Справа № 420/4317/21
Суддя: Кравченко М.М.
Дата ухвалення: 2021-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4317/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Кравченка М.М.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Об'єднання співвласників «СІМЕКС» багатоквартирних будинків № № 3, 3а, 3б по провулку Дунаєва до Одеської міської ради, третя особа: Департамент комунальної власності Одеської міської ради, про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії, -

СУТЬ СПОРУ:

Об'єднання співвласників «СІМЕКС» багатоквартирних будинків № № 3, 3а, 3б по провулку Дунаєва звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Одеської міської ради, третя особа: Департамент комунальної власності Одеської міської ради, в якій просило: визнати протиправною бездіяльність Одеської міської ради, яка полягає в ухиленні від прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,9670 га, кадастровий номер :45:001.0001, цільове призначення 02.03 - для будівництва і обслуговування багатоквартирних житлових будинків, та передачу її у постійне користування Об'єднанню співвласників «СІМЕКС» багатоквартирних будинків №№ 3, 3А, 3Б по провулку Дунаєва; зобов'язати Одеську міську раду вчинити певні дії в межах повноважень органу місцевого самоврядування та способом встановленим законом - розглянути на найближчому пленарному засіданні Одеської міської ради клопотання Об'єднання співвласників «СІМЕКС» багатоквартирних будинків № № 3, 3А, 3Б по провулку Дунаєва про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,9670 га, кадастровий номер :45:001:0001, та передачу її у постійне користування для будівництва і обслуговування багатоквартирних житлових будинків за адресою: місто Одеса, Приморський район, провулок Дунаєва, 3, 3А, 3Б, та прийняти відповідне рішення згідно ч.6 ст.123 Земельного кодексу України.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне. Згідно рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів № 87 від 22.02.1997 за кошти інвесторів - фізичних осіб Товариство з обмеженою відповідальністю «Сімекс» збудувало на відведеній земельній ділянці житловий комплекс багатоквартирних будинків № 3, № 3А, № 3Б по провулку Дунаєва в місті Одесі, прийнятих в експлуатацію Актами Державної приймальної комісії, затвердженими розпорядженнями Приморської районної адміністрації від 21.01.1999 № 40, від 16.07.1999 № 913, від 28.07.2000 № 724. Після завершення будівництва, забудовник передав всі квартири та нежитлові приміщення житлового комплексу у власність інвесторів із проведенням державної реєстрації прав останніх в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. 16.10.2000 багатоквартирні будинки передані забудовником в управління (на баланс) Об'єднанню співвласників «СІМЕКС» багатоквартирних будинків 3А, 3Б по провулку Дунаєва, створеному 05.09.2000 власниками квартир та нежитлових приміщень, про що складено Акти приймання-передачі житлового комплексу. 16.10.2000 забудовник передав об'єднанню земельну ділянку, яка перебувала у постійному користуванні забудовника на підставі Державного акта на право постійного користування землею ІІ-ОД № 000456 від 10.09.2001, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 168. 07.12.2000 забудовник - ТОВ «Сімекс» припинено шляхом ліквідації та вилучено з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, що підтверджується довідкою Головного управління статистики в Одеській області від 31.03.2017 № 03.3-12/563. 04.04.2019 Державний акт на право постійного користування землею ІІ-ОД №000456 від 10.09.2001 скасовано рішенням Приморського районного суду м. Одеси по справі № 522/16963/18, яке набрало законної сили та повністю виконано. Згідно рішення загальних зборів від 29.10.2014 співвласники доручили ОСББ «СІМЕКС» провести процедуру оформлення права на земельну ділянку, на якій розташовано житловий комплекс об'єднання та його прибудинкова територія. На виконання рішення загальних зборів від 29.10.2014, ОСББ «СІМЕКС» звернулось до Одеської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність співвласників багатоквартирного будинку земельної ділянки за адресою: м. Одеса, провулок Дунаєва в місті Одесі, орієнтованим розміром 0,8949 га, для будівництва і обслуговування багатоквартирних житлових будинків. Рішенням Одеської міської ради № 6697-IV від 16.04.2015, позивачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,8949 га, за адресою: місто Одеса, провулок Дунаєва 3, 3А, 3Б в оренду, для експлуатації і обслуговування будинку та прибудинкової території. Рішенням Одеської міської ради № 6606-VII від 16.09.2020 внесено зміни до рішення № 6697-ІV від 16.04.2015 року «Про надання дозволу Об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку «С1МЕКС» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,8949 га, за адресою: місто Одеса, провулок Дунаєва 3, 3А, 3Б в оренду, для експлуатації і обслуговування будинку та прибудинкової території», а саме: у назві тексту найменування юридичної особи «ОБ'ЄДНАННЯ СПІВВЛАСНИКІВ БАГАТОКВАРТИРНОГО «СІМЕКС» змінено на «ОБ'ЄДНАННЯ СПІВВЛАСНИКІВ «СІМЕКС» БАГАТОКВАРТИРНИХ БУДИНКІВ №№ 3, 3А, 3Б ПО ПРОВУЛКУ ДУНАЕВА»; у назві та тексті змінено площу земельної ділянки з « 0,8949 га» на « 0,9697 га»; у назві та тексті виключено слова «в оренду». На підставі вказаних рішень Одеської міської ради Комунальним підприємством «Одеським міським землевпорядним центром» був виготовлений проект землеустрою, згідно з яким сформована земельна ділянка площею 0,9670 га, цільове призначення за кодом КВЦПЗ 02.03 - Для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, присвоєно їй кадастровий номер :45:001:0001, та зареєстровано в Державному земельному кадастрі, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру № НВ-020від 20.10.2020. Проект пройшов процедуру погодження всіма уповноваженими органами, передбаченими ст.186 ЗК України та отримав позитивні висновки, що підтверджується висновком Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради від 20.04.2018 року №08-11/1511-80пз, висновком Експерта державної експертизи про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 07.04.2020 № 4169/82-20, Витягом з Державного земельного кадастру про державну реєстрацію земельної ділянки. 01.02.2020 супровідним листом за вих. № 077/21 погоджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,9670 га, кадастровий номер :45:001.0001, та передачу її Об'єднанню співвласників «СІМЕКС» багатоквартирних будинків №№ 3, 3А, 3Б по провулку Дунаєва, для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, за адресою: місто Одеса, Приморський район, провулок Дунаєва, 3, 3А, 3Б, позивач направив до Одеської міської ради із клопотанням про затвердження цього проекту та передачу даної земельної ділянки у постійне користування об'єднанню співвласників на підставі ч.1 ст.42 ЗК, як організації, яка здійснює управління будинками. Однак, 14.02.2021 листом за № 01-18/102,202-09-02 Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, представника позивача повідомлено, що станом на теперішній час Кабінетом Міністрів України не затверджено нормативно-правовий акт, який врегульовує порядок передачі безоплатно у власність або у постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку земельних ділянок, тому нібито розгляд питання щодо передачі ОСББ «СІМЕКС» земельної ділянки у постійне користування на теперішній час не є можливим. Позивач вважає, що бездіяльність відповідача є протиправною, оскільки Департамент комунальної власності не наділений повноваженнями стосовно прийняття рішень про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки, питання про відведення земельної ділянки ОСББ «СІМЕКС» на пленарному засіданні Одеської міської ради не розглянуто та відповідно рішення по суті порушеного питання не прийнято в порушення вимог ч.6 ст.123 ЗК України.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 року позовну заяву Об'єднання співвласників «СІМЕКС» багатоквартирних будинків № № 3, 3а, 3б по провулку Дунаєва до Одеської міської ради, третя особа: Департамент комунальної власності Одеської міської ради, про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії було прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що клопотання позивача про затвердження проекту землеустрою було розглянуто уповноваженим на це суб'єктом, тоді як відсутність законодавчого визначеного порядку надання співвласникам багатоквартирного будинку у постійне користування земельних ділянок комунальної власності виключає правові передумови для прийняття міською радою рішення з наведеного питання. Уповноваженим виконавчим органом міської ради з питань земельних правовідносин є Департамент комунальної власності Одеської міської ради, до компетенції якого належить попередній розгляд заяв про передачу у приватну власність чи користування земельних ділянок комунальної власності. Клопотання ОСББ «СІМЕКС» було розглянуто уповноваженим на це міською радою виконавчим органом у сфері земельних правовідносин - Департаментом комунальної власності Одеської міської ради, за результатом чого заявнику надано повну та вичерпну відповідь. Одеська міська рада акцентує увагу на неможливості застосування до спірних правовідносин за аналогією закону загальних положень земельного законодавства щодо передачі земельних ділянок іншим особам, оскільки для передачі таких земель в постійне користування співвласників багатоквартирних будинків регламентовано спеціальний порядок, який має визначатися Кабінетом Міністрів України. Нормами земельного законодавства не передбачено можливості передачі у власність чи користування окремим співвласникам багатоквартирних будинків земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний жилий будинок, або її частини.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку, що Земельним Кодексом України визначено виключну підставу, за якої можлива відмова у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Рішення по суті порушеного питання не прийнято. Всупереч наведених вимог законодавства України у галузі земельних правовідносин, відповідач не розглянув на пленарному засіданні міської ради питання про затвердження проекту землеустрою та відведення на підставі ч.1 ст.42 ЗК України земельної ділянки ОСББ «СІМЕКС». Відсутність рішення Одеської міської ради про надання земельної ділянки у користування або відмову у наданні в межах встановленого законом двотижневого строку свідчить про її протиправну бездіяльність.

