Справа № 280/3167/20
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2021-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

24 травня 2021 року

м. Київ

справа № 280/3167/20

адміністративне провадження № К/9901/16388/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним і скасування рішення наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Запорізької обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора, в якому просив: визнати протиправним і скасувати рішення створеної Генеральним прокурором кадрової комісії №1 від 02 квітня 2020 року №7 про неуспішне проходження ним атестації у зв`язку з неявкою; визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Запорізької області від 24 квітня 2020 року про звільнення його з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області; поновити на займаній або рівнозначній посаді, яку він займав станом на 24 квітня 2020 року та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 02 квітня 2020 року №7 «Про неуспішне проходження прокурором атестації у зв`язку з неявкою». Визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Запорізької області від 24 квітня 2020 року №693к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 27 квітня 2020 року. Поновлено позивача в Запорізькій обласній прокуратурі на посаді, рівнозначній посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області з 28 квітня 2020 року. Стягнуто з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28 квітня по 04 грудня 2020 року у розмірі 180 232,47 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Позивачем подано заяву про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви про відшкодування таких витрат.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2021 року скасовано ухвалу суду першої інстанції та прийнято нове рішення яким стягнуто солідарно з бюджетних асигнувань Запорізької обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн.

30 квітня 2021 року Офіс Генерального прокурора подав касаційну скаргу на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права, просить переглянути та скасувати судове рішення на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Заявник зазначив, що неправильне застосування судами норм матеріального права полягає у помилковому тлумаченні судом апеляційної інстанції статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», а порушення процесуального права - у недотриманні судом вимог статей 246, 322 КАС України. Крім того, Офіс Генерального прокурора послався на незастосування судом апеляційної інстанції висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду у справах №№809/1466/15, 716/155/17, 813/1422/17, 0240/2505/18-а, 757/52466/18-а.

Разом з тим, аналізуючи зміст оскаржуваного судового рішення Верховним Судом установлено, що в ньому відсутні будь-які посилання на положення статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» про «помилкове тлумачення», якої зазначає відповідач. Крім того, у зазначених заявником прикладах справ №№809/1466/15, 813/1422/17, 0240/2505/18-а та 757/52466/18-а (на висновки Верховного Суду, у яких він послався) відсутні будь-які висновки щодо застосування положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Водночас, вказана норма лише дає визначення поняття гонорару та критерії його розміру, а у цій справі спірним є не розмір гонорару, а сума правничої допомоги, заявлена позивачем до стягнення.

Крім того, посилання відповідача на висновки Верховного Суду у справі №716/155/17 є помилковими, оскільки у цій справі питання щодо розміру правничої допомоги взагалі не вирішувалося і висновки Верховного Суду з цього приводу у судовому рішенні відсутні.

Наведені заявником аргументи щодо порушення судом апеляційної інстанції процесуальних норм, також не приймаються судом касаційної інстанції, оскільки положення статей 246 (зміст рішення) та 322 (зміст постанови суду апеляційної інстанції) КАС України, на які послався заявник як на підставу оскарження судових рішень, є загальними і не відносяться до виключних підстав, за яких судове рішення може бути оскаржене в касаційному порядку відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Інші аргументи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі та неповного з`ясування обставин справи судом апеляційної інстанцій.

Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, Офіс Генерального прокурора не виклала передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржувані судові рішення можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Лише загальні посилання на неваідповідність висновкам Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

За таких обставин, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України. Тому питання поновлення пропущеного процесуального строку не вирішується Верховним Судом.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2021 року про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним і скасування рішення наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу повернути особі, яка її подала.

2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Уханенко