Справа № 640/26017/20
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2021-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2021 року м. Київ № 640/26017/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Бояринцевої М.А., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до треті особи, Апеляційного суду м. Києва які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Голова ліквідаційної комісії Апеляційного суду м. Києва Державна казначейська служба України Державна судова адміністрація України
провизнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Апеляційного суду м. Києва за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Голови ліквідаційної комісії Апеляційного суду м. Києва (далі - третя особа-1), Державної казначейської служби України (далі - третя особа-2 та/або ДКС України), Державної судової адміністрації України (далі - третя особа-3 та/або ДСА України) та просить суд стягнути з Апеляційного суду міста Києва на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 2 329 482, 82 грн.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що станом на час звернення до суду не поновлений на посаді судді Апеляційного суду міста Києва, вимушений прогул досі триває з вини суб`єкта владних повноважень, а відтак посилаючись на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.08.2020 у справі №826/1967/17, Постанову Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», постанову Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №808/928/16 вказує, що має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а розрахунковим періодом є період з 29.09.2016 по 23.10.2020 рік, загальний строк вимушеного прогулу становить 1 016 днів, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу - 2 329 482, 82 грн.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому останній вказує, що звернення позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є повторним, від попереднього останній відмовився, а тому дане звернення порушує право Апеляційного суду міста Києва діяти в межах наданих законом повноважень, планувати свої дії та їх результати, що суперечить принципу правової визначеності. При цьому, представник відповідача вказує, що подання позивачем даної позовної заяви окремо від розгляду справи про поновлення може свідчити про зловживання ним процесуальними правами. Також, представник Апеляційного суду міста Києва вказує на порушення позивачем строку звернення до суду посилаючись на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 у справі №369/10046/18.

В свою чергу, представником позивача подано відповідь на відзив, де він зазначає про відсутність ознак зловживання процесуальним правом шляхом подання даного адміністративного позову. Окрім цього, представником позивача вказано, що позивачем не порушено строки звернення до суду із адміністративним позовом із посиланням на постанову Верховного Суду від 24.04.2020 у справі №815/5976/14.

Представниками третіх осіб відношення до позову не висловлено, заяв та клопотань до суду не надходило.

Справа вирішується на підставі наявних в ній матеріалів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Наказом Голови Апеляційного суду міста Києва від 30 грудня 2016 року №579-ОС «Про відрахування ОСОБА_1 » відповідно до статті 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» статті 22 Закону України «Про відпустки», керуючись пунктом 4 частини першої статті 29 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» позивача відраховано зі штату суддів Апеляційного суду міста Києва 29 вересня 2016 року у зв`язку з прийняттям постанови Верховною Радою України про звільнення судді. Підстава: постанова Верховної Ради України від 29 вересня 2016 року №1627-VIII «Про звільнення судді».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.08.2020 у справі №826/1967/17 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Скасовано наказ Голови Апеляційного суду м. Києва від 30 грудня 2016 року №579-ОС «Про відрахування ОСОБА_1 »

Визнано протиправною бездіяльність Апеляційного суду міста Києва в особі Голови ліквідаційної комісії Апеляційного суду міста Києва Орлюка Дмитра Леонідовича щодо незарахування ОСОБА_1 до штату суддів Апеляційного суду міста Києва на посаду судді.

Зобов`язано Апеляційний суд міста Києва в особі Голови ліквідаційної комісії Апеляційного суду міста Києва Орлюка Дмитра Леонідовича зарахувати ОСОБА_1 до штату суддів Апеляційного суду міста Києва на посаду судді.

Як стверджує позивач станом на час подання даного адміністративного позову останній не є поновлений на посаді судді Апеляційного суду міста Києва, в межах адміністративної справи №826/1967/17 не вирішено питання щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Враховуючи вказані обставини ОСОБА_1 звернувся до суду із даною позовною заявою.

Проаналізувавши матеріли адміністративної справи та зміст позовних вимоги суд зазначає, що предметом розгляду даної адміністративної є виключно питання стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача, який він обчислює їз дати звільнення з 29.09.2016 по 23.10.2020 (дати звернення із даної позовної вимогою).

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник Апеляційного суду міста Києва стверджував, що позивач зловживає своїми процесуальними правами, адже повторно звернувся із такими вимогами до суду, від яких раніше відмовився в адміністративній справі №826/1967/17.

Надаючи оцінку вказаним доводам відповідача суд вкаже наступне.

Згідно із частиною 1 статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

В розрізі положень частини 2 статті 45 КАС України з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) узгодження умов примирення, спрямованих на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Положеннями частини 3 статті 45 КАС України визначено, що якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Як вже було зазначено судом вище, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.08.2020 у справі №826/1967/17 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Скасовано наказ Голови Апеляційного суду м. Києва від 30 грудня 2016 року №579-ОС «Про відрахування ОСОБА_1 »

Визнано протиправною бездіяльність Апеляційного суду міста Києва в особі Голови ліквідаційної комісії Апеляційного суду міста Києва Орлюка Дмитра Леонідовича щодо незарахування ОСОБА_1 до штату суддів Апеляційного суду міста Києва на посаду судді.

Зобов`язано Апеляційний суд міста Києва в особі Голови ліквідаційної комісії Апеляційного суду міста Києва Орлюка Дмитра Леонідовича зарахувати ОСОБА_1 до штату суддів Апеляційного суду міста Києва на посаду судді.

Разом з цим, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.06.2020 у справі №826/1967/17, серед іншого, заяву про збільшення позовних від 20 лютого 2020 року та заяву про часткову зміну предмету позову від 04 червня 2020 pоку, поданих представником позивача ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Як повідомлено позивачем у позовній заяві, ним дійсно було подано заяву про збільшення позовних вимог від 20.02.2020 у справі №826/1967/17, яку в подальшому залишено без розгляду за клопотанням його представника.

В той же час, аналіз процесуального законодавства, з урахуванням обставин справи, не дає суду підстави стверджувати про наявність ознак зловживання позивачем процесуальними правами, адже наведене не відповідає положенням частини 2 статті 45 КАС України.

Також, не заслуговують на увагу посилання відповідача, як підстави для відмови в задоволенні адміністративного позову порушення позивачем принципу правової визначеності шляхом подання окремого позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу мотивуючи це наступним.

Згідно із статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право звертатися за захистом своїх прав до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

Кожному гарантується право звернутись із конституційною скаргою до Конституційного Суду України з підстав, установлених цією Конституцією, та у порядку, визначеному законом.

Кожен має право після використання всіх національних засобів юридичного захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

У відповідності до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Тобто, як положеннями Конституції України, так і положеннями процесуального закону надано особі право на звернення до суду шляхом подання відповідного позову в порядку встановленому відповідним процесуальним законом.

За підсумком наведеного доводи представника відповідача про порушення принципу правової визначеності є безпідставними та нелогічними.

Надаючи оцінку доводам представника відповідача в частині пропуску строку звернення позивачем до суду із даною позовною заявою суд одразу вважає за необхідне вказати, що окремого клопотання про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску строку звернення до адміністративного суду із позовною заявою останнім не подано.

Разом з цим суд вважає за доцільне з приводу наведеного твердження представника Апеляційного суду міста Києва зазначити наступне.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» зазначено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

У пункті 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення Конституційний Суд України розкрив сутність вимог працівника до роботодавця, зазначених у частині другої статті 233 КЗпП України, строк звернення до суду з якими не обмежується будь яким-строком.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другої статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Однією з таких гарантій Конституційний Суд України визнав оплату за час простою, який мав місце не з вини працівника.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин.

Згідно з частиною 4 статті 63 Закону України «Про Конституційний Суд України» рішення і висновки Конституційного Суду України мотивуються письмово, підписуються окремо суддями Конституційного Суду України, які голосували за їх прийняття і які голосували проти їх прийняття, та оприлюднюються. Вони є остаточними і не підлягають оскарженню.

Відповідно до статті 69 Закону України «Про Конституційний Суд України» рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов`язковими до виконання.

Також, право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу є невід`ємним правом позивача, захист якого гарантований частиною першою статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Разом з цим, у постанові Верховного Суду від 24.04.2020 у справі №815/5976/14 судом зазначено, що за своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні - це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

Важливою ознакою, яка підтверджує опосередковано те, що виплата за вимушений прогул є заробітною платою, є те, що вона обчислюється саме у прив`язці до часу такого стану працівника, коли він вимушений був (не з його вини) не виконувати свою трудову функцію.

