Справа № 640/26650/20
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2021-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

25 травня 2021 року м. Київ № 640/26650/20
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Бояринцевої М.А., розглянувши позовну заяву

ОСОБА_1
доГенерального Штабу Збройних Сил України
про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії
В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Генерального штабу Збройних Сил України та просить суд:

- визнати протиправними дії Генерального штабу Збройних Сил України щодо не виплати всіх сум належних ОСОБА_1 у день звільнення (невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учасника бойових дій у сумі 28110,27 грн.);

- зобов`язати Генеральний штаб Збройних Сил України на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за затримку повного розрахунку при звільненні (невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учасника бойових дій у сумі 28110,27 грн.) за період з 31.08.2018 по 22.09.2020.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідачем порушено строки повного розрахунку з ним при звільненні, а відтак наявні підстави для застосування положень статей 116, 117 Кодексу законів про працю України та стягнення середнього заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні за період з 31.08.2018 по 22.09.2020.

В той же час, представником відповідача подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду. Вказане клопотання мотивовано тим, що позивачем пропущено строк звернення до суду із даним адміністративним позовом та не подано клопотання про його поновлення.

Вирішуючи клопотання про залишення позовної заяви без розгляду суд враховує наступне.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до пункту 17 частини 1 статті 4 КАС України публічною службою є, зокрема, військова служба.

Спірні правовідносини виникли у зв?язку з невиплатою позивачу у день звільнення з військової служби грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учасника бойових дій.

Таким чином, за характером спірних правовідносин і їх суб?єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Відповідно до частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною 5 статті 122 КАС України.

Водночас частиною 1 статті 233 КЗпП України, яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, встановлено норму про те, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Про необхідність застосування тримісячного строку позовної давності для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався, офіційно розтлумачено і в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу.

Проте слід мати на увазі, що відповідно до статей 3 і 221 КЗпП України в порядку, передбаченому главою XV цього Кодексу, підлягають розгляду індивідуальні трудові спори працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої приналежності.

За приписами частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України справи, що виникають з трудових правовідносин, суди розглядають у порядку цивільного судочинства. При цьому норми Цивільного кодексу України визначають загальну позовну давність тривалістю у три роки (стаття 257) та передбачають можливість установлення законом для окремих видів вимог спеціальної позовної давності (стаття 258), яка може бути скороченою або більш тривалою за загальну позовну давність.

Виходячи з цього, встановлений у частині 1 статті 233 КЗпП України тримісячний строк є скороченим строком позовної давності, в межах якого працівник може звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з вимогою про вирішення трудового спору.

Натомість строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п?ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців.

Усталеною є позиція Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, щодо яких виник спір.

Отже, з огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою частини 5 статті 122 КАС України, застосуванню у спірних правовідносинах частина перша статті 233 КЗпП України не підлягає.

В постанові Верховного Суду від 11.02.2021 у справі №240/532/20 суд відступив від висновку щодо застосування частини 1 статті 233 КЗпП України для обчислення строку звернення до адміністративного суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, викладеному в постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року (справа №806/2164/16), від 11 лютого 2020 (справа №420/2934/19), від 13 березня 2019 року (справа №813/1001/17), одночасно погодившись із висновком щодо застосування частини 5 статті 122 КАС України у подібних правовідносинах, викладеному в постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року (справа №815/2681/17) і від 22 січня 2020 року (справа №620/1982/19).

Відступаючи у цій справі від висновку Верховного Суду, який викладено у постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року (справа №806/2164/16), від 11 лютого 2020 (справа №420/2934/19), від 13 березня 2019 року (справа №813/1001/17), Верховний Суд вказав, що відповідно до сформованої практики такий перелік судових рішень не є вичерпним.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17 зазначила, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Підсумовуючи вищевикладене суд констатує, що строк звернення до суду в межах даної адміністративної справи становить один місяць, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Як свідчать матеріали справи, відповідно до витягу із наказу начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 14.08.2018 № 440, відповідно п. 2 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», звільнено з військової служби у запас за пп «к» полковника ОСОБА_1 , старшого офіцера відділу автотранспортних перевезень автотранспортного управління Тилу Збройних Сил України.

Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.08.2018 №166 позивач з 31.08.2018 був виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.05.2020 у справі №640/17287/19 визнано протиправними дії Генерального штабу Збройних Сил України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за періоди 2015 рік. 2016 рік, 2017 рік, 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 31.08.2018 року.

Зобов`язано Генеральний штаб Збройних Сил України нарахувати та виплати ОСОБА_1 компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за періоди 2015 рік. 2016 рік. 2017 рік. 2018 рік. виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 31.08.2018 року.

Зобов`язано Генеральний штаб Збройних Сил України надати ОСОБА_1 довідку-розрахунок про нараховану та виплачену компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за періоди 2015 рік. 2016 рік. 2017 рік. 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 31.08.2018 року.

22.09.2020 на виконання вище вказаного рішення Генеральним штабом Збройних Сил України проведено розрахунок із позивачем.

В той же час, із даним адміністративним позовом позивач звернувся 26.10.2020, тобто через один місць і три дні після проведення з ним остаточного розрахунку.

У постанові Верховного Суду від 05.08.2020 №177/1163/16-ц суд вказав, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В даному випадку суд вважає, що пропуск строку звернення позивачем до суду із даним адміністративним позовом на 3 дні приводить до надмірного формалізму та матиме наслідком неправомірне обмеження права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду.

При цьому, інші доводи викладені відповідачем у відповідному клопотанні, у тому числі щодо обчислення строку звернення до суду із дня звільнення позивача та обізнаності щодо порушення його прав саме із цієї дати, суд залишає поза увагою, оскільки стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку є триваючим порушенням, припинення якого настає саме із дати остаточного розрахунку із працівником, а тому і строк звернення до суду слід обчислювати із дати такого розрахунку.

Керуючись ст. 2, 4, 5, 122, 123, 240, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання представника Генерального штабу Збройних Сил України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, б. 6, ) про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвала окремо не оскаржується, проте заперечення на неї можуть бути викладенні сторонами за наслідком апеляційного оскарження рішення по суті.

Суддя М.А. Бояринцева