, Волзька, Байкова, Монтажників, Медвинська, Нечуя-Левицького, Спокійна, Миколи Амосова (колишня Узвіз Протасів Яр) та Миколи Грінченка зі сторони, яка прилягає до Байкового кладовища.

На думку суду, саме межами даних вулиць визначаються кордони зони охоронюваного ландшафту, визначені розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 17.05.2002 року №979 та рішенням Виконкому Київської міської Ради народних депутатів від 16.07.1979 року №920.

Суд не погоджується з посиланнями позивача на те, визначення вулиць має на меті не визначення меж зони охоронюваного ландшафту, а характер орієнтиру для цієї зони.

При цьому, суд виходить з того, що зазначена позиція повністю суперечить будь - якій юридичній визначеності, та дозволяє включити до зони охоронюваного ландшафту решту території міста Києва.

Натомість, в діючій редакції рішення Виконкому Київської міської Ради народних депутатів від 16.07.1979 року №920 встановлено об`єкт - район Байкового кладовища та чітко визначені його межі, до яких земельна ділянка не входить.

3. Позивач та відповідач наголошують на тому, що земельна ділянка потрапляє в межі центрального історичного ареалу.

Розділом 1.3 Розпорядження Київської міської державної адміністрації від 17 травня 2002 року № 979, визначено, що територія державного історико-архітектурного заповідника «Стародавній Київ» включає в себе:

- комплекси пам`яток історії та культури в межах історичного центру міста з історичним природним ландшафтом: пл. Поштова (без її включення), лінія фунікулера (без його включення), пл. Михайлівська, вул. Велика Житомирська (з включенням забудови обох сторін), пров. Киянівський (з включенням забудови обох сторін), вул. Смирнова- Ласточкіна, вул . Верхній Вал , вул. Набережно-Хрещатицька, Поштова площа;

- комплекс пам`яток архітектури Покровського монастиря в межах історичної території;

- пам`ятники Володимира та Магдебурзького права.

Передані ТОВ «Бора» земельні ділянки територіально не входять до переліку складових території державного історико-архітектурного заповідника «Стародавній Київ».

Таким чином, земельні ділянки не знаходяться в межах території державного історико-архітектурного заповідника «Стародавній Київ».

Відповідно до ч. 4 ст. 32 ЗУ «Про охорону культурної спадщини», на охоронюваних археологічних територіях, у межах зон охорони пам`яток, історичних ареалів населених місць, занесених до Списку історичних населених місць України, забороняються містобудівні, архітектурні чи ландшафтні перетворення, будівельні, меліоративні, шляхові, земляні роботи без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.

Згідно з ч.3 ст.32 Закону України «Про охорону культурної спадщини», з метою захисту традиційного характеру середовища населених місць вони заносяться до Списку історичних населених місць України.

На виконання положень Закону України «Про охорону культурної спадщини», постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 року №318 затверджено Порядок визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць.

Відповідно до п. 1 вказаного Порядку, історичні ареали визначаються тільки в населених місцях, що внесені до Списку історичних населених місць України, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Місто Київ внесено до Списку історичних населених місць України (міста і селища міського типу), який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.2001 року № 878.

Зі змісту п.п. 5, 10, 12 Порядку визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 року №318, вбачається, що межі історичних ареалів міста Києва, як історичного населеного місця України, визначаються науково-проектною документацією, погодженою відповідним органом місцевого самоврядування та затвердженою Мінкультури.

Відповідно до ч.ч. 1, 10 ст.17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Межі та режими використання історичного ареалу міста Києва визначені діючим Генеральним планом міста Києва та проектом планування його приміської зони на період до 2020 року, що затверджений рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 № 370/1804.

Разом з тим, матеріали справи, що розглядається, не містять доказів того, що на час прийняття оскаржуваного відповідачами рішення № 503/1164 науково-проектна документація щодо меж історичного ареалу м. Києва була затверджена відповідно до вимог законодавства у сфері охорони культурної спадщини, зокрема, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини.

Судом не приймаються в якості підстав для скасування оспорюваного рішення позиція Інституту археології Академії наук Української РСР, викладена в листі від 15.10.1990р. «Про археологічне значення района Батиєвої гори, вул.Степана Разіна, Протасова яра.»

