Справа № 320/2686/20
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2021-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2021 року справа №320/2686/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Київській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області №123 о/с від 19.02.2020 в частині притягнення інспектора сектору реагування патрульної поліції №3 Обухівського відділу поліції ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області №66 о/с від 28.02.2020 в частині звільнення зі служби в поліції інспектора сектору реагування патрульної поліції №3 Обухівського відділу поліції ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 ;

- поновити старшого лейтенанта ОСОБА_1 на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції №3 Обухівського відділу поліції ГУНП в Київській області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.03.2020 по дату ухвалення судового рішення ;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті компенсації за невикористані 18 днів щорічної відпустки за 2019 рік, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 02.03.2020 по дату ухвалення судового рішення.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що наказами Головного управління Національної поліції у Київській області від 19.02.2020 №123 та від 28.02.2020 №66 о/с ОСОБА_1 було притягнено до дисциплінарної відповідальності та звільнено зі служби в поліції за порушення службової дисципліни, статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, статей 8, 18, 37,64 Закону України "Про Національну поліцію", Правил етичної поведінки поліцейських, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не а автоматичному режимі, Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які полягали у нескладанні стосовного громадянина ОСОБА_2 адміністративних матеріалів за порушення вимог Правил дорожнього руху, що призвело до уникнення останнім притягнення до адміністративної відповідальності, не використанні боді-камери під час виконання службових обов`язків, здійснення вчинку, який призвів до зменшення авторитету поліції у суспільстві, не складанні протоколу про здійснення тимчасового обмеження фактичного володіння річчю, не доповіді керівництву відділу поліції про здійснення такого обмеження

Позивач не погоджується з правомірністю його звільнення та стверджує, що матеріали службового розслідування не містять доказів на підтвердження порушення ОСОБА_1 службових обов`язків.

Також позивач наголосив на тому, що відповідач всупереч вимогам Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ, не ознайомив ОСОБА_1 з висновком службового розслідування.

Крім того, позивач зазначив, що звільнення його зі служби в поліції відбулося під час його тимчасової непрацездатності, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Також позивач звернув увагу на те, що відповідач на здійснив з ОСОБА_1 остаточного розрахунку під час його звільнення та не виплатив йому компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2019 рік.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.04.2020 відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що у ході проведення службового розслідування встановлено, що 21.01.2020 під час здійснення превентивних заходів у м.Українка, Обухівського району, Київської області по вул. Будівельників співробітники поліції, у тому числі ОСОБА_1 , зупинили автомобіль марки BMW номерний знак на іноземній реєстрації НОМЕР_1 під керуванням громадянина ОСОБА_2 та встановили відсутність у водія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та полісу обов`язкового цивільного страхування.

У подальшому вказаний автомобіль ОСОБА_2 у супроводженні працівників поліції, у тому числі ОСОБА_1 , перемістив на територію поліцейської станції у м.Українка, де і залишив, а ключі передав працівникам поліції.

Відповідач зазначив, що ОСОБА_1 , незважаючи на вимоги Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, не здійснив складання будь-яких адміністративних документів щодо ОСОБА_2 , у зв`язку з чим останній уникнув притягнення до адміністративної відповідальності.

Крім того, позивач не використав боді-камеру під час виконання службових обов`язків, не склав протокол про здійснення тимчасового обмеження фактичного володіння річчю та не доповів керівництву відділу поліції про здійснення такого обмеження.

На думку відповідача, невчинення позивачем вказаних дій свідчить про неналежне виконання ОСОБА_1 посадових обов`язків, а тому застосування до позивача на підставі спірних наказів дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є правомірним та обґрунтованим.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.12.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.01.2021.

У судове засідання, призначене на 19.01.2021, з`явились позивача, представник позивача та представники відповідачів.

Присутній у судовому засіданні 19.01.2021 позивач заявив клопотання про здійснення подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження.

Присутній у судовому засіданні 19.01.2021 представник відповідача проти вказаного клопотання не заперечував.

Згідно з частиною третьою статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

На підставі наведеного, враховуючи клопотання позивача, усною ухвалою суду від 19.01.2021, проголошеною без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, вирішено здійснювати подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Обухівським РВ ГУ МВС України у Київській області 03.07.2007 (т.1, а.с.66).

Як вбачається з послужного списку, позивач проходив службу: у період з 09.11.2010 по 24.10.2011 - у Збройних Силах України; у період з 01.12.2011 по 06.11.2015 - в органах внутрішніх справ; з 07.11.2015 по 14.04.2016 - в органах Національної поліції; з 15.04.2016 по 02.03.2020 - займав посаду інспектора сектору реагування патрульної поліції №3 Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області (т.1, а.с.145-150).

З матеріалів справи вбачається, що 22.01.2020 до Головного управління Національної поліції в Київській області надійшла доповідна записка заступника начальника управління - начальника ВІОС ГУНП в Київській області підполковника поліції ОСОБА_3 (т.1, а.с.112) про те, що під час моніторингу засобів масової інформації у всесвітній мережі "Інтернет", в соціальній мережі "Facebook" виявлено критичну публікацію спілки "АвтоЄвроСила щодо вимагання неправомірної вигоди окремими працівниками Обухівського ВП ГУНП в Київській області у громадянина ОСОБА_2 за повернення останньому транспортного засобу.

Переглядом вказаної публікації, зі слів громадянина ОСОБА_2 встановлено, що близько 03:00 год. 21.01.2020 працівники групи реагування патрульної поліції (дані поліцейських не зазначаються) зупинили автомобіль марки BMW номерний знак на іноземній реєстрації НОМЕР_1 під керуванням громадянина ОСОБА_2 та мотивуючи перебування зазначеного транспортного засобу на території України незаконним, помістили його на територію поліцейської станції у м.Українка Обухівського ВП ГУНП в Київській області, після чого у денний час почали телефонувати ОСОБА_4 та пропонувати вирішити питання щодо повернення йому автомобіля шляхом надання грошових коштів у сумі 10000,00 грн.

Того ж дня працівниками ВІОС УКЗ ГУНП в Київській області з метою з`ясування всіх обставин події було здійснено виїзд до Обухівського ВП ГУНП в Київській області, під час чого встановлено, що інспектор СРПП №3 Обухівського ВП ГУНП в Київській області старший лейтенант поліції ОСОБА_1 та поліцейський СРПП №3 старший сержант поліції ОСОБА_5 , перебуваючи на добовому чергуванні під час здійснення превентивних заходів у м.Українка, Обухівського району, Київської області по вул.Будівельників, з метою здійснення перевірки зупинили автомобіль марки BMW номерний знак на іноземній реєстрації НОМЕР_1 під керуванням громадянина ОСОБА_2 , який зі слів поліцейського на прохання надати документи на право керування транспортним засобом, повідомив, що їх у нього немає.

У подальшому, вищевказаний автомобіль ОСОБА_2 у супроводженні працівників поліції перемістив на територію поліцейської станції у м.Українка, де залишив автомобіль, а ключі зі слів ОСОБА_2 передав працівникам поліції, після чого вони, вони на службовому автомобілі відвезли його до місця проживання.

Надалі, зі слів ОСОБА_2 , у ранковий час та протягом дня ОСОБА_1 йому було здійснено декілька телефонних дзвінків з пропозицією забрати автомобіль за грошову винагороду у сумі 10000,00 грн.

Під час перебування в Обухівському ВП ГУНП в Київській області працівниками ВІОС УКЗ ГУ було встановлено, що будь-які адміністративні матеріали відносно ОСОБА_2 не складались, документація за фактом вилучення транспортного засобу не готувалась, чергова частина та старший зміни про проведення перевірки автомобіля марки BMW номерний знак на іноземній реєстрації НОМЕР_1 не формувались.

Крім того, під час перевірки встановлено, що всі вищевказані події на портативну бодікамеру працівниками поліції не фіксувались, оскільки вона була вимкнута.

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 22.01.2020 №109 "Про призначення службового розслідування" призначено службове розслідування за інформацію, викладеною у доповідній записці підполковника поліції ОСОБА_3 .

Пунктом 2 вказаного наказу для проведення службового розслідування створено дисциплінарну комісію у складі: голови - інспектора відділу інспекції з особового складу УКЗ ГУНП в Київській області капітана поліції ОСОБА_6 ; членів комісії: т.в.о. начальника сектору кадрового забезпечення Обухівського ВП ГУНП в Київській області капітана поліції ОСОБА_7 ; інспектора відділу груп реагування патрульної поліції УГІД ГУНП в Київській області майора поліції ОСОБА_8 .

Пунктом 4 вказаного наказу визначено на час проведення службового розслідування відсторонити від виконання службових обов`язків (посади) інспектора сектору реагування патрульної поліції №3 Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області рядового ОСОБА_1 (а.с.111).

За результатами проведення службового розслідування дисциплінарною комісією було складено висновок від 07.02.2020, затверджений начальником Головного управління Національної поліції в Київській області полковником поліції ОСОБА_9 07.02.2020 (т.1, а.с.133-140).

У вказаному висновку зазначено, що у ході проведення службового розслідування встановлено, що 21.01.2021 під час моніторингу засобів масової інформації у всесвітній мережі "Інтернет", в соціальній мережі "Facebook" виявлено публікацію спілки "АвтоЄвроСила щодо вимагання неправомірної вигоди окремими працівниками Обухівського ВП ГУНП в Київській області у громадянина ОСОБА_2 за повернення останньому транспортного засобу.

Переглядом вказаної публікації, зі слів ОСОБА_2 встановлено, що близько 03:00 год. 21.01.2020 працівники групи реагування патрульної поліції (дані поліцейських не зазначаються) зупинили автомобіль марки BMW номерний знак на іноземній реєстрації НОМЕР_1 під керуванням громадянина ОСОБА_2 та мотивуючи перебування зазначеного транспортного засобу на території України незаконним, помістили його на територію поліцейської станції у м.Українка Обухівського ВП ГУНП в Київській області.

Надалі, працівники поліції у денний час почали телефонувати ОСОБА_2 та пропонувати вирішити питання щодо повернення його автомобіля шляхом надання грошових коштів у сумі 10000,00 грн.

У ході проведення службового розслідування встановлено, що відповідно до "Книги нарядів" вказаного відділу поліції інспектор СРПП №3 Обухівського ВП ГУНП в Київській області старший лейтенант поліції ОСОБА_1 та поліцейський СРПП №3 Обухівського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_5 20.01.2020 о 08:00 год. заступили на чергування до складу автопатруля Обухівського ВП ГУ "Образ-101" на службовому автомобілі марки "Peugeot 301" номерний знак НОМЕР_3 (на синьому фоні) по забезпеченню публічної безпеки та наглядом за дорожнім рухом на території Обухівського району та м.Обухові.

Того ж дня, начальником СРПП №4 Обухівського ВП ГУНП в Київській області капітаном поліції ОСОБА_10 та на той час тимчасово виконуючим обов`язки заступника начальника відділу поліції, а на теперішній час - заступником начальника Обухівського ВП ГУНП в Київській області майором поліції ОСОБА_11 з вказаними працівниками було проведено цільовий інструктаж.

21.01.2020 близько 04:00 год. під час здійснення превентивних заходів у м.Українка, Обухівського району, Київської області по вул.Будівельників відповідно до підпункту 10 пункту 1 статті 35 Закону України "Про Національну поліцію" ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зупинили автомобіль марки BMW номерний знак на іноземній реєстрації НОМЕР_1 під керуванням громадянина ОСОБА_2 .

Зі слів ОСОБА_1 та ОСОБА_5 під час перевірки документів у водія було встановлено, що у нього були відсутні свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та поліс обов`язкового цивільного страхування.

Разом з тим, ОСОБА_2 запевнив працівників поліції, що підвезе вказані документи протягом години, на що вони погодились.

У подальшому, вищевказаний автомобіль ОСОБА_2 у супроводженні працівників поліції, перемістив на територію поліцейської станції у м.Українка, де і залишив, а ключі зі слів ОСОБА_2 передав працівникам поліції, після чого вони на службовому автомобілі підвезли його до площі Шевченка в м.Українка.

У висновку зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , незважаючи на вимоги Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, не склали будь-які адміністративні документи щодо ОСОБА_2 , у зв`язку з чим останній уникнув притягнення до адміністративної відповідальності.

Аналізом пояснення ОСОБА_2 , яке було надано працівникам Обухівського ВП ГУ встановлено, що останній приблизно рік тому в Хмельницькій області придбав автомобіль марки BMW номерний знак на іноземній реєстрації НОМЕР_1 у чоловіка на ім`я ОСОБА_12 .

Надалі, автомобіль постійно перебував тільки у користуванні ОСОБА_2

21.02.2020 приблизно 4 годин ранку ОСОБА_2 , керуючи зазначеним автомобілем в м.Українка, був зупинений екіпажем патрульної поліції, нібито за погане освітлення номерного знаку.

Однак, ОСОБА_2 не згоден з діями працівників поліції, оскільки на момент зупинки підсвітка номерного знаку працювала.

Надалі, поліцейські почали вимагати у ОСОБА_2 документи та реєстраційний талон на транспортний засіб.

ОСОБА_2 , перебуваючи під моральним тиском, надав працівникові поліції на вимогу документи, на що останній зазначив, що є порушення у зв`язку із чим автомобіль необхідно відігнати на територію майданчику для тимчасового затримання транспортних засобів, який знаходиться по вул.Юності, 26а.

Перегнавши автомобіль за вказівкою працівників поліції, ОСОБА_2 виявив, що за вказаною адресою знаходиться станція поліції в м.Українка.

Після цього, працівники поліції змусили передати їм ключі від автомобіля та підписати невідомі йому документи, однак ніяких копій ОСОБА_2 надано не було.

Також, працівники поліції повідомили ОСОБА_2 , що для того, щоб забрати автомобіль йому необхідно заплатити гроші в сумі 10000,00 грн. до вечора того ж дня.

Надалі, ОСОБА_2 у відповідь на неправомірні дії поліцейських вирішив звернутися за допомогою до громадської організації та поліції.

Надалі, протягом дня ОСОБА_1 здійснив декілька телефонних дзвінків ОСОБА_2 з пропозицією забрати автомобіль за грошову винагороду у сумі 10000,00 грн.

Так, з метою підтвердження вказаних фактів було встановлено, що ОСОБА_1 користується мобільним номером - НОМЕР_4 .

Вивчення історії вхідних та вихідних дзвінків збереженої на мобільному телефоні ОСОБА_2 встановлено, що ОСОБА_1 дійсно 21.01.2020 о 08:57 год., 08:42 год., 09:50 год. та о 10:53 год. телефонував останньому з вказаного мобільного номеру.

Хоча під час попереднього встановлення всіх обставин події, ОСОБА_1 заперечував вказаний факт.

У висновку зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 обмеживши ОСОБА_2 у володінні транспортним засобом, відповідний протокол не склали та керівництву про вказаний акт не доповіли.

Крім того, під час перевірки встановлено, що всі вищевказані події на портативну боді-камеру працівниками поліції не фіксувались, оскільки вона була вимкнута та відеозапис не проводився.

У ході проведення службового розслідування, з метою забезпечення права на захист, було запропоновано ОСОБА_1 та ОСОБА_13 надати пояснення з приводу вищевказаних подій, однак останні відмовились від надання пояснень у відповідності до ст.63 Конституції України.

Інформація щодо порушення службової дисципліни викладена у рапорті ОСОБА_13 , який останній підготував, однак до чергової служби відділу поліції так і не передав.

Окрім того, у ході проведення службового розслідування встановлено, що факт причетності до вчинення кримінальних правопорушень діючих працівників правоохоронних органів (ГУНП в Київській області), а саме до вимагання неправомірної вигоди, призвів до значного розголосу у засобах масової інформації, що в свою чергу, призвело до значного зниження авторитету поліції серед населення (https://www.facebook.com/AESUkraine/videos/10322/?so=permalink&rv=telated videos, https://www.youtube.com/watch?v=uOMRBFAiNA) та інші.

Опитаний ОСОБА_10 пояснив, що 20.01.2020 він заступив на добове чергування у якості відповідального від керівництва Обухівського ВП ГУ.

У ході проведення інструктажу було перевірено зовнішній вигляд особового складу, наголошено на своєчасному прибутті на місце подій, ввічливому та тактовному спілкуванні з громадянами.

Також ОСОБА_10 зазначив, що окремо на цільовому інструктажі було наголошено на отриманні боді-камер та користування світлоповертаючими жилетами.

Після проведення інструктажу, наряди отримали вогнепальну зброю, спеціальні засоби, автомобілі, службові планшети та виїхали на патрулювання.

Також ОСОБА_10 зазначив, що він спільно з СОГ відділу поліції виїздив на всі повідомлення та неодноразово під час добового чергування спілкувався з двома нарядами ГРПП, які заступили на добове чергування.

Разом з тим, ОСОБА_10 зазначив, що 21.01.2020 о 08:00 год. під час здачі чергування ніхто не доповів йому про зупинку автомобіля марки BMW в м.Українка, а також про те, що його було залишено на території поліцейської станції.

ОСОБА_14 про вказану подію повідомив 21.01.2020 приблизно о 17:00 год. черговий по Обухівському відділу поліції.

Також ОСОБА_10 зазначив, що ОСОБА_1 користується номером мобільного - НОМЕР_4 .

У висновку зазначено, що опитаний ОСОБА_11 пояснив, що 20.01.2020 він спільно з ОСОБА_10 проводив цільовий інструктаж працівникам Обухівсього ВП ГУ, які заступали на добове чергування.

У ході проведення інструктажу було перевірено зовнішній вигляд особового складу, наголошено на своєчасному прибутті на місце подій, ввічливому та тактовному спілкуванні з громадянами та наголошено на отриманні боді-камер, користуванні світлоповертаючими жилетами та необхідності дотримання мір особистої безпеки.

Опитаний старший інспектор-черговий СРПП №3 Обухівського ВП ГУНП в Київській області капітан поліції ОСОБА_15 пояснила, що 20.01.2020 о 08:00 год. вона заступила на чергування у якості оперативного чергового відділу.

Інструктаж добовим нарядом було проведено заступником начальника відділу поліції ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .

Також ОСОБА_15 у своєму поясненні вказала, що на добове чергування разом з нею заступили два наряди ГРПП, черед яких "Образ 101" у складі ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

Про факт затримання автомобіля марки BMW іноземної реєстрації ОСОБА_1 та ОСОБА_13 не повідомляли, зі спецлінії "102" інформація не надходила.

Також за час добового чергування ОСОБА_15 не отримувала повідомлень з даного приводу від цивільних громадян.

У висновку вказано, що аналізуючи матеріали службового розслідування, за інформацією викладеною у доповідній записці заступника начальника управління - начальника ВІОС УКЗ ГУНП в Київській області підполковника поліції ОСОБА_3 щодо можливих порушень службової дисципліни окремими працівниками Обухівського ВП ГУНП в Київській області можливо зробити висновок, що інформація, викладена у ній, частково знайшла своє підтвердження.

У діях окремих працівників працівниками Обухівського ВП ГУНП в Київській області встановлено порушення вимог чинного законодавства, нормативно-правових актів, які регламентують діяльність поліції.

У діях інспектора сектору реагування патрульної поліції №3 Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 вбачається порушення статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, статей 8, 18, 37, 64 Закону України "Про Національну поліцію", Правил етичної поведінки поліцейських, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, що виразилось у не складанні стосовного громадянина ОСОБА_2 адміністративних матеріалів за порушення вимог Правил дорожнього руху, що призвело до уникнення останнім притягнення до адміністративної відповідальності, не використанні боді-камери під час виконання службових обов`язків, здійснення вчинку, який призвів до зменшення авторитету поліції у суспільстві, не складанні протоколу про здійснення тимчасового обмеження фактичного володіння річчю, не доповіді керівництву відділу поліції про здійснення такого обмеження.

Вказана подія стала можливою у зв`язку з низькими морально-діловими якостями та низькою правосвідомістю ОСОБА_1 , що унеможливлює його подальшу службу в поліції.

Дисциплінарна комісія у висновку зазначила про необхідність звільнення інспектора сектору реагування патрульної поліції №3 Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 за вчинення вказаних вище порушень.

19.02.2021 Головним управлінням Національної поліції в Київській області прийнято наказ №123 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУ НП в Київській області", пунктом 1 якого за порушення службової дисципліни, статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, статей 8, 18, 37, 64 Закону України "Про Національну поліцію", Правил етичної поведінки поліцейських, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, що виразилось у нескладанні стосовного громадянина ОСОБА_2 адміністративних матеріалів за порушення вимог Правил дорожнього руху, що призвело до уникнення останнім притягнення до адміністративної відповідальності, не використанні боді-камери під час виконання службових обов`язків, здійснення вчинку, який призвів до зменшення авторитету поліції у суспільстві, не складанні протоколу про здійснення тимчасового обмеження фактичного володіння річчю, не доповіді керівництву відділу поліції про здійснення такого обмеження, інспектора сектору реагування патрульної поліції №3 Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції (т.1, а.с.17-19).

На підставі вказаного наказу 28.02.2020 Головним управлінням Національної поліції в Київській області було прийнято наказ №66 о/с про звільнення зі служби в поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0054414), інспектора сектору реагування патрульної поліції №3 Обухівського відділу поліції, за пунктом 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) частини 1 статті 77, з 02.03.2020.

Станом на день звільнення вислуга років - 09 років 02 місця та 18 днів.

Кількість невикористаних днів щорічної відпустки у році звільнення - 06 (т.1, а.с.1).

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем вказаних наказів та бездіяльністю відповідача щодо здійснення з ним повного розрахунку при звільненні, позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання їх протиправним та скасування та поновлення на посаді, з приводу чого суд зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580) у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 8 Закону №580 поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої-другої статті 19 Закону №580 у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 статті 77 Закону №580 поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до частин першої-другої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII, службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Згідно зі статтею 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни.

Відповідно до частин першої-третьої статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Частиною першою статті 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Згідно з частинами першою-третьою статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Відповідно до частин першої - шостої статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

У разі надходження до органу поліції матеріалів про вчинення поліцейським адміністративного правопорушення, що складені в порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення, службове розслідування не призначається, а рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності приймається на підставі зазначених матеріалів.

Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Відповідно до частини десятої статті 14 Дисциплінарного статуту порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Частиною п`ятнадцятою статті 15 Дисциплінарного статуту визначено, що за результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 16 Дисциплінарного статуту службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником.

У разі потреби за вмотивованим письмовим рапортом (доповідною запискою) голови дисциплінарної комісії, утвореної для проведення службового розслідування, його строк може бути продовжений наказом керівника, який призначив службове розслідування, або його прямим керівником, але не більш як на один місяць. При цьому загальний строк проведення службового розслідування не може перевищувати 60 календарних днів.

До строку проведення службового розслідування не зараховується документально підтверджений час перебування поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, у відрядженні, на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) або у відпустці.

Службове розслідування вважається завершеним у день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка його заміщує, висновку за результатами службового розслідування. Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Відповідно до частин першої-третьої статті 19 Дисциплінарного статуту у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Висновок підписується всіма членами дисциплінарної комісії, що проводила розслідування. Члени дисциплінарної комісії мають право на окрему думку, що викладається письмово і додається до висновку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Частинами восьмою-дев`ятою статті 19 Дисциплінарного статуту визначено, що у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

За кожен дисциплінарний проступок не може застосовуватися більше одного дисциплінарного стягнення. Якщо поліцейський вчинив кілька дисциплінарних проступків, стягнення застосовується за сукупністю вчинених дисциплінарних проступків та враховується під час визначення виду дисциплінарного стягнення.

У разі вчинення дисциплінарного проступку кількома поліцейськими дисциплінарне стягнення застосовується до кожного окремо (частина десята статті 19 Дисциплінарного статуту).

Частинами першою-другою статті 21 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу.

У разі проведення службового розслідування за фактом вчинення дисциплінарного проступку днем його виявлення вважається день затвердження висновку за результатами службового розслідування.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 22 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його застосування, не враховуючи часу перебування поліцейського у відпустці, відрядженні або на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності). Після закінчення зазначеного строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Наказ про застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення виконується шляхом його оголошення в органі (підрозділі) поліції та особистого ознайомлення поліцейського з ним. У разі відмови особи від ознайомлення з наказом про це складається акт.

Дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу.

Дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади та звільнення із служби в поліції, застосовані до поліцейського, який перебуває у відпустці чи на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності), виконуються (реалізуються) після його прибуття до місця проходження служби.

Процедура проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування визначені Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України, який затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за № 1355/32807 (далі - Порядок №893).

Відповідно до пунктів 1-2 розділу V Порядку №893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії зі збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування розпочинається з дня видання наказу про його призначення та завершується в день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка виконує його обов`язки, висновку службового розслідування. Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Пунктом 4 розділу V Порядку №893 визначено, що службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Згідно з пунктами 1-2 розділу VІ Порядку №893 зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу.

Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

Пунктом 7 розділу VІ Порядку №893 передбачено, що висновок службового розслідування підписують голова, заступник голови та члени дисциплінарної комісії.

У разі якщо за результатами службового розслідування в діях поліцейського встановлено склад дисциплінарного проступку, дисциплінарна комісія разом з висновком службового розслідування подає уповноваженому керівнику проект наказу про накладення на цього поліцейського дисциплінарного стягнення.

Відповідно до пункту 9 розділу VІ Порядку №893 висновок службового розслідування затверджує керівник, який його призначив, або особа, яка виконує обов`язки керівника.

Враховуючи думку членів дисциплінарної комісії та на підставі поданих матеріалів службового розслідування уповноважений керівник може прийняти рішення про накладення на поліцейського іншого виду дисциплінарного стягнення, що відрізняється від запропонованого дисциплінарною комісією.

Пунктами 1-2 розділу VІІ Порядку №893 передбачено, що у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування. У разі якщо керівник не уповноважений на застосування дисциплінарних стягнень, він порушує перед старшим прямим керівником клопотання про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності.

У позовній заяві позивач, посилаючись на Дисциплінарний статус органів внутрішніх справ України та Інструкцію про порядок проведення службового розслідування в органах внутрішніх справ, зазначив, що відповідачем не було його ознайомлено з висновком службового розслідування.

Разом з тим, суд наголошує на тому, що посилання позивача на Дисциплінарний статус органів внутрішніх справ України є безпідставним, оскільки положення даного нормативно-правового акта не поширюється на поліцейських, а спірні правовідносини врегульовані Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII.

Крім того, Інструкція про порядок проведення службового розслідування в органах внутрішніх справ, на яку також посилається позивач, втратила чинність 21.12.2018 на підставі Наказу Міністерства внутрішніх справ № 893 від 07.11.2018, яким затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України та який підлягає застосуванню у спірних правовідносинах.

У свою чергу, відповідно до частини шостої статті 1 Дисциплінарного статуту під час виконання службових обов`язків поліцейський, зокрема, має право: ознайомлюватися з матеріалами особової справи, висновками службового розслідування, що проводиться стосовно нього, а також долучати до нього свої пояснення; робити копії матеріалів особової справи, висновків службового розслідування за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України "Про захист персональних даних", "Про державну таємницю" та іншими законами.

Пунктом 2 Розділу ІУ Порядку №893 також визначено, що поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, під час його проведення має право, зокрема, ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, Законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами.

Суд наголошує на тому, що Дисциплінарним статутом Національної поліції України та Порядком №893 не встановлений обов`язок членів дисциплінарної комісії ознайомлювати поліцейського, щодо якого проведено службове розслідування, з висновками такого службового розслідування.

Вказаними нормативно-правовими актами встановлено лише право поліцейського ознайомлюватись з відповідним висновком.

Проте, позивачем не надано суду доказів його звернення до відповідача із заявою про ознайомлення з висновком службового розслідування та, відповідно, відмови у такому ознайомленні.

За таких обставин суд вважає, що відповідачем не було порушено процедуру проведення службового розслідування позивача в цій частині.

Надаючи аналіз суті виявлених порушень, суд зазначає, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки.

При цьому, обов`язок дотримання службової дисципліни та присяги працівника поліції є абсолютним, що означає неухильне дотримання поліцейським вимог Конституції України та законів України незалежно від того, чи перебуває він на службі, у відрядженні, відпустці, на відпочинку або в період тимчасової непрацездатності.

Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням певних обставин та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

У зв`язку з цим, суд зазначає, що в межах розгляду цієї справи не підлягає дослідженню питання наявності або відсутності вини в діях позивача щодо вчинення адміністративного правопорушення, а повинна бути надана правова оцінка обставинам наявності або відсутності вчинення ним дисциплінарного проступку.

При цьому, наявність факту притягнення до адміністративної (кримінальної) відповідальності або відсутність такого факту не спростовує можливості притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності за наявності відповідних підстав.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 02.05.2019 у справі №825/1902/16 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 81533765) та від 24.04.2019 у справі №816/258/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 81431336).

Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 у справі №814/2530/16 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 91571566) зазначив, що враховуючи те, що позивача притягнуто саме до дисциплінарної відповідальності, адміністративний суд під час розгляду справи повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи на предмет наявності в ній ознак дисциплінарного проступку і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

При цьому слід ураховувати, що на відміну від звільнення зі служби в поліції у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, звільнення у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби не пов`язано з кримінально-правовою кваліфікацією тих самих діянь, які водночас стали підставою для службового розслідування та кримінального провадження.

Вирішення питання про правомірність притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати саме наявність складу дисциплінарного проступку в його діяннях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію ці ж самі діяння отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 у справі №802/1150/17-а (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 81046498) вказав на те, що під час правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, така повинна фокусуватися насамперед на такому:

- чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України;

- чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення;

- чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення;

- чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.

Враховуючи вищевказане, суд зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів службового розслідування та було вказано вище, дисциплінарна комісія дійшла висновку про те, що позивачем було порушено вимоги Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у зв`язку з нездійсненням фіксування не в автоматичному режимі, не складенням будь-яких адміністративних документів щодо ОСОБА_2 , у зв`язку з чим останній уникнув притягнення до адміністративної відповідальності, з приводу чого суд зазначає таке.

Процедура оформлення поліцейськими підрозділів поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначена Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за №1408/27853 (далі-Інструкція №1395).

Так, відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції №1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою статті 152-1 КУпАП.

Згідно з частиною першою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пунктів 1-2 розділу ІІІ Інструкції №1395 справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою статті 152-1 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Пунктом 1 розділу ХІІІ Інструкції №1395 передбачено, що тимчасове затримання транспортного засобу проводиться поліцейським відповідно до Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1102, у разі наявності в нього підстав вважати, що водієм учинено порушення, передбачені частинами першою - четвертою, шостою і сьомою статті 121, частинами третьою - п`ятою статті 122 (у частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, порушення правил зупинки чи стоянки на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю), статтями 122-5, 124, 126, частинами першою - четвертою статті 130, статтями 132-1, 206-1 КУпАП.

За наявності правових підстав, передбачених абзацом першим пункту 1 цього розділу, тимчасове затримання транспортного засобу проводиться шляхом його блокування або доставлення для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку.

Тимчасове затримання транспортного засобу шляхом доставлення його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку проводиться виключно за умов, що розміщення такого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху чи створює загрозу безпеці руху або транспортний засіб розміщений на місцях, призначених для зупинки, стоянки, безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю.

Відповідно до пунктів 2-5 розділу ХІІІ Інструкції №1395 доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється за допомогою спеціальних автомобілів-евакуаторів (далі - евакуатор), у тому числі тих, що належать підприємствам, установам та організаціям, які провадять діяльність, пов`язану з транспортуванням транспортних засобів, і з якими територіальним (у тому числі міжрегіональним) органом Національної поліції укладені в установленому порядку договори.

Для доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку поліцейський викликає евакуатор через чергового відповідного територіального органу Національної поліції.

У разі тимчасового затримання транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу відповідно до форми затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1102 «Про затвердження Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання».

У разі тимчасового затримання транспортного засобу місце розташування такого транспортного засобу повинно бути обов`язково зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків тимчасового затримання транспортного засобу боржника, оголошеного в розшук відповідно до статті 36 Закону України «Про виконавче провадження».

Режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення поліцейським за допомогою технічних засобів, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах, фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу відносно нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КУпАП. Під час здійснення фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних боків.

Вказані зображення чи відеозапис разом з іншою інформацією про адміністративне правопорушення за наявної технічної можливості негайно, однак не пізніше ніж протягом наступного робочого дня з дня встановлення відповідальної особи, зазначеної в частині першій статті 14-2 КУпАП, вносяться до Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.

У разі коли водій, що вчинив правопорушення, присутній під час тимчасового затримання транспортного засобу і порушення неможливо усунути на місці в максимально короткий строк, поліцейський оформляє протокол про адміністративне правопорушення, а у випадках, передбачених КУпАП, виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складення протоколу. У протоколі (постанові) робиться відповідний запис про тимчасове затримання транспортного засобу із зазначенням інформації про складення акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, що долучається до протоколу (постанови).

Якщо правопорушення може бути усунуте водієм у максимально короткий строк, поліцейський не проводить тимчасове затримання транспортного засобу і оформляє протокол про адміністративне правопорушення, а у випадках, передбачених КУпАП, виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складення протоколу. При цьому акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, якщо його вже складено, долучається до рапорту поліцейського про факт появи водія на місці правопорушення в момент виконання робіт із завантаження транспортного засобу.

Як вбачається з книги нарядів Обухівського ВП ГУНП в Київській області від 01.01.2020, ОСОБА_1 заступив в наряд 20.01.2020 (т.1, а.с.116-118).

Відповідно до журналу реєстрації інструктажів водійського складу Обухівського ВП ГУНП в Київській області інв. №541 від 01.01.2020 ОСОБА_1 пройшов інструктаж 20.01.2020, про що свідчить його підпис у вказаному журналі (т.1, а.с.119).

У висновку службового розслідування зазначено, що 21.01.2020 близько 04:00 год. під час здійснення превентивних заходів у м.Українка, Обухівського району, Київської області по вул.Будівельників відповідно до підпункту 10 пункту 1 статті 35 Закону України "Про Національну поліцію" ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зупинили автомобіль марки BMW номерний знак на іноземній реєстрації НОМЕР_1 під керуванням громадянина ОСОБА_2 .

Зі слів ОСОБА_1 та ОСОБА_5 під час перевірки документів у водія було встановлено, що у нього були відсутні свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та поліс обов`язкового цивільного страхування.

Разом з тим, ОСОБА_2 запевнив працівників поліції, що підвезе вказані документи протягом години, на що вони погодились.

У подальшому, вищевказаний автомобіль ОСОБА_2 у супроводженні працівників поліції, перемістив на територію поліцейської станції у м.Українка, де і залишив, а ключі зі слів ОСОБА_2 передав працівникам поліції, після чого вони на службовому автомобілі підвезли його до площі Шевченка в м.Українка.

Як вбачається з пояснень від 21.01.2020, відібраних у ОСОБА_1 , останній відмовився від надання будь-яких пояснень, посилаючись при цьому на положення статті 63 Конституції України.

Разом з тим, вищевказані обставини (щодо не складання позивачем матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 та не здійснення доповіді про затримку транспортного засобу) підтверджуються доповідною запискою Яковенка Д. від 22.01.2020, рапортом ОСОБА_5 від 21.01.2020, заявою та поясненнями ОСОБА_2 від 21.01.2020, поясненнями ОСОБА_10 від 24.01.2020, поясненнями ОСОБА_15 від 24.01.2020.

Крім того, суд звертає увагу на те, що позивачем під час розгляду справи не було спростовано відомості щодо обставин, що мали місце 21.01.2020 та які зафіксовані у висновку службового розслідування зі слів позивача.

Вказане свідчить про те, що позивач не заперечує факту встановлення ним під час чергування 21.01.2020 порушення водієм ОСОБА_2 положень ст.126 КУПАП, у зв`язку з відсутністю у водія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та полісу обов`язкового цивільного страхування, що, у свою чергу, передбачає складання позивачем постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з матеріалів службового розслідування, ОСОБА_2 у заяві від 21.01.2020, поданій до Обухівського ВП ГУНП в Київській області, зазначив про те, що близько 03:00 год. 21.01.2020 працівники групи реагування патрульної поліції (дані поліцейських не зазначаються) зупинили автомобіль марки BMW номерний знак на іноземній реєстрації НОМЕР_1 під керуванням громадянина ОСОБА_2 та мотивуючи перебування зазначеного транспортного засобу на території України незаконним, помістили його на територію поліцейської станції у м.Українка Обухівського ВП ГУНП в Київській області, після чого у денний час почали телефонувати ОСОБА_4 та пропонувати вирішити питання щодо повернення йому автомобіля шляхом надання грошових коштів у сумі 10000,00 грн.

Суд зазначає, що у висновку службового розслідування зазначено, що позивачем не було складено протокол про здійснення тимчасового обмеження фактичного володіння річчю та не повідомлено керівництву відділу поліції про здійснення такого обмеження.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону №580 поліція уповноважена затримувати особу на підставах, у порядку та на строки, визначені Конституцією України, Кримінальним процесуальним кодексом України та Кодексом України про адміністративні правопорушення, а також іншими законами України.

Частинами четвертою-п`ятою статті 37 Закону №580 встановлено, що поліцейський може тимчасово обмежити фактичне володіння річчю або пересування транспортного засобу для запобігання небезпеці, якщо є достатні підстави вважати, що річ або транспортний засіб можуть бути використані особою з метою посягання на своє життя і здоров`я або на життя чи здоров`я іншої людини, або пошкодження чужої речі. На вимогу особи поліцейський зобов`язаний повідомити про причини застосування ним відповідних заходів.

Обмеження фактичного володіння річчю здійснюється на підставах та в порядку, визначених Кримінальним процесуальним кодексом України та Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Обмеження фактичного володіння річчю здійснюється шляхом вилучення речі в її фактичного володільця, обмеження її перенесення або перевезення.

Поліцейський зобов`язаний у письмовій формі повідомити свого керівника про тимчасове обмеження фактичного володіння річчю особи, а також зобов`язаний скласти протокол про здійснення тимчасового обмеження фактичного володіння річчю та вручити протокол цій особі.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів складання протоколу про здійснення тимчасового обмеження фактичного володіння річчю та повідомлення керівництва відділу поліції про здійснення такого обмеження, що свідчить про порушення ОСОБА_1 вимог статті 37 Закону №580.

Також у висновку службового розслідування зазначено, що ОСОБА_1 не було використано боді-камеру під час виконання службових обов`язків, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до пунктів 3-6 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 №1026 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 р. за № 28/32999, портативні відеореєстратори та карти пам`яті зберігаються в приміщеннях органів, підрозділів поліції та видаються поліцейському під підпис у журналі обліку видачі, повернення портативного відеореєстратора та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації (далі - Журнал обліку) (додаток 1), який зберігається в органі, підрозділі поліції.

У разі одночасного виходу на службу більше 30 поліцейських можливе використання відомості до Журналу обліку (далі - Відомість) (додаток 2), що затверджується керівником органу, підрозділу поліції.

Після затвердження керівником органу, підрозділу поліції відповідальна особа передає Відомості до підрозділу документального забезпечення органу, підрозділу поліції, де вони реєструються, нумеруються, щотижня зшиваються та зберігаються до передання в архів.

Під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення.

Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Під час здійснення повноважень поліцейський забезпечує збереження та належні умови експлуатації виданого йому портативного відеореєстратора та не допускає його розряджання.

У разі пошкодження портативного відеореєстратора поліцейський негайно доповідає про це відповідальній особі та керівнику органу, підрозділу поліції.

Після прибуття до місця постійної дислокації портативний відеореєстратор або карта пам`яті передається відповідальній особі.

Відповідно до пунктів 1-2 Розділу УІІ зазначеної Інструкції під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються:

1) самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу;

2) примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб;

3) перешкоджання здійсненню фото- і кінозйомки, відеозапису;

4) використання носіїв відеозапису у випадках, не пов`язаних із здійсненням ними повноважень поліції;

5) копіювання, передання інформації з відповідних носіїв стороннім особам.

Поліцейський забезпечує належне виконання вимог цієї Інструкції.

Отже, з вищенаведених положень чинного законодавства вбачається, що поліцейський зобов`язаний під час несення служби використовувати портативний відеореєстратор, проте позивачем було порушено вимоги Інструкції та не здійснено використання портативного відеореєстратора під час несення служби 20.01.2020 та 21.01.2020.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що матеріалами справи підтверджуються висновки відповідача щодо порушення ОСОБА_1 вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у зв`язку з нездійсненням фіксування не в автоматичному режимі, не складенням будь-яких адміністративних документів щодо ОСОБА_2 , невикористанням портативного відеореєстратора під час несення служби, нескладанням протоколу про здійснення тимчасового обмеження фактичного володіння річчю та не повідомлення керівництва про факт тимчасового обмеження володіння річчю.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими нормативними актами передбачені.

Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника поліції, зокрема дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Зі змісту присяги поліцейського, яку він складає при вступі на службу в поліції, текст якої визначений ст.64 Закону України "Про Національну поліцію", можна зробити висновок, що поведінка поліцейського має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у повсякденному житті.

Працівник поліції має чітко усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, та повинен стверджувати і відстоювати честь і гідність звання поліцейського, несучи особисту відповідальність перед державою і суспільством.

Має вживати заходів на підвищення авторитету та позитивного іміджу органів поліції. В особистій поведінці у службових та позаслужбових стосунках з людьми не допускати проявів жорстокого або принизливого ставлення до людей, бути зразком чесності, тактовності та внутрішньої дисциплінованості, оскільки проходження служби в поліції несумісне з неправомірною поведінкою, ігноруванням вимог Конституції, законів України та Дисциплінарного статуту.

Тобто поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Приписи Дисциплінарного статуту свідчать, що у разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 19.12.2019 у справі №823/997/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 86460284).

Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Наявність чи відсутність в діях поліцейського складу дисциплінарного проступку встановлюється за результатами проведеного службового розслідування, яким у даній справі, серед іншого, установлено факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку, а саме: порушення статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, статей 8, 18, 37, 64 Закону України "Про Національну поліцію", Правил етичної поведінки поліцейських, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, що виразилось у нескладанні стосовного громадянина ОСОБА_2 адміністративних матеріалів за порушення вимог Правил дорожнього руху, що призвело до уникнення останнім притягнення до адміністративної відповідальності; не використанні боді-камери під час виконання службових обов`язків; не складанні протоколу про здійснення тимчасового обмеження фактичного володіння річчю; не доповіді керівництву відділу поліції про здійснення такого обмеження тощо.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що за встановлених у цій справі обставин позивач своїх обов`язків не виконав, що свідчить про правомірність застосування відповідачем до позивача такого заходу дисциплінарного стягнення як звільнення зі служби. Оскