Справа № 380/174/21
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2021-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року справа №380/174/21

Львівський окружний адміністративний суд

у складі головуючої судді Сподарик Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Термено О.А.,

позивач ОСОБА_1 ,

представника позивача Джуфер Б.М.,

представника відповідача Осович В.В.,

розглянувши в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною і скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу,-

В С Т А Н О В И В:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (79019, м. Львів, вул. Липинського, 54) про визнання протиправною і скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 212744 від 03.11.2020 року.

Ухвалою суду від 11.01.2021 відкрито провадження в адміністративній справі за цим позовом та вирішено розглянути таку справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Обґрунтовуючи вимоги позивачем зазначено, що транспортний засіб позивача перевозив сипучий вантаж, який є рухомим під час зміни напрямків руху чи швидкості транспортного засобу та його маса не була сталою під час руху у різних точках автомобіля, і все це не давало можливості, за відсутності відповідної методики зважування, з достовірністю встановити, що перевезення вантажу здійснювалось з перевищенням вагових обмежень. З огляду на викладене вважає, що результати вимірювання, здійснені посадовими особами управління Укртрансбезпеки у Львівській області, не можна вважати достовірними, зважаючи на неможливість встановлення точного показника навантаження на строєну вісь транспортного засобу з сипучим вантажем, а тому визначення вагових параметрів транспортного засобу було здійснено з порушенням положень Порядку № 879, і відповідно результати габаритно-вагового контролю зазначені у акті № 226384 від 25.09.2020 та довідці № 00007886 від 25.09.2020 не можуть братися до уваги при прийнятті рішення про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Ухвалою суду від 09.03.2021 суд ухвалив перейти із спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання. Також судом залучено до участі у справі в якості співвідповідача - Державну служби України з безпеки на транспорті (03135, м. Київ, проспект Перемоги, ).

22.03.2021 за вх. №18780 від відповідача Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки надійшов відзив на позовну заяву, позовні вимог заперечив в повному обсязі, просив суд відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що за результатами габаритно-вагового контролю транспортного засобу марки RENAULT, номерний знак НОМЕР_2 , було встановлено, що загальна маса транспортного засобу становила 39930 кг при нормативно допустимій 40800 кг; навантаження на строєну вісь становило 22750 кг при нормативно допустимому 22000 кг, що підтверджується талоном про зважування від 25.09.2020. Зважування проводилось пересувною автомобільною вагою електронною TBA 20D зав.№16798. Ваги пройшли у встановленому порядку повірку 13.07.2020, що підтверджується свідоцтвом №02Чг-792, яке чинне до 13.07.2021 . Щодо аргументів позивача, про відсутність посилань на вимірювальне або зважувальне обладнання, яке було використане посадовими особами Укртрансбезпеки, зазначає, що жоден нормативно-правовий акт не містить вимоги вказувати у акті, довідці чи іншому документі, виданому на підставі здійснення зважування реквізити ваг (виробник, серійний номер і т.д.), якими таке зважування здійснювалось. Щодо відсутності методики, затвердженої спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології, вказує, що оскільки за змістом ст.4 і 29 Закону України «Про дорожній рух» статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги» визначення порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, і такий механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспорних засобів визначено порядком №879, яким керувався відповідач, вважає, що відповідачем правомірно складено спірний розрахунок плати за проїзд. Звертає також увагу, що в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до уповноважених органів з метою отримання дозволу на рух з перевищенням вагових обмежень чи інформації про відмову від видачі вказаного дозволу уповноваженим органом, зважаючи на специфіку вантажу.

Представники сторін в засідання суду 20.05.2021 з`явилися.

Позивач в засіданні суду позовні вимоги підтримує.

Представник позивача надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Наголошує, що позивач перевозив бетон, де стан рідкий і моживе зміщення на одну вісь колеса, що ваги елекронні хоч і пройшли повірку і є свідоцтво про повірку таких від 13.07.2020, проте згідно сертифікату відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу такий чинний до 31.03.2018, відсутні методика обрахунку і відсутні правові підстави для притягнення позивача до відповідальності, оскільки сумарна вага не перевищує допустиму.

Відповідач позовні вимоги заперечує, наголошує, що оскільки було перевищення ваги на одну вісь і є підстави для прийняття оскаржуваної постанови.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

25.09.2020 на пункті габаритно-вагового контролю, розташованого на автодорозі Київ-Чоп 529км+300м посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Львівській області здійснено перевірку транспортного засобу марки RENAULT Premium 440 номер НОМЕР_2 з напівпричіпом «FELDBINDEREUT 34.3», реєстраційний номер НОМЕР_3 (цистерна). За результатами було складено Акт №226384 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, Акт №0018886 про перевищення транспортним засобом нормативно-вагових параметрів, довідку №00007886 про результати здійснення габаритно-вагового контролю.

На підставі акту про перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів № 0018886 від 25.09.2020 посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Львівській області складено розрахунок № /040 від 25.09.2020 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, згідно якого позивачу нараховано до сплати 55,00 євро.

Як вбачається з акту № 0018886 від 25.09.2020 та довідки № 00007886 від 25.09.2020 посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Львівській області зафіксовано перевищення вагових параметрів на вісь, а саме, замість нормативно допустимих 22 тонн, навантаження становило 22,75 тонн, тобто на 0,75 тонн більше. При цьому повна маса транспортного засобу не перевищувала нормативно допустиму масу та становила 39,93 тонн при нормативно допустимій 40,8 тонни.

На підставі зазначених матеріалів перевірки Управлінням Укртрансбезпеки у Львівській області складено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 212744 від 03.11.2020, відповідно до якої до ФОП ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 1700,00 гривень за порушення законодавства про автомобільний транспорт при наданні послуг з перевезення пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений ст. 39 та 48, відповідальність за яке передбачена ч.1 абз. 3 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Позивач вважає такі дії протиправними та такими, що порушують його права, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, суд зважає на наступне.

Механізм здійснення габаритно-вагового контролю регламентується Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879 (далі - Порядок №879).

Пунктом 3 Порядку №879 встановлено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Крім того, відповідно до п.4 Порядку №403 взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робі т із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування затвердженого Наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України від 10.12.2013 №1007/1207, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.02.2014 за №215/24992, посадові особи Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю:

здійснюють зупинку транспортного засобу для здійснення габаритно-вагового контролю у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) з дотриманням Правил дорожнього руху та Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2013 №422;

видають довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю;

складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30-31-1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю.

Відповідно до підпункту 2 та 3 пункту І Порядку №879 терміни, що вживаються у цьому Порядку, мають таке значення:

вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженого спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології;

великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Згідно пунктів 12, 13 та 14 Порядку №879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Вимоги до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю визначаються Мінінфраструктури.

За результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видасться довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення, а па запит водія міжнародний сертифікат зважування вантажних транспортних засобів, якщо пункт габаритно-вагового контролю уповноважений видавати такі сертифікати.

Відповідно до пункту 21 у разі виявлення факту перевищення хоча б одною вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

У відповідності до підпунктів 2, 3 пункту 2 Порядку №879, вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології; великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Відповідно до пункту 9 розділу 2 Вимог до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю, вагове обладнання повинно забезпечувати осьове зважування у русі і визначати повну масу вантажного транспортного засобу з похибкою не більше ніж 2 відсотки та дискретністю вимірювання в межах технічних характеристик вагового обладнання, визначених виробником. При цьому довідка повинна містити показники зважування, видані спеціалізованим обладнанням по кожній осі окремо, а також підсумок загальної маси шляхом додавання кожної з осей.

Методика, про яку йдеться у пункті 2 Порядку №879 та згідно якої повинен проводитись процес визначення навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології (Укрметртестандартом) не затверджено.

У контексті наведеного потрібно також враховувати, що єдиною методикою виконання вимірювань поосьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів у русі в Україні є лише Методика виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі, розроблена Харківським національним автомобільно-дорожнім університетом Державної служби автомобільних доріг України, затверджена заступником голови Державної служби автомобільних доріг України (Укравтодор), атестована у відповідності з ГОСТ 8.010-99 Національним науковим центром "Інститут Метрології", свідоцтво про атестацію № 02-84-08.

Разом із тим, вказана методика не розповсюджується на транспорті засоби з рідким та сипучим вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу в русі.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного суду у справі №816/2329/13-а (постанова від 12.04.2018), у справі №826/442/13-а (постанова від 16.01.2018), у справі №821/597/17 (постанова від 12.06.2018).

Враховуючи вищевикладене можна дійти висновку, що при здійсненні зважування транспортного засобу з сипучим вантажем, який змінює розподіл навантажень на осі транспортного засобу в русі, результати вимірювання, здійсненні посадовими особами відповідача, не можна вважати достовірними, оскільки такі вимірювання, здійсненні без застосування відповідної Методики, яка б враховувала особливості вантажу, що свідчить про неможливість встановлення достовірного та точного показника навантаження на кожну з осей транспортного засобу з відповідним сипучим вантажем.

Також відповідно до Вимог до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю, пересувний пункт повинен бути укомплектований, поміж іншого, таким технічним обладнанням: комплект пересувних автомобільних ваг для осьового зважування транспортних засобів у русі, до складу якого входять дві вагові платформи, ваговий індикатор у футлярі та чотири вирівнювальні доріжки; комп`ютерна техніка; свідоцтво про повірку ваг та свідоцтво про державну метрологічну атестацію (пункт 3 Розділу II).

Вимірювальне і вагове обладнання пересувного пункту повинно бути атестовано на проведення вимірювань та мати відповідне свідоцтво спеціально уповноваженого органу у сфері метрології (пункт 8 Розділу II).

