Справа № 520/5702/21
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2021-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

24 травня 2021 року № 520/5702/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мельникова Р.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 05.10.2020 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Харківській області (, 61022, м. Харків, майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3-під`їзд, 2- поверх) призначити та виплачувати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ) пенсію за віком з 28.09.2020 відповідно до ст.ст.26, 27, 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції, чинній на час звернення за призначенням пенсії за віком, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки (2017, 2018, 2019), що передують року звернення за призначенням пенсії, здійснивши виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 28.09.2020р. однією сумою;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Харківській області (, 61022, м. Харків, майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3-під`їзд, 2- поверх) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ) грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій за віком станом на день її призначення відповідно до п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Харківській області (, 61022, м. Харків, майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3-під`їзд, 2- поверх) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ) компенсацію за несвоєчасну виплату пенсії з 28.09.2020 згідно з постановою КМУ №159 від 21.02.2001 року.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що відповідачем було протиправно відмовлено їй у призначенні пенсії за віком на підставі Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-ІV з застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Так, позивачем вказано, що з 17.12.2014 року їй було призначено пенсію за вислугу років як працівнику освіти відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 2 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому, позивачем вказано, що у зв`язку з працевлаштуванням за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування вона звернулась 28.09.2020 року вперше. Однак, відповідачем було прийнято рішення про відмову у первинному призначенні пенсії за віком та виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій, на підставі п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку з попереднім отримання пенсії. На думку позивача, оскільки її пенсія вперше була призначена за вислугу років відповідно до Закону України "Про державну службу", а у 2020 році позивач звернулася за призначенням іншого виду пенсії за віком згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", то в даному випадку їй призначається нова пенсія, враховуючи відмінності порядку та підстав призначення пенсії, а отже помилковими є доводи відповідача. Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 15.04.2021 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в зазначеній справі.

Представник відповідача у наданому до суду відзиві на позов проти заявленого позову заперечував та зазначив, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що ґрунтуються на помилкових висновкам позивача.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до п2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 17.12.2014 перебувала на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Московському районі міста Харкова та їй було призначено пенсію за вислугу років як працівнику освіти з 17.12.2014, відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 2 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, судом встановлено, що у зв`язку з працевлаштуванням на роботу, за посадою, яка дає право на пенсію за вислугою років Управлінням Пенсійного фонду України в Московському районі міста Харкова виплату пенсії було припинено з 16.01.2015 року.

Як вказано позивачем, 28.09.2020 року вона отримала право на пенсію за віком, та звернулась з відповідною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області 28.09.2020 року з питань призначення пенсії за віком з 28.09.2020 року відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», застосування при призначенні пенсії показників середньої заробітної плати працівників зайнятих у галузі економіки України за попередні 3 календарні роки (2017 2019 роки), а саме 7763,18 грн; призначення та виплати одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій за віком станом на день її призначення відповідно до п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням № 188747/129 від 05.10.2020 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області позивачу відмовлено в застосуванні показника середньої заробітної плати працівників зайнятих в галузі економіки України за попередні три календарних роки при переході з пенсії за вислугу років на пенсію за віком та виплати одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому, вказано, що відповідно до п.3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Також, зазначено, що відповідно до п.7-1 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Позивачем у позовній заяві вказано, що вона звернулась за призначенням іншої пенсії за іншим законом, оскільки пенсія за вислугу років не передбачена Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та не віднесена до видів пенсії, які призначаються згідно цього Закону. Також, позивачем вказано, що перед зверненням про призначення пенсії за віком, вона не отримувала жодного виду пенсії, оскільки після призначення пенсії за вислугу років одразу була зарахована на роботу за посадою, яка надає право на пенсію за вислугу років, на підставі наказу МОН №499 від 14.05.2013, у зв`язку з чим виплата вказаної пенсії позивачу була припинена. У випадку припинення пенсії за вислугу років її поновлення можливо лише в разі звільнення з роботи. Проте, на момент виникнення права на призначення пенсії за віком позивач працювала і працює по теперішній час, а тому, підстав для поновлення виплати пенсії за вислугу років немає. Отже, позивач вказала, що 28.09.2020 року вона звернулась до відповідача за призначенням пенсії за віком вперше, а тому відповідач мав керуватися у даному випадку, положеннями ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яким передбачено, що для визначення заробітної плати для обчислення пенсії враховується середня заробітна (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Позивач, не погодившись із зазначеним рішенням та вважаючи зазначену відмову протиправною, звернулась до суду з даним позовом задля захисту своїх порушених прав.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам та запереченням проти них, суд зазначає наступне.

