Справа № 120/4589/20
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2021-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/4589/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Воробйова І.А.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

20 травня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Матохнюка Д.Б. Боровицького О. А. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Стаднік Л. В.,

представника відповідача - Літвіна С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до Міністерства оборони України, комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, 3-я особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Вінницький обласний військовий комісаріат про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
До суду надійшов позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до Міністерства оборони України, комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про:

- визнання протиправним та скасування рішення комісії про відмову у призначені одноразової грошової допомоги членам сім`ї померлого старшого сержанта ОСОБА_4 , викладену у пункті 3 протоколу засідання комісії № 78 від 14.06.2019 р.;

- зобов`язання Міністерство оборони України призначити та виплатити передбачену статтею 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей одноразову грошову допомогу у разі смерті військовослужбовця ОСОБА_4 у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня року, в якому здійснюватиметься виплата, в рівних частках матері ОСОБА_1 та сину ОСОБА_3 .

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов"язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову у призначені одноразової грошової допомоги членам сім"ї померлого старшого сержанта ОСОБА_4 викладне у пункті 3 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов"язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №78 від 14.06.2019 р.

Зобов"язано Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у разі смерті військовослужбовця ОСОБА_4 у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня року, в якому настала загибель (смерть), в рівних частках матері ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) та сину - ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2 ).

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач по справі подав апеляційну скаргу в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції від 20 січня 2021 року та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Вимоги апеляційної скарги відповідач мотивує тим, що оскільки ОСОБА_4 на день його смерті вже не був військовослужбовцем, то відсутні підстави для виплати позивачу одноразової грошової допомоги. Відповідач звертає увагу на те, що правове регулювання спірних правовідносин було змінено лише 13.10.2018 року, коли набрали чинності зміни до ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Таким чином вважають, що лише з цієї дати члени сім`ї, звільнених з військової служби, отримали право на призначення та виплату одноразової допомоги.

З апеляційною скаргою звернулися також ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 , в якій просять суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог та прийняти в цій часті нову постанову про задоволення позовних вимог.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги вказують, що з метою ефективного захисту порушеного права на виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.16 "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", суд першої інстанції повинен тлумачити вказану норму на їх користь та зобов`язати Міністерство оборони України здійснити виплату з урахуванням розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня року, в якому здійснюватиметься виплата.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_3 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 11.06.2013 р. та свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 , виданого 23.09.1999р. - ОСОБА_5 (після розірвання шлюбу ОСОБА_1 ) є матір`ю ОСОБА_4 .

Згідно довідки в/ч НОМЕР_6 № 01/44/66 від 9.02.2016 р. старший сержант ОСОБА_4 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

На підставі наказу командира військової частини польової пошти НОМЕР_7 № 245 від 8.11.2016 р. старший сержант ОСОБА_4 звільнений наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_7 від 28.09.2016 р., посаду здав і направлений на зарахування на військовий облік до Козятинського РВК. Із 08.11.2016 р. виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Згідно свідоцтва серії НОМЕР_8 ОСОБА_4 помер

ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявами про виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку із загибеллю (смертю) сина ОСОБА_4 (для першої) та батька дитини (для другої).

За наслідком розгляду поданої заяви, Вінницький військовий обласний комісаріат направив ОСОБА_1 відповідь від 30.05.2018 р., у якій повідомив, що документи щодо можливості призначення та виплати одноразової грошової допомоги із відповідним висновком направлені для розгляду і прийняття відповідного рішення до Департаменту фінансів Міністерства оборони України. Зазначено, що ОСОБА_4 , згідно відповідного наказу, виключено зі списків особового складу військової частини, тобто до дня смерті. Отже на час смерті він не був військовослужбовцем. Відтак, посилаючись на положення статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей вказав, що виплата одноразової грошової допомоги проводиться у разі смерті саме військовослужбовця, а не осіб звільнених зі служби.

22.08.2018 року Вінницький обласний військовий комісаріат адресував ОСОБА_1 та ОСОБА_2 лист за № 12/2321, яким повернув документи щодо розгляду питання про призначення одноразової грошової допомоги членам сім`ї померлого ОСОБА_4 . При цьому, з посиланням на пункт 10 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.213 р. №975, вказав на неповний комплект документів.

19.04.2019 р. ОСОБА_1 звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про виплату грошової допомоги у зв`язку із смертю сина ОСОБА_4 , оскільки його смерть пов`язана із захистом України. До заяви додано низку документів.

23.04.2019 р. Вінницький військовий обласний комісаріат листом за № 12/046 повідомив ОСОБА_1 , що старшого сержанта ОСОБА_4 виключено зі списків частини до дня смерті, а отже на час смерті він не був військовослужбовцем, що не передбачає виплату одноразової грошової допомоги. Водночас вказано, що заява з документами буде направлена на розгляд засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум.

