Справа № 140/2520/21
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2021-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року ЛуцькСправа № 140/2520/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області) про визнання протиправним та скасування рішення від 11 лютого 2021 року №83 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років; зобов`язання призначити пенсію за вислугу років з 04 лютого 2021 року відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (у редакції до внесення змін Законами України від 02 березня 2015 року №213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", від 24 грудня 2015 року №911-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України"), зарахувавши до стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років, період роботи на посаді фельдшера Луцького приймальника-розподільника Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області з 16 березня 2000 року по 30 квітня 2002 року, а також в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" період роботи на посаді сестри медичної (палатної) ліжок інтенсивної терапії хірургічного відділення Комунального підприємства "Волинський обласний фтизіопульмонологічний медичний центр" Волинської обласної ради з 11 жовтня 2017 року по 31 травня 2020 року і періоди відпусток по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку з 30 травня 2004 року по 29 січня 2007 року та з 09 березня 2008 року по 30 листопада 2010 року.

В обґрунтування позову позивач вказала, що 04 лютого 2021 року звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-ХІІ), однак ГУ ПФУ у Волинській області повідомило про прийняте рішення від 11 лютого 2021 року №83, яким ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відмовлено у зв`язку із недостатністю стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років (цей стаж становить 22 роки 11 місяців 09 днів). При цьому до спеціального стажу роботи не враховано період роботи на посаді фельдшера Луцького приймальника-розподільника Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області (далі - Луцький приймальник-розподільник) з тих підстав, що вказаний заклад не передбачений Переліком закладів та установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 (далі - Перелік закладів та установ №909), а період відпустки по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку зараховано до стажу роботи в одинарному розмірі.

Позивач із прийнятим рішенням не погоджується та вважає його протиправним. Так на день звернення позивача із заявою від 04 лютого 2021 року пункт "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ встановлюває право працівників охорони здоров`я на пенсію за вислугу років незалежно від віку при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Позивач, покликаючись на положення Переліку закладів і установ №909, статтю 60 Закону №1788-ХІІ, вважає, що її стаж роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років, становить не менше 35 років 08 місяців 21 день: 2 роки 01 місяць 15 днів (з 16 березня 2000 року по 30 квітня 2002 року) на посаді фельдшера Луцького приймальника-розподільника; 33 роки 07 місяців 06 днів (з 13 серпня 2003 року по 31 травня 2020 року) на посадах сестри медичної у Волинському обласному територіальному медичному протитуберкульозному об`єднанні (реорганізовано у Комунальне підприємство "Волинський обласний фтизіопульмонологічний медичний центр" Волинської обласної ради; далі - КП "Волинський обласний фтизіопульмонологічний медичний центр"), з яких 16 років 09 місяців 18 днів зараховується у подвійному розмірі.

На думку позивача, оскільки посада фельдшера віднесена до номенклатури спеціальностей середніх медичних працівників, то незалежно від підпорядкування установи, його обов`язки як працівника охорони здоров`я однакові. Також позивач зазначила, що у період роботи в Обласному медичному об`єднанні, КП "Волинський обласний фтизіопульмонологічний медичний центр" вона виконувала безпосереднє обслуговування хворих у туберкульозних закладах за професією, посадою сестри медичної палатної відділення анестезіології та реанімації, сестри медичної палатної відділення анестезіології та інтенсивної терапії, сестри медичної палатної ліжок інтенсивної терапії хірургічного відділення, що передбачені Списком №2, тому стаж підлягає зарахуванню у подвійному розмірі. Не підлягає зменшенню тривалість трудового стажу у періоди відпусток по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку, які також мають бути зараховані у подвійному розмірі.

З урахуванням наведеного позивач просила позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 17 березня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У відзиві на позов відповідач позовні вимоги не визнав (а.с.25-28). В обґрунтування цієї позиції вказав, що за результатами розгляду поданих позивачем документів було встановлено, що спеціальний стаж роботи ОСОБА_1 , який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ, станом на 11 жовтня 2017 року становить 22 роки 11 місяців 09 днів, що є недостатнім для призначення такого виду пенсії. Відповідач зауважив, що до стажу роботи для призначення пенсії за вислугу років зараховується лише робота на тих посадах та в установах і закладах, які визначені у Переліку закладів і установ №909, однак у цьому Переліку відсутній приймальник-розподільник, а отже робота фельдшером у ньому не дає право на призначення пенсії за вислугу років.