В запереченнях відповідач вказує, що з метою встановлення окремого порядку передачі земельних ділянок об'єднанням співвласників багатоквартирних будинків законодавець свідомо наділив Кабінет Міністрів України повноваженнями із розроблення та складення такого порядку. Вказана норма є імперативною та не передбачає будь-яких перехідних положень щодо її застосування до прийняття Кабінетом Міністрів України вказаного порядку та не може визначатися органами місцевого самоврядування на власний розсуд. Натомість, на сьогодні порядок, який би визначав механізм передачі прибудинкової території у власність або постійне користування співвласників багатоквартирного будинку, Кабінетом Міністрів України не визначено. Одеська міська рада повторно акцентує увагу на неможливості застосування до спірних правовідносин за аналогією закону загальних положень земельного законодавства щодо передачі земельних ділянок іншим особам, оскільки для передачі таких земель в постійне користування співвласників багатоквартирних будинків регламентовано спеціальний порядок, який має визначатися Кабінетом Міністрів України. Враховуючи зміст заяви, тип суб'єкта звернення та законодавче урегулювання порушеного питання, відносини, що склались між Одеською міською радою та ОСББ «СІМЕКС», регламентуються саме ст.42 Земельного кодексу України, якою не передбачається вирішення порушеного питання на пленарному засіданні сесії міської ради, тоді як підготовка висновків щодо надання земельних ділянок комунальної власності належить до повноважень саме виконавчих органів міських рад. За таких обставин виконавчі органи міських рад виступають окремими суб'єктами у сфері земельних відносин, наділеними законом повноваженнями, з розгляду звернень щодо передачі земельних ділянок комунальної власності.

В поясненнях третя особа зазначає, що відповідно до приписів ч.1, 2 ст.11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами міських рад їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи міських рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади. Як вбачається з п.1.1., 1.2. Положення про Департамент комунальної власності Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 10.06.2020 року № 6036-VІІ, Департамент комунальної власності Одеської міської ради є виконавчим органом Одеської міської ради, який забезпечує реалізацію місцевої політики у сфері управління, ефективного використання та збереження майна комунальної власності територіальної громади м. Одеси, є органом приватизації територіальної громади м. Одеси та реалізує повноваження Одеської міської ради у сфері регулювання земельних відносин у межах, визначених Одеською міською радою. Департамент звертає увагу на те, що у даній справі відсутній факт протиправної бездіяльності, так як рішення, що було викладено у вигляді листа Департаменту від 17.02.2021 року № 01-18/102,202-09-0, було надано компетентним у вирішенні даного питання органом, що є активною формою поведінки суб'єкта владних повноважень.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Об'єднання співвласників «СІМЕКС» багатоквартирних будинків № № 3, 3а, 3б по провулку Дунаєва 08.08.2013 року звернулося до Одеської міської ради з метою передачі в користування земельної ділянки площею 0,8949 га за адресою: м. Одеса, пров. Дунаєва, 3, 3А, 3Б, на якій розміщено житловий комплекс, для експлуатації і обслуговування будинку та прибудинкової території.

16.04.2015 року Одеською міською радою було прийнято рішення № 6697-VІ «Про надання дозволу об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку «СІМЕКС» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,8949 га, за адресою: м. Одеса, пров. Дунаєва, 3, 3А, 3Б, в оренду, для експлуатації і обслуговування будинку та прибудинкової території».

03.02.2016 року Одеською міською радою було прийнято рішення № 378-VII «Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 16.04.2015 року № 6697-VI «Про надання дозволу об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку «СІМЕКС» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,8949 га, за адресою: м. Одеса, пров. Дунаєва, 3, 3А, 3Б, в оренду, для експлуатації і обслуговування будинку та прибудинкової території», яким з назви та тексту рішення виключено слова «в оренду».

16.09.2020 року Одеською міською радою було прийнято рішення № 6606-VII «Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 16.04.2015 року № 6697Л/І «Про надання дозволу об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку «СІМЕКС» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,8949 га, за адресою: м. Одеса, пров. Дунаєва, 3, 3А, 3Б, в оренду, для експлуатації і обслуговування будинку та прибудинкової території», яким площу земельної ділянки з « 0,8949 га» змінено на « 0,9697 га».

На замовлення Об'єднання співвласників «СІМЕКС» багатоквартирних будинків № № 3, 3а, 3б по провулку Дунаєва Комунальним підприємством «Одеським міським землевпорядним центром» був виготовлений проект землеустрою, згідно з яким сформована земельна ділянка площею 0,9670 га, цільове призначення за кодом КВЦПЗ 02.03 - Для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, присвоєно їй кадастровий номер :45:001:0001 та зареєстровано в Державному земельному кадастрі, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру № НВ-020 від 20.10.2020 року.

Проект землеустрою був погоджений уповноваженими органами, що підтверджується висновком Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради від 20.04.2018 року № 08-11/1511-80пз та висновком Експерта державної експертизи про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 07.04.2020 року № 4169/82-20, Витягом з Державного земельного кадастру про державну реєстрацію земельної ділянки.

01.02.2021 року Об'єднання співвласників «СІМЕКС» багатоквартирних будинків № № 3, 3а, 3б по провулку Дунаєва звернулося до Одеської міської ради з клопотанням про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,9670 га (кадастровий номер :45:001:0001) за адресою: м. Одеса, пров. Дунаєва, 3, 3А, 3Б, цільове призначення - 02.03 для будівництва і обслуговування багатоквартирних житлових будинків.

Департамент комунальної власності Одеської міської ради у відповідь на вказане звернення листом від 17.02.2021 року № 01-18/102,202-09-02 повідомив Об'єднання співвласників «СІМЕКС» багатоквартирних будинків № № 3, 3а, 3б по провулку Дунаєва, що «станом на теперішній час Кабінетом Міністрів України не затверджено нормативно-правовий акт, який врегульовує порядок передачі безоплатно у власність або у постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку земельних ділянок».

Відповідно до ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно з ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» об'єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об'єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна; співвласники багатоквартирного будинку - власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» об'єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов'язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

Відповідно до ч.2 ст.382 Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно з положеннями ст.89 Земельного кодексу України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку; г) співвласників багатоквартирного будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Відповідно до п. «д» ч.2 ст.92 Земельного кодексу України права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч.1 ст.122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з ч.1 ст.123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання). Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою. Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу. Земельні ділянки державної та комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна, що перебувають у державній чи комунальній власності, передаються особам, зазначеним у пункті «а» частини другої статті 92 цього Кодексу, лише на праві постійного користування.

Відповідно до ч.2 ст.123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч.ч.3-4 ст.123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об'єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Умови і строки розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок визначаються договором, укладеним замовником з виконавцем цих робіт відповідно до типового договору. Типовий договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки затверджується Кабінетом Міністрів України. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є вичерпними та не потребують додаткового розширеного тлумачення.

Відповідно до ч.6 ст.123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Згідно з ч.12 ст.123 Земельного кодексу України рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Відповідно до ч.15 ст.123 Земельного кодексу України підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Зміна типу акціонерного товариства або перетворення акціонерного товариства в інше господарське товариство не є підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою або технічної документації із землеустрою.

Згідно з ч.16 ст.123 Земельного кодексу України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

З урахуванням зазначеного, підстави для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є вичерпними та не потребують додаткового розширеного тлумачення.

Відповідно до ч.1 ст.42 Земельного кодексу України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

Згідно з ч.2 ст.42 Земельного кодексу України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.3 ст.42 Земельного кодексу України порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Таким чином, зазначеними нормами передбачено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому, Кабінетом Міністрів України не визначено порядку передачі безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку.

Разом з цим, посилання Одеської міської ради, як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог, що клопотання Об'єднання співвласників «СІМЕКС» багатоквартирних будинків № № 3, 3а, 3б по провулку Дунаєва про затвердження проекту землеустрою було розглянуто уповноваженим на це суб'єктом - Департаментом комунальної власності Одеської міської ради, за результатами чого заявнику надано повну та вичерпну відповідь, суд вважає необґрунтованими та безпідставними, що здійснені з невірним тлумаченням норм законодавства.

Згідно з ч.1 ст.25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно з ч.1 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до ч.2 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

За таких обставин, відмова в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки повинна оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі рішення Одеської міської ради.

В даних спірних правовідносинах позивач звернувся не із зверненням, а із відповідною заявою (клопотанням), за наслідками розгляду якої орган місцевого самоврядування мав би прийняти відповідне управлінське рішення, в той час як структурний підрозділ (виконавчий орган) останнього направив позивачу відповідь у формі листа.

Суд зазначає, що відсутність належним чином оформленого рішення Одеської міської ради про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки чи відмову у його затвердженні свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був прийняти за законом.

Таким чином, наданий лист від 17.02.2021 року № 01-18/102,202-09-02 не може сприйматися судом як належна відмова у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

З урахуванням зазначеного, Одеська міська рада в особі виконавчого органу, відмовляючи фактично листом Об'єднанню співвласників «СІМЕКС» багатоквартирних будинків № № 3, 3а, 3б по провулку Дунаєва у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, діяла не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онер'їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своєму рішення по справі Yvonne van Duyn v.Home Office зазначив, що «принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії». З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За таких обставин, на думку суду, в даному випадку за відсутності належним чином оформленого рішення про відмову в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, саме бездіяльність Одеської міської ради щодо прийняття рішення за результатами розгляду клопотання Об'єднання співвласників «СІМЕКС» багатоквартирних будинків № № 3, 3а, 3б по провулку Дунаєва про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,9670 га, кадастровий номер :45:001:0001, та передачу її у постійне користування для будівництва і обслуговування багатоквартирних житлових будинків за адресою: місто Одеса, Приморський район, провулок Дунаєва, 3, 3А, 3Б, є протиправною.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року), Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб'єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов'язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов'язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне зобов'язати Одеську міську раду повторно розглянути клопотання Об'єднання співвласників «СІМЕКС» багатоквартирних будинків № № 3, 3а, 3б по провулку Дунаєва про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,9670 га, кадастровий номер :45:001:0001, та передачу її у постійне користування для будівництва і обслуговування багатоквартирних житлових будинків за адресою: місто Одеса, Приморський район, провулок Дунаєва, 3, 3А, 3Б, та прийняти відповідне рішення по цьому клопотанню з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

Суд вважає, що саме такий спосіб захисту порушеного права позивача з боку відповідача є належним та достатнім в даному випадку.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.ч.3-4 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Керуючись Конституцією України, ст.ст.2, 77, 90, 139, 242-246, 250 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Об'єднання співвласників «СІМЕКС» багатоквартирних будинків № № 3, 3а, 3б по провулку Дунаєва (пров. Дунаєва, 3, м. Одеса, 65044, ідентифікаційний код 25831535) до Одеської міської ради (пл. Думська, 1, м. Одеса, 65026, ідентифікаційний код 26597691), третя особа: Департамент комунальної власності Одеської міської ради (вул. Артилерійська, 1, м. Одеса, 65039, ідентифікаційний код 26302595), про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Одеської міської ради щодо прийняття рішення за результатами розгляду клопотання Об'єднання співвласників «СІМЕКС» багатоквартирних будинків № № 3, 3а, 3б по провулку Дунаєва про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,9670 га, кадастровий номер :45:001:0001, та передачу її у постійне користування для будівництва і обслуговування багатоквартирних житлових будинків за адресою: місто Одеса, Приморський район, провулок Дунаєва, 3, 3А, 3Б.

3. Зобов'язати Одеську міську раду повторно розглянути клопотання Об'єднання співвласників «СІМЕКС» багатоквартирних будинків № № 3, 3а, 3б по провулку Дунаєва про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,9670 га, кадастровий номер :45:001:0001, та передачу її у постійне користування для будівництва і обслуговування багатоквартирних житлових будинків за адресою: місто Одеса, Приморський район, провулок Дунаєва, 3, 3А, 3Б, та прийняти відповідне рішення по цьому клопотанню з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

4. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

5. Стягнути з Одеської міської ради () на користь Об'єднання співвласників «СІМЕКС» багатоквартирних будинків № № 3, 3а, 3б по провулку Дунаєва () судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя М.М. Кравченко