У положеннях ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до приписів ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-ІV) пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно із ст. 9 Закону №1058-ІV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст. 10 Закону №1058-ІV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Судом встановлено, що положеннями ст.27 Закону №1058-ІV визначено, що розмір пенсії за віком визначається за формулою: П= Зп х Кс, де: П - розмір пенсії; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи.

Відповідно до частини першої статті 40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Згідно з ч. 2 ст. 40 Закону №1058-ІV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn ); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Отже, у випадку призначення пенсії на підставі Закону №1058-IV, при обчисленні пенсії враховується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Як передбачено положеннями п.1 ч.1 ст.45 Закону №1058-ІV, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до положень ч.3 ст.45 Закону №1058-ІV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви, на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що приписами ч.3 ст.45 Закону №1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Відтак, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-ІV.

Зазначений висновок суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах від 31 травня 2019 року у справі №314/272/17(2-а/314/33/2017), від 31 березня 2020 року у справі №348/1296/17, від 01 березня 2021 у справі №488/1409/16-а.

Судом під час розгляду справи встановлено, що позивач станом на час звернення із відповідною заявою до відповідача не отримувала пенсійні виплати, проте з 17.12.2014 перебувала на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Московському районі міста Харкова та їй було призначено пенсію за вислугу років як працівнику освіти з 17.12.2014, відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 2 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Виплату зазначеної пенсії позивачу було припинено 16.01.2015 року, у зв`язку з працевлаштуванням на посаду, що дає право на даний вид пенсії.

Суд зазначає, що умови та порядок призначення (перерахунків) пенсій державним службовцям встановлюються спеціальними законами.

Так, до спеціальних законів відносяться Закон України Про державну службу №3723-XII від 16.12.1993 та Закон України Про державну службу № 889-VІІ від 10.12.2015 (далі за текстом - Закон № 889-VIII).

Відповідно до приписів ст.90 Закону України Про державну службу № 889-VІІ від 10.12.2015 (далі - Закон № 889-VIII) пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування .

Згідно із пунктами 10 і 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу №3723-XII від 16.12.1993 (далі Закон №3723-XII) мають право особи, які на день набрання чинності Законом №889-VIII (01.05.2016):

- мають не менше як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України;

- займають посади державної служби та мають не менше як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723- XII та Кабінету Міністрів України.

Під час розгляду справи встановлено, що позивач з 17.12.2014 року отримувала пенсію за вислугу років як працівник освіти. При цьому, за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV позивач вперше звернулась 228.09.2020 року.

Відтак, враховуючи обставини справи суд приходить до висновку, що у даному випадку має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення з одного виду пенсії на інший згідно із частиною 3 статті 45 Закону №1058-IV, а тому має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії - пенсії за віком.

Зазначена позиція суду відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 31.10.2018 року по справі №577/2576/17, висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 31.07.2019 року по справі №720/208/17, від 16.06.2020 року по справі №127/7522/17, від 18.08.2020 року по справі №263/6611/17.

При цьому, суд вважає необґрунтованими та недоведеними доводи представника відповідача стосовно того, що у даному випадку має місце саме переведення позивача з одного виду пенсії на інший та, як наслідок, застосування показника середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення пенсії за вислугу років.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 05.10.2020 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком в частині відмови призначення пенсії за віком, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки (2017, 2018, 2019), що передують року звернення за призначенням пенсії.

Враховуючи встановлені під час розгляду справи порушення прав позивача в цій частині, суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача в цій частині є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 28.09.2020 відповідно до ст.ст.26, 27, 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції, чинній на час звернення за призначенням пенсії за віком, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки (2017, 2018, 2019), що передують року звернення за призначенням пенсії, здійснивши виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 28.09.2020 р.

Стосовно позовних вимог позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області здійснивши виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії однією сумою суд зазначає наступне.