Вінницький ВОВК листом № 12/1996 від 29 липня 2019 р. повідомив ОСОБА_1 , що згідно протоколу № 78 від 14.06.2019 р. комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, прийнято рішення про відмову у призначені одноразової грошової допомоги матері та сину, в зв`язку із тим, що старший сержант ОСОБА_4 на день смерті не був військовослужбовцем.

Не погоджуючись із таким рішенням комісії, позивачі звернулись із цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку прийнятому судом першої інстанції рішенню колегія суддів враховує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання одноразової грошової допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві урегульоване нормами статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у редакції на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у редакції на час виникнення спірних правовідносин, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктами 1,2 частини другої цієї статті Закону визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що допомога виплачується не тільки у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження, а й у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби не залежно від часу звільнення з військової служби.

В апеляційній скарзі Міністерство оборони України наголошує, що відмовляючи у виплаті грошової допомоги відповідач виходив з того, що допомога призначається членам сімей загиблих (померлих) військовослужбовців, а не осіб, звільнених з військової служби.

Разом з цим, колегія суддів вказує, що визначальним є той факт, що військовослужбовець під час або у зв`язку з виконанням ним обов`язків військової служби захворів, внаслідок чого помер. Допомога у такому випадку призначається незалежно від того, чи була особа військовослужбовцем на час смерті. Факт наявності статусу військовослужбовця на час смерті має значення лише у випадку загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постанові від 06 лютого 2018 року у справі № 761/18099/15-а .

Норми статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку з складністю їх конструкції допускають неоднозначне трактування, внаслідок чого і виник спір. Проте, на переконання суду інше тлумачення вказаної норми, ніж зазначене судом, не відображало б мети законодавця при прийнятті цього закону.

Якби законодавець пов`язував право сім`ї на допомогу лише з фактом смерті (загибелі) особи, яка була військовослужбовцем на час смерті, він би обмежився запровадженням норм про наявність відповідного права у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження.

Натомість, закон містить також і положення про наявність права на допомогу у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби. Отже, можна зробити висновок, що в такому випадку допомога призначається незалежно від часу звільнення з військової служби.

Встановлено, що на день смерті ОСОБА_4 дійсно не був військовослужбовцем, проте його захворювання, яке призвело до смерті, було безпосередньо пов`язане із виконанням ним обов`язків військової служби.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у редакції на час виникнення спірних правовідносин, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктами 1,2 частини другої цієї статті Закону визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби.

Згідно зі статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у редакції на час виникнення спірних правовідносин, у випадках, зазначених у підпунктах 1- 3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Положеннями частини дев`ятої статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у редакції на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Ці положення кореспондуються з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служб у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок № 975), яку було прийнято на виконання частини другої статті 16-2 та пункту дев`ятого статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Аналіз зазначених норм свідчить про те одноразова грошова допомога за своєю правовою природою є гарантованою державою соціальною допомогою, яка виплачується зокрема членам сім`ї військовослужбовця у разі, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, в тому числі після звільнення такої особи з військової служби.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постанові від 28.01.2020 р. у справі № 2240/2957/18.

Щодо розміру прожиткового мінімуму, який слід застосовувати при проведені виплати, колегія суддів зазначає.

У відповідності до статей 16, 16-2 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі смерті військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби), що настала внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби.

Положення частини дев`ятої статті 16-3 Закону № 2011-XII містить відсилочну норму, за якою порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається саме Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до пункту 3 Порядку № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Згідно підпункту 1 пункту 4 Порядку № 975, одноразова грошова допомога призначається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

При цьому, за змістом пункту 5 Порядку № 975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, рівними частками членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста.

Отже, Порядок виплати одноразової грошової допомоги також визначає розмір та прожитковий мінімум , який слід застосувати при проведені відповідної виплати.

В контексті наведеного, суд зауважує, що календарним роком є проміжок часу з 1 січня по 31 грудня, який триває 365 або 366 (у високосному році) календарних днів.

Суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що до обрахунку одноразової допомоги слід брати прожитковий мінімум встановлений законом для працездатних осіб станом на 1 січня саме календарного року, в якому настала смерть військовослужбовця, тобто, у досліджуваному випадку, саме станом на 1 січня 2017 року.

З урахуванням наведеного колегія суддів вказує про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги позивачів та позовних вимог щодо виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 1 січня року, в якому здійснюватиметься виплата.

При цьому, судом першої інстанції вірно не взято до уваги посилання позивачів на рішення Верховного Суду у справі № 2240/2957/18 від 28.01.2020 р., стосовно застосування прожиткового мінімуму станом на 1 січня року, в якому настала смерть або в якому б здійснювалась виплата, в аналогічних спірних правовідносинах. Верховний Суд надавав правову оцінку та висловив свою позицію лише щодо наявності самого права на виплату одноразової допомоги у випадку смерті осіб звільнених з військової служби.

У п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09 грудня 1994 року Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відтак, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано частково задовольнив позовні вимоги, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ч.1ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Міністерства оборони України, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 24 травня 2021 року.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Матохнюк Д.Б. Боровицький О. А.