На думку відповідача, не підлягають зарахуванню у подвійному розмірі періоди відпустки по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку з 30 травня 2004 року по 29 січня 2007 року та з 09 березня 2008 року по 30 листопада 2010 року. Ці періоди згідно зі статтею 181 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) зараховується до загального та до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю за фактичною тривалістю. Пільги щодо обчислення стажу роботи в деяких медичних закладах (у подвійному розмірі) передбачені статтею 60 Закону України №1788-ХІІ. Однак період перебування осіб, які працюють у вищезгаданих закладах, у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і в додатковій відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею 6 років зараховуються до стажу роботи в одинарному розмірі.

Також відповідач зазначив, що відсутні підстави для зарахування до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, період роботи після 11 жовтня 2017 року. Так відповідно до пункту 2-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV) особам, які на день набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" (набрав чинності 11 жовтня 2017 року) мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону №1788-ХІІ, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом №1788-ХІІ. Тобто, вислуга років для визначення права на пенсію враховується лише по 11 жовтня 2017 року. При цьому пенсія за вислугу років призначається та виплачується при звільненні з роботи, яка дає право на таку пенсію.

Відсутність необхідного спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років (26 років 6 місяців станом на 11 жовтня 2017 року), є підставою для відмови у призначенні пенсії відповідно до пункту 2-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV.

Враховуючи наведене, відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю.

У відповіді на відзив (а.с.42-44) позивач в обґрунтування позовних вимог додатково зазначила, що як зазначено у примітці 5 додатку до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 26 лютого 2001 року №159 "Про затвердження Переліку закладів охорони здоров`я системи МВС України" для надання стаціонарної та амбулаторної медичної допомоги курсантам, слухачам навчальних закладів, особам, які утримуються в ізоляторі для тимчасового тримання, приймальнику-розподільнику, спеціальному приймальнику, у структурі відповідних закладів можуть утворюватися медичні частини, лікарські та фельдшерські здоровпункти. З урахуванням цього та з огляду на характер виконуваної роботи на посаді фельдшера Луцького приймальника-розподільника позивач вважає, що період роботи з 16 березня 2000 року по 30 квітня 2002 року підлягає зарахуванню до стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років. Безпосередня відсутність відповідного закладу у Переліку закладів та установ №909 не може обмежувати право на пенсію відповідно до пункту "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ. Також, на думку позивача, пункт 2-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV не обмежує право на зарахування періоду роботи до спеціального стажу після 11 жовтня 2017 року.

Відповідач заперечення на відповідь на відзив не подав.

Перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 04 лютого 2021 року звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років на підставі пункту "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ (а.с.31). Як видно із розписки-повідомлення (а.с.32), до заяви позивач додала, зокрема, трудову книжку НОМЕР_1 , документи про освіту (диплом НОМЕР_2 ), довідку про заробітну плату для обчислення пенсії від 23 лютого 2021 року №7/39, довідку від 02 жовтня 2020 року №1099/1.6/2-20, що визначає право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років для окремих категорій працівників.

Листом від 19 лютого 2021 року №1658/03-21 ГУ ПФУ у Волинській області повідомило позивача про прийняття рішення від 11 лютого 2021 року №3 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років як працівнику охорони здоров`я відповідно до пункту 2-1 розділу розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV з підстав відсутності необхідного спеціального стажу роботи 26 років 6 місяців станом на 11 жовтня 2017 року (а.с.7-8). Відповідач вказав, що страховий стаж позивача для визначення права на пенсію становить 29 років 07 місяців 04 дні, а стаж, що дає право на пенсію за вислугу років, станом на 11 жовтня 2017 року - 22 роки 11 місяців 09 днів. При цьому період роботи на посаді фельдшера Луцького приймальника-розподільника не враховано до спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, оскільки цей заклад не передбачений Переліком закладів та установ №909; чинним законодавством не передбачено зарахування відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку до стажу, який дає право на призначення пенсії, у подвійному розмірі, а тому ці періоди відпусток враховано за фактичною тривалістю.

Листом ГУ ПФУ у Волинській області від 18 березня 2021 року №2228-1839/Г-02/8-0300/21 на звернення ОСОБА_1 повторно повідомлено про підстави прийнятого рішення за заявою позивача про призначення пенсії (а.с.37-38).