З урахуванням наведеного, суд вважає безпідставними доводи представника відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду.

Вирішуючи ж безпосередньо позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд зверне увагу на наступне.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII). Вказаний закон є спеціальним законом, який безпосереднього визначає організацію судової влади, у тому числі правовий статус судді.

Також, організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.10.2010 № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI)

За загальним правилом при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному. При цьому загальні норми можуть застосовуватися субсидіарно, тобто, в тих випадках, коли спірні правовідносини не врегульовані нормами спеціального законодавства або врегульовані не повністю.

Суд звертає увагу, що положення Закону № 1402-VIII не містять в собі правового механізму обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу судді, а тому для здійснення розрахунку середнього заробітку час вимушеного прогулу слід застосовувати загальне законодавство, з урахуванням положень Законів № 1402-VIII, № 2453-VI.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100), дія якого поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності (п. 2 Порядку №100), а затверджений нею порядок застосовується в усіх випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати (ст. 1 Порядку).

Судом встановлено, що позивач звільнений із займаної посади судді 29.09.2016 (дата прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення), позовні вимоги про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу обмежено ним до 23.10.2020 (дати подання позовної заяви). Станом на час вирішення спору по суті відсутні відомості про поновлення ОСОБА_1 на посаді судді, що свідчить про наявність триваючого порушення з боку відповідача.

Враховуючи наведене, суд констатує, що середній заробіток за час вимушеного прогулу слід обчислювати з 29.09.2016 по 23.10.2020.

Пунктом 2 розділу II Порядку №100 встановлено, серед іншого, що у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно із пунктом 8 розділу IV нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до пункту 23 Перехідних Положень Закону 1402-VIII (у редакції від 02.06.2016) передбачено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами).

Положеннями частин 1, 2, 3 статті 133 Закону № 2453-VI передбачено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Посадові оклади інших суддів встановлюються пропорційно до посадового окладу судді місцевого суду з коефіцієнтом: 1) судді апеляційного суду - 1,1; 2) судді вищого спеціалізованого суду - 1,2; 3) судді Верховного Суду України, судді Конституційного Суду України - 1,3.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» у 2016 році установлено мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 1 378 гривень, з 1 травня - 1 450 грн., з 1 грудня - 1 600 грн.;

Тобто, посадовий оклад позивача станом на серпень та вересень 2016 року (за два місяці до звільнення) становив 15 950.00 грн. (1450*10*1.1).

Відповідно до частини 5 статті 133 Закону № 2453-VI суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Рішенням Київської міської ради народних депутатів №32 від 25.10.1994 року ОСОБА_1 обрано на посаду судді Дарницького районного суду м. Києва, 30.12.2016 року було винесено наказ №579-ОС «Про відрахування ОСОБА_1 » на підставі постанови ВРУ №1б27-//ІІІ від 29.09.2016 р., отже стаж роботи на посаді судді становить 21 рік та 11 місяців. Тому, доплата за вислугу років позивача станом на серпень та вересень 2016 року (за два місяці до звільнення) становила 50% від посадового окладу - 7 975, 00 грн.

Враховуючи вищевикладене та сумуючи складові суддівської винагороди, суддівська винагорода та середньомісячна заробітна плата позивача станом на серпень та вересень 2016 року (за два місяці до звільнення) становила 23 925,00 грн. (15 950,00 грн. + 7 975, 00 грн.).

Заробітна плата за два місяці роботи (серпень та вересень 2016 року) до дати звільнення становила 47 850,00 гривень.

Кількість робочих днів у серпні 2016 року - 22, а у вересні 2016 року - 22, з яких у вересні відпрацьовано 20 днів.

Середньоденний заробіток за останні два місяці роботи перед звільненням складає: 1 139 грн. 29 коп. (47 850/42(22+20)).

Звідси середній заробіток за час вимушеного прогулу за вересень-листопад 2016 року становить 1139,29*44 (кількість робочих днів)=50 128,76 грн.

Відповідно до пункту 10 у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Згідно із пунктом 3 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України №1774-//ІІІ від 06.12.2016 року мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 грн.

Звідси, посадовий оклад позивача за один місяць 2017 року становить 26400 (10*1600*1,1 + 50% (вислуга) (8800).

Кількість робочих днів з грудня 2016 по грудень 2017 років становить 270, середній заробіток за вказаний за останні два місяці буде становить 1253,22 грн., а тому середній заробіток за час прогулу в цій частині дорівнюватиме - 338 369, 40 грн.

З 01.01.2018 року посадовий оклад суддів (до проходження кваліфікаційного оцінювання і після його проходження) встановлюється, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2018 року становить 1 762 грн.

Звідси слідує, що за період з січня 2018 по листопад 2018 року посадовий оклад позивача за кожний місяць становить (10*1762*1,1) (19382)+ 50% (вислуга - 9691)=29073 грн.

Рішенням Конституційного Суду України №11-р/2018 від 04.12.2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частину статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-//І у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 № 192-VIII. Це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: «посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 01.01.2011 року - б мінімальних заробітних плат; з 01.01.2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 01.01.2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 01.01.2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 01.01.2015 року - 15 мінімальних заробітних плат».

Відповідно до пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VІІІ від 06.12.2016 мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01.01.2017.

Таким чином, сума посадового окладу позивача за грудень 2018 року становить: (15*1762*1,1) (29073) + 50% (вислуга - 14 563,5) = 43609,50 грн.

Кількість робочих днів за 2018 рік становить 250, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 361 156,40 грн.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2019 року становить 1 921 грн.

Посадовий оклад позивача за кожний місяць 2019 року рік становить: (15*1921*1,1) (31695,5) + 50% (вислуга - 15847,75 =47 543,25 грн. Кількість робочих днів за 2019 рік - 249, сума середнього заробітку - 2 267,18 грн., загальна суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу - 564 527,82 грн.

16.10.2019 року було прийнято Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського самоврядування», у пп. 16 п. 1 р. 1 якого визначено: п. 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року (до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів») виключити.

Згідно з пунктом 1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського самоврядування» пп. 16 п. 1 р. 1 цього закону набирає чинності з 01.01.2020 року.

Тобто, починаючи з 01.01.2020 року розмір суддівської винагороди визначається за статтею 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року, яка передбачає, що базовий розмір посадового окладу для судді апеляційного суду 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; до базового розміру посадового окладу, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб; суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 20 років - 50 відсотків посадового окладу. В той же час, суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2020 р. становить 2 102 грн.

Таким чином розмір посадового окладу позивача за січень - жовтень 2020 року у розрізі кожного місяця становить 105 100 грн. (50*2102).

Кількість робочих днів за вказаний період - 203, середній заробіток - 5 001,48 грн., сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить - 1 015 300, 44 грн.

Суд звертає увагу, що розрахунок середнього заробітку здійснено з урахуванням пункту 10 розділу IV Постанови №100 із застосуванням кофіцієнтів підвищення: грудень 2016 - грудень 2017 - 1,10; січень-листопад 2018 - 1,22; грудень 2018 - 1,82;, січень-грудень 2019 - 1,99; січень-жовтень 2020 - 4,39.

Загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача за період з 29.09.2016 року по 23.10.2020 рік становить: 50 128,76 + 338 369, 40 + 361 156, 40 + 564 527,82 + 1 015 300, 44 = 2 329 482, 82 грн.

Суд зазначає, що відповідачем не подано жодних заперечень щодо заявленої позивачем суми стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Частиною 1 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В матеріалах справі відсутні належні та достатні докази на підтвердження понесення відповідачем судових витрат, відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат в порядку абзацу 2 частини 5 статті 139 КАС України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 5, 72-74, 77-78, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Апеляційного суду м. Києва (036810, м. Київ, вул. Солом`янська, б. 2-А, ) за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Голови ліквідаційної комісії Апеляційного суду м. Києва (036810, м. Київ, вул. Солом`янська, б. 2-А), Державної казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, б. 6, ), Державної судової адміністрації України (01601, м. Київ, вул. Липська, б. 18/5, ) про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити повністю.

2. Стягнути з Апеляційного суду м. Києва (036810, м. Київ, вул. Солом`янська, б. 2-А, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.09.2016 по 23.10.2020 роки у розмірі 2 329 482 (два мільйони триста двадцять дев`ять тисяч чотириста вісімдесят дві) грн. 82 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України.

Суддя М.А. Бояринцева