Спосіб виконання дій, які має вчинити за рішенням суду суб`єкт владних повноважень, не визначений в спірних правовідносинах нормативно.

Отже, у випадку набрання чинності рішенням суду про зобов`язання сплатити недоплачену частину пенсії перерахування недоплачених сум буде вважатися належним виконанням судового рішення, як у разі перерахування присудженої суми кількома платежами, так і однією сумою, а повним виконанням рішення суду буде сплата відповідачем всієї недоплаченої різниці.

Таким чином суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даної частини позовних вимог.

Стосовно позовних вимог позивача про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 05.10.2020 в частині відмови ОСОБА_1 виплатити одноразово грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 7-1 розділу Прикінцевих положень Закону №1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788-XII, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 5 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191, грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону №1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788-XII, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з: 1) наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних визначених законодавством посадах; 2) вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також 3) неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.

Водночас, умовою наявності права на отримання вказаної грошової допомоги є не відсутність факту отримання особою будь-якого іншого виду пенсії на момент виходу на пенсію за віком, а відсутність такого факту до моменту виходу на цю пенсію, тобто в будь-який момент до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Слід зазначити і про те, що законодавство не ставить право особи на отримання такої допомоги в залежність від розміру або тривалості отримання нею пенсії та часу її призначення, якщо такі обставини мали місце до виходу на пенсію за віком.

Суд зазначає, що отримання вказаної грошової допомоги визначене законодавцем, як заохочувальний захід щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.

Водночас, судовим розглядом справи встановлено, що за заявою позивача їй з 17.12.2014 роки вже призначалася пенсія за вислугу років як працівнику освіти, виплата якої була припинена 16.01.2015 у зв`язку із працевлаштуванням.

Тобто до призначення позивачу пенсії за віком вона отримувала пенсію за вислугу років як працівник освіти, що позбавляє її права на отримання грошової допомоги на підставі пункту 7-1 розділу Прикінцевих положень Закону №1058-IV.

Зазначена позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 22.02.2018 у справі №310/3774/17, від 27.11.2018 у справі № 328/1619/17(2-а/328/80/17) та від 11.07.2019 у справі №350/294/16-а, від 02.03.2020 року по справі № 175/4084/16-а (2-а/175/86/16).

Відтак, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача в цій частині.

Суд зазначає, що позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій за віком станом на день її призначення відповідно до п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є похідними від першої позовної вимоги, а отже з огляду на висновки суду у даній справі задоволенню також не підлягають.

Стосовно позовних вимог позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасну виплату пенсії з 28.09.2020 згідно з постановою КМУ №159 від 21.02.2001 року суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Як передбачено положеннями ст.2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-III, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Норми аналогічного змісту містяться також у Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.

Згідно з п. 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок № 159) компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Водночас, зі змісту статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-III вбачається, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

При цьому, приписи статті 2, 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-III визначають строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, визначення поняття доходи для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.

У пункті 4 Порядку № 159 визначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів.

З огляду на вищевикладене, слід дійти висновку про те, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи і пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Отже, використане у статті 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-III формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або такий, який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1 - 3 вказаного Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-III дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Вищевказані висновки суду відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 14.05.2020 року у справі №816/379/16 та від 30.09.2020 року у справі № 280/676/19.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що Законом України №2050-ІІІ передбачено право позивача на отримання компенсації втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 257-262, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 05.10.2020 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком в частині відмови призначення пенсії за віком, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки (2017, 2018, 2019), що передують року звернення за призначенням пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Харківській області (, 61022, м. Харків, майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3-під`їзд, 2- поверх) призначити та виплачувати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ) пенсію за віком з 28.09.2020 відповідно до ст.ст.26, 27, 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції, чинній на час звернення за призначенням пенсії за віком, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки (2017, 2018, 2019), що передують року звернення за призначенням пенсії, здійснивши виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 28.09.2020 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Харківській області (, 61022, м. Харків, майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3-під`їзд, 2- поверх) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ) компенсацію за несвоєчасну виплату пенсії з 28.09.2020 згідно з постановою КМУ №159 від 21.02.2001 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, код ЄДРПОУ - 14099344).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Мельников Р.В.