Як видно із розрахунку стажу ОСОБА_1 для призначення пенсії за віком, відповідачем не враховано до спеціального стажу період роботи фельдшера Луцького приймальника-розподільника Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області з 16 березня 2000 року по 30 квітня 2002 року (2 роки 01 місяць 15 днів), період роботи в КП "Волинський обласний фтизіопульмонологічний медичний центр" на посаді сестри медичної палатної відділення анестезіології та інтенсивної терапії, сестри медичної палатної ліжок інтенсивної терапії хірургічного відділення з 12 жовтня 2017 року по 31 травня 2020 року, а періоди відпусток по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку (з 30 травня 2004 року по 29 січня 2001 року 09 березня 2008 року по 30 листопада 2010 року) зараховано за фактичною тривалістю (в одинарному розмірі) (а.с.29-30).

Не погоджуючись із рішенням ГУ ПФУ у Волинській області від 11 лютого 2021 року №3, ОСОБА_1 звернулася до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (стаття 46 Конституції України).

Частиною першою статті 4 Закону №1058-IV передбачено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Згідно з частиноб першою статті 5 Закону №1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються, зокрема, види пенсійних виплат, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат (частина друга статті 5 Закону №1058-IV).

Відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника (частина перша статті 9 Закону №1058-IV).

Абзацом першим пункту 16 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

У свою чергу статтею 5 Закону №1788-ХІІ передбачено призначення за цим законом трудових пенсій: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Умовою призначення пенсії за вислугу років є залишення роботи, яка дає право на цю пенсію (частина перша статті 9 Закону №1788-ХІІ).

Як встановлено статтею 51 Закону №1788-ХІІ, пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Статтею 52 Закону №1788-ХІІ обумовлено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров`я відповідно до пункту "е" статті 55.

Пунктом "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ (в редакції Закону до 01 квітня 2015 року) установлено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Законом України від 02 березня 2015 року №213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (далі - Закон №213-VІІІ) статтю 55 Закону №1788-ХІІ викладено у новій редакції, у тому числі і пункт "е", за змістом якого право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років. Ці зміни набрали чинності з 01 квітня 2015 року.

Законом України від 24 грудня 2015 року №911-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (набрав чинності 01 січня 2016 року; далі - Закон №911-VІІІ) у пункті "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ в абзаці першому слова "незалежно від віку" замінено словами та цифрами "після досягнення 55 років і". Також пункт доповнено абзацами дванадцятим - двадцять п`ятим, які визначають умови виходи на пенсію за вислугу років до досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту.

Рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року №2-р/2019 у справі №1-13/2018 (1844/16, 3011/16) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними законами №213-VIII, №911-VIII.

Пунктом 2 Рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року №2-р/2019 встановлено, що положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними законами №213-VIII, №911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Разом з тим, Законом України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" (далі - Закон №2148-VIII; набрав чинності 11 жовтня 2017 року) розділ ХV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV доповнено пунктом 2-1, згідно з яким особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Також Законом №2148-VIII абзац другий пункту 16 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV викладено в такій редакції: "Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії".

З урахуванням положень пункту 2-1, абзацу другого пункту 16 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для тих осіб, які на день набрання чинності Законом №2148-VIII (тобто, станом на 11 жовтня 2017 року) мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. Такими умовами для працівників охорони здоров`я відповідно до пункту "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ є: наявність не менше 25 років спеціального стажу станом на 01 квітня 2015 року, або не менше 25 років 6 місяців станом на 01 січня 2016 року, чи не менше 26 років 6 місяців станом на 11 жовтня 2017 року.

З огляду на викладене помилковими є доводи позивача про те, що пункт 2-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV не містить застережень щодо визначення спеціального стажу для призначення пенсії за вислугу років після 11 жовтня 2017 року, адже зміни, внесені у розділ ХV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV, імперативно визначають можливість призначення пенсії за вислугу років виключно особам, які станом на 11 жовтня 2017 року мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років.

За змістом пункту "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ законодавець уповноважив Кабінет Міністрів України визначати перелік робіт, посад у закладах й установах охорони здоров`я, виконання яких зараховується до спеціального стажу, необхідного для набуття права на призначання пенсії за вислугу років.

Розділом 2 "Охорона здоров`я" Переліку закладів і установ №909 визначено такі посади: лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) та заклади і установи: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.