Відсутність таких документів на пристрій, яким проводилося зважування транспортного засобу, позбавляє можливості перевірити відповідність цього приладу параметрам та технічному стану, що пред`являються до таких пересувних контрольних пунктів.

Також слід зазначити, що відповідно до ч.ч.1-4ст.8 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» у сфері законодавчо регульованої метрології застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам щодо точності, регламентованим для таких засобів, у встановлених умовах їх експлуатації. Експлуатація засобів вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, здійснюється з дотриманням правил застосування таких засобів, встановлених у нормативно-правових актах, і вимог щодо їх експлуатації, встановлених в експлуатаційних документах на такі засоби. Законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, які мають елементи або функції настроювання, повинні мати захист від вільного доступу до зазначених елементів і функцій (включаючи програмне забезпечення) з метою запобігання несанкціонованому втручанню. Законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки дозволяється застосовувати, випускати з виробництва, ремонту та в продаж і видавати напрокат лише за умови їх відповідності цьому Закону та іншим нормативно-правовим актам, що містять вимоги до таких засобів вимірювальної техніки.

Як зазначалось вище, відповідно до п.9 Вимог до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.07.2016 №255, вагове обладнання повинно забезпечувати поосьове зважування у русі і визначати повну масу вантажного транспортного засобу з похибкою не більше ніж 2 % та дискретністю вимірювання в межах технічних характеристик вагового обладнання, визначених виробником.

Таким чином, зазначеним нормативним положенням чітко визначено, що вагове обладнання повинно забезпечувати саме поосьове зважування у русі транспортного засобу, а не у спосіб, який здійснювався на транспортному засобі позивача посадовими особами відповідача.

Крім цього, слід також зазначити, що автомобіль позивача здійснював перевезення цементу, що є сипучим (рідким) вантажем.

Суд вважає обґрунтованою необхідність наявності Методики проведення габаритно-вагового контролю, затвердженої Мінекономрозвитку, якою під час проведення такого контролю повинні керуватись Укртрансбезпека або її територіальні органи. Такі вимоги відносно визначення за допомогою вимірювального (зважувального обладнання) габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології, наявні в підпункті 2 пункту 2 Порядку №879, який на час розгляду справи є чинним.

В свою чергу, існування такої методики і її використання відповідачем під час проведення контрольного зважування автомобіля позивача не доведено жодним чином.

А отже, оскільки транспортний засіб позивача перевозив сипучий вантаж, який є рухомим під час зміни напрямків руху чи швидкості транспортного засобу та його маса не була сталою під час руху у різних точках автомобіля, все це не давало можливості, за відсутності відповідної методики зважування, з достовірністю встановити, що перевезення вантажу здійснювалось з перевищенням вагових обмежень.

Згідно з ч. 1 п. 22.5 Правил дорожнього руху, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Враховуючи те, що транспортний засіб RENAULT Premium 440, реєстраційний номер НОМЕР_2 та спеціалізований напівпричіп FELDBINDER EUT 34.3. реєстраційний номер НОМЕР_3 , який є цистерною, що підтверджується свідоцтвами про державну реєстрацію транспортних засобів НОМЕР_4 та НОМЕР_5 , відповідно нормативно допустима фактична маса транспортного засобу становить 40,8 тони. Згідно відомостей, зазначених у товарно-транспортній накладній № від 25.09.2020 маса завантаженого вантажу становила 27 тон. Згідно довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю № 00007886 від 25.09.2020 та акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 8886 від 25.09.2020, фактична повна маса транспортного засобу становила 39,93 тони при нормативно допустимій масі 40,8 тони.

Тобто, з вищевикладеного вбачається, що перевезення вантажу позивачем здійснювалось без перевищення габаритно-вагових обмежень щодо фактичної маси транспортного засобу, що дозволяє здійснення перевезення без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

В той же час, з огляду на те, що результати вимірювання, здійснені посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Львівській області не можна вважати правильними та достовірними, зважаючи на відсутність спеціальної методики та на неможливість встановлення точного показника навантаження на строєну вісь транспортного засобу з сипучим вантажем, відсутні підстави вважати, що перевезення вантажу здійснювалось з перевищення габаритно-вагових обмежень щодо навантаження на осі транспортного засобу.

З огляду на викладене суд вважає, що висновок посадових осіб Укртрансбезепеки щодо перевищення транспортним засобом позивача нормативних вагових параметрів є необґрунтованим, у зв`язку з чим підстави для застосування до Позивача адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог ч. 1 абз.3 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» об`єктивно відсутні.

Враховуючи викладене, позов ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови слід задовольнити.

Згідно ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Так, згідно ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позовні вимоги задоволено, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки за участі третьої особи Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною і скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки №212744 від 03.11.2020 про застосування адміністративного-господарського штрафу.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з Державної служби України з безпеки на транспорті (03135, м. Київ, проспект Перемоги, ) за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 24.05.2021

Суддя Сподарик Н.І.