При цьому, суд виходить з того, що дану позицію було висловлено у 1990 році щодо будівництва дороги по вул. Протасів яр, яку побудовано та введено в експлуатацію до прийняття оспорюваного рішення. Позивачами не надано жодних доказів проведення будь - яких археологічних досліджень на оспорюваній ділянці з 1990 року по теперішній час.

Суд зауважує, що, з урахуванням предмету позову, наявність можливих археологічних матеріалів не обмежує можливість внесення змін до Генерального плану розвитку міста Києва, Програми розвитку зеленої зони міста Києва та внесення змін до містобудівної документації.

Натомість, наявність таких матеріалів може обмежувати конкретно визначене будівництво чи використання земельної ділянки.

4. Щодо посилань позивача на те, що дозвіл на розроблення містобудівного обґрунтування внесення змін до містобудівної документації надано не уповноваженою на те особою - Київським міським головою, суд зазначає, що оскаржуване рішення не містить посилання на такий дозвіл.

Позивачі вважають, що Київський міський голова не мав права надавати таку згоду, оскільки відповідно до пункту 5.2 ДБН Б. 1-3-97 «Склад, зміст, порядок розроблення, погодження, затвердження генеральних планів міських населених пунктів» рішення про розроблення містобудівної документації з планування населеного пункту або коригування її окремих розділів приймає відповідна селищна, міська рада.

Суд щодо цього заважує, що вищезазначеною нормою визначено особу, уповноважену на прийняття рішення про розроблення документації з планування населеного пункту.

Натомість, містобудівне обґрунтування містить посилання на згоду Київського міського голови на розроблення документації із землеустрою від 25.12.2006 р.

Процедура передачі в користування земельних ділянок в м. Києві була врегульована рішенням Київської міської ради від 15 липня 2004 року N 457/1867. Додатком до цього рішення затверджений Регламент розгляду питань щодо набуття та реалізації права користування землею в м. Києві

Статтею 8 вказаного Регламенту було передбачено, зокрема, що Київський міський голова або заступник міського голови - секретар Київради на підставі висновку постійної комісії Київради з питань містобудування та землекористування протягом одного тижня підписує згоду на розроблення документації із землеустрою або повідомлення про відмову в задоволенні клопотання (заяви).

5. Щодо розроблення містобудівного обґрунтування фізичною особою - підприємцем, суд враховує наступне.

Відповідно до норм Закону України «Про основи містобудування» в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, містобудівна документація - це затверджені текстові і графічні матеріали, якими регулюється планування, забудова та інше використання територій. Розробка містобудівної документації здійснюється проектними організаціями, іншими юридичними особами, які мають ліцензії на виконання відповідних робіт, що видаються в порядку, встановленому законодавством.

За приписами ст. 17 Закону України «Про архітектурну діяльність» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), господарська діяльність, пов`язана із створенням об`єктів архітектури, підлягає ліцензуванню відповідно до законодавства.

Згідно з п. 5.5 Закону України «Про архітектурну діяльність», підрядником на розроблення містобудівної документації з планування територій населеного пункту (генеральним проектувальником) виступає проектна організація, яка має ліцензію на виконання таких видів робіт.

Станом на 2007 рік діяв Закон України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», який визначав види господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, порядок їх ліцензування, встановлює державний контроль у сфері ліцензування, відповідальність суб`єктів господарювання та органів ліцензування за порушення законодавства у сфері ліцензування.

Цим Законом визначено, що ліцензія - документ державного зразка, який засвідчує право ліцензіата на провадження зазначеного в ньому виду господарської діяльності протягом визначеного строку за умови виконання ліцензійних умов.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», ліцензія є єдиним документом дозвільного характеру, який дає право на зайняття певним видом господарської діяльності, що відповідно до законодавства підлягає обмеженню.

В матеріалах справи міститься копія ліцензії, виданої ФОП ОСОБА_3 зі строком дії з 17.05.2005 року до 17.05.2010 року, згідно якої ця особа мала право виконувати роботи з розроблення містобудівної документації.

6. Щодо проведення експертизи містобудівного обґрунтування.

Так, в статті 3 Закону України «Про планування і забудову територій» встановлено, що проведення експертизи містобудівної і проектної документації здійснюється в порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Експертиза містобудівної документації провадиться згідно з встановленими державними стандартами, нормами та правилами в порядку, визначеному законодавством.

На момент виникнення спірних правовідносин Порядок проведення експертизи містобудівної документації був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2000 року № 1577.

Пунктами 7 та 10 цього Порядку встановлено, що експертизу проводять юридичні особи, перелік яких визначається Держбудом відповідно до встановлених ним кваліфікаційних вимог.

В п. 2 Порядку проведення експертизи містобудівної документації вказано, що експертизі підлягають усі види містобудівної документації, зокрема, Генеральна схема планування території України, схеми планування окремих частин території України, схеми планування територій адміністративно-територіальних одиниць або їх окремих частин, генеральні плани населених пунктів, детальні плани територій, плани червоних ліній, проекти розподілу територій.

В п. 6 Порядку визначено, що проведення експертизи організовують:

Держбуд - схем планування територій на загальнодержавному та регіональному рівні (крім схем планування територій районів), генеральних планів міст Києва, Севастополя, обласних центрів;

спеціально уповноважений орган з питань містобудування та архітектури Ради міністрів Автономної Республіки Крим, управління містобудування та архітектури облдержадміністрації схем планування територій районів, схем планування територій на місцевому рівні, генеральних планів, детальних планів, планів червоних ліній та проектів розподілу територій населених пунктів (крім обласних центрів);

управління містобудування та архітектури Київської та Севастопольської міської держадміністрації, виконавчого органу міської ради обласного центру - детальних планів, планів червоних ліній, проектів розподілу територій м. Києва, Севастополя, обласних центрів.

Таким чином, отримання комплексного експертного висновку містобудівного обґрунтування вказаним вище Порядком не передбачено, так само, як і не визначено органу, який має організовувати проведення такої експертизи містобудівного обґрунтування.

При цьому, суд також зважає на те, що містобудівне обґрунтування не вносить змін до генерального плану міста, воно розробляється лише з метою обґрунтування місця розміщення конкретного об`єкта, містить висновки щодо доцільності зміни функціонального призначення території та пропозиції по її використанню.

7. Щодо громадського обговорення.

Статті 30-2, 30-3 були включені в Закон України «Про планування і забудову територій» в жовтні 2008 року. Натомість, на час прийняття оскаржуваного рішення від 26.04.2007 року N 503/1164 про необхідність врахування громадських і приватних інтересів під час планування і забудови території на місцевому рівні було вказано в ст. 18 цього Закону.

В ст. 18 Закону України «Про планування і забудову територій» у відповідній редакції визначено, що при здійсненні планування і забудови території на місцевому рівні врахування громадських інтересів полягає у визначенні потреби територіальної громади в територіях, необхідних для розташування, утримання об`єктів житлово-комунального господарства, соціальної, інженерно-транспортної інфраструктури, вирішення інших завдань забезпечення сталого розвитку населеного пункту.

Зазначене вказує на відсутність законодавчо встановлених вимог щодо обов`язкового проведення громадських слухань проекту рішення Київської міської ради про внесення змін до генерального плану міста та іншої містобудівної документації, станом на дату прийняття оспорюваного рішення.

8. В своїй позовній заяві позивачі стверджують, що рішення Київської міської ради від 26.04.2007 року № 503/1164 було прийнято Київською міською радою з перевищенням повноважень.

Суд вважає, що перевищенням повноважень, в даному випадку, може бути прийняття рішення не тим органом, який за актом вищої юридичної сили має право на таке прийняття.

Натомість, в тексті позовної заяви наведено посилання на прийняття рішення без врахування певних обставин, які мали бути, на думку позивачів, враховані відповідачем під час прийняття рішення, але враховані не були.

Суд щодо цього зауважує, що врахування обставин справи при прийняття рішення, в даному випадку, є дискреційними повноваженнями органу місцевого самоврядування, які використовуються під час голосування за певне рішення обраними до складу цього органу депутатами.

Відповідно до пункту 37 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статті 15 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», Київська міська рада в межах своїх повноважень приймає рішення про організацію територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та інших територій, що підлягають особливій охороні.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що станом на час прийняття оспорюваного рішення земельна ділянка в установленому законом порядку була віднесена до природно-заповідного фонду, тобто рішення органу місцевого самоврядування про організацію на даній ділянці об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення.

Суд вважає, що перспективні програми розвитку, концепції, відповідність певних територій типологічним ознакам та планувальним вимогам тощо не надають цим територіям правового режиму земель охоронних зон природно-заповідного фонду, натомість, така територія має визначатися рішенням конкретно визначеного суб`єкта владних повноважень.

З огляду на викладене та керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя С.К. Каракашьян