Відповідно до примітки 2 Переліку закладів та установ №909 робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Статтею 60 Закону №1788-ХІІ обумовлено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СЛІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Перевіряючи доводи сторін щодо наявності у позивача права на пенсію за вислугу років як працівника охорони здоров`я на підставі пункту "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ, що як уже зазначено вище, обумовлене наявністю спеціального стажу (вислуги років), суд виходить із того, що відповідно до частини другої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи, відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ, є трудова книжка.

Згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_3 (а.с.14-15) ОСОБА_1 16 березня 2000 року по 30 квітня 2002 року працювала на посаді фельдшера Луцького приймальника-розподільника Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області (накази від 16 березня 2000 року №10, від 30 квітня 2002 року №9); з 13 серпня 2003 року вона прийнята на посаду сестри медичної палатної відділення анестезіології та реанімації Волинського обласного територіального медичного протитуберкульозного об`єднання (наказ від 01 серпня 2003 року №23). З 01 червня 2007 року відділення анестезіології та реанімації перейменоване у відділення анестезіології та інтенсивної терапії згідно з наказом від 01 червня 2007 року №29 та 10 лютого 2015 року до трудової книжки внесено запис, згідно з яким посада називається "сестра медична палатна відділення анестезіології та інтенсивної терапії" (наказ від 10 лютого 2015 року №42-од). 27 травня 2019 року Обласне територіальне медичне протитуберкульозне об`єднання реорганізовано шляхом злиття у КП "Волинський обласний фтизіопульмонологічний медичний центр" Волинської обласної ради відповідно до рішення Волинської обласної ради від 20 грудня 2018 року №22/43 згідно з наказом від 27 травня 2019 року №72-од. Також 01 березня 2020 року позивач наказом від 20 лютого 2020 року №161-од переведена на посаду сестри медичної (палатної) ліжок інтенсивної терапії хірургічного відділення, звідки вона звільнена за угодою сторін 31 травня 2020 року (наказ від 21 травня 2020 рок№340-од).

У трудовій книжці містяться записи про підтвердження права ОСОБА_1 на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 згідно з наказами Обласного територіального медичного протитуберкульозного об`єднання від 14 грудня 2006 року №59-од; від 13 грудня 2011 року №58-од, 12 грудня 2016 року №103-од. Разом з тим, у розглядуваному випадку мова йде про наявність у позивача права на пенсію за вислугу років згідно з пунктом "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ, а не на пільгових умовах за Списком №2.

Відповідач період роботи ОСОБА_1 з 16 березня 2000 року по 30 квітня 2002 року (2 роки 01 місяць 15 днів) на посаді фельдшера Луцького приймальника-розподільника не зарахував до спеціального стажу у зв`язку із відсутністю такого виду закладу у Переліку закладів і установ №909 (розділ 2).

Право на набуття пенсії за вислугу років, передбаченої пунктом "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ, пов`язане не тільки з місцем роботи - закладом охорони здоров`я, а й з посадою, яку обіймає працівник, - лікарі та середній медичний персонал.

Відповідач не оспорює той факт, що позивач у період з 16 березня 2000 року по 30 квітня 2002 року працювала фельдшером, тобто належала до середнього медичного персоналу. Водночас у Переліку закладів і установ №909 (розділ 2) відсутній такий заклад як приймальник-розподільник Міністерства внутрішніх справ України (МВС України).

Зі змісту листа Департаменту з питань режиму та службової діяльності МВС України від 19 березня 2021 року №Г-6249/11 (а.с.45) на звернення ОСОБА_1 повідомлено, що за інформацією Департаменту охорони здоров`я та реабілітації МВС України у 2000-2002 роках заклади охорони здоров`я МВС України входили до складу управлінь та головних управлінь МВС України. Наказом МВС України від 24 лютого 2001 року №159 (втратив чинність згідно з наказом від 04 листопада 2003 року №1296) затверджено Перелік закладів охорони здоров`я системи МВС України (а.с.46). У примітці 5 Переліку зазначено, що для надання стаціонарної та амбулаторної медичної допомоги курсантам, слухачам навчальних закладів, особам, які утримуються в ізоляторі для тимчасового утримання, приймальнику-розподільнику, спеціальному приймальнику, у структурі відповідних закладів можуть створюватися медичні частини, лікарські та фельдшерські здоровпункти. Фельдшерські здоровпункти віднесено до амбулаторно-поліклінічних закладів охорони здоров`я МВС України.

У Переліку закладів і установ №909 значаться амбулаторно-поліклінічні заклади, робота на посадах середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посади) у яких дає право на пенсію за вислугу років. При цьому відповідно до примітки 2 Переліку закладів і установ №909 робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим Переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

З огляду на наведене, враховуючи займану посаду (фельдшер), що належить до посад середнього медичного персоналу, та виконувану функцію, яка покладається на фельдшерські здоровпункти, які є амбулаторно-поліклінічними закладами охорони здоров`я МВС України, на думку суду, можливо зарахувати період роботи позивача на посаді фельдшера Луцького приймальника-розподільника з 16 березня 2000 року по 30 квітня 2002 року (2 роки 01 місяць 15 днів) до стажу, що дає право на пенсію за вислугу років.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для зарахування періодів відпустки позивача по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку з 30 травня 2004 року по 29 січня 2007 року та з 09 березня 2008 року по 30 листопада 2010 року у подвійному розмірі до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, суд виходить із такого.

Частиною третьою статті 56 Закону №1788-ХІІ передбачені види трудової діяльності, що зараховуються до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зокрема, пунктом "ж" вказаної норми встановлено, що до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Згідно з частиною другою статті 181 КЗпП України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Отже, період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку зараховується як до загального, так і до стажу роботи за спеціальністю, тобто вказаний період зараховується до роботи у сфері охорони здоров`я, який у свою чергу, зараховується у стаж роботи за вислугу років.

Водночас, пільги по обчисленню стажу за роботу в деяких медичних закладах передбачено статтею 60 Закону №1788-ХІІ. Зокрема, вказаною нормою Закону №1788-ХІІ передбачено, що робота в інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник повинен виконувати доручену йому роботу особисто і не має права передоручати її виконання іншій особі, за винятком випадків, передбачених законодавством (стаття 30 КЗпП України).

Отже, робота в розумінні статей 21, 30 КЗпП України є виконання певних дій працівником в межах трудових правовідносин за трудовим договором.

Аналіз наведених норм прав свідчить про те, що пільги, передбачені статтею 60 Закону №1788-ХІІ, стосуються саме часу фактичного виконання роботи в деяких медичних закладах, вказаних у цій статті, тому, на думку суду, період перебування осіб, які працюють у цих закладах, у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку зараховується до спеціального стажу роботи, проте в одинарному розмірі.

Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 29 березня 2019 року у справі №314/404/17.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням наведеного не має підстав для зарахування позивачу у подвійному розмірі періоду, щодо якого виник спір.

Разом з тим, з урахуванням стажу на посаді фельдшера Луцького приймальника-розподільника (2 роки 01 місяць 15 днів) та безспірного стажу (22 роки 11 місяців 15 днів) у позивача на станом 11 жовтня 2017 року недостатньо стажу для призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ. Підстави для зарахування періоду роботи позивача з 12 жовтня 2017 року по 31 травня 2020 року до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до викладених вище у цьому рішенні висновків суду про призначення такого виду пенсії особам, стосовно яких станом на 11 жовтня 2017 року виконуються вимоги щодо вислуги років, відсутні.

Отже, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 11 лютого 2021 року №83 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, що прийняте у зв`язку із відсутністю необхідного стажу, який дає право на пенсію за вислугу років (25 років станом на 01 квітня 2015 року, або не менше 25 років 6 місяців станом на 01 січня 2016 року, чи не менше 26 років 6 місяців станом на 11 жовтня 2017 року).

В адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності (стаття 9 КАС України), який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин). Отже, суд здійснює розгляд справи у межах заявлених позовних вимог - про визнання протиправним та скасування рішення від 11 лютого 2021 року №83 (основна вимога) та про зобов`язання вчинити дії - зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області призначити позивачу пенсію за вислугу років з 04 лютого 2021 року, зарахувавши певні періоди роботи до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років (похідна вимога).

Оскільки суд відмовляє в задоволенні основної вимоги, то відсутні підстави й для задоволення взаємопов`язаної похідної вимоги. Таким чином, в задоволенні позову належить відмовити.

Зважаючи на те, що суд відмовляє у задоволенні позову, то підстави для відшкодування позивачу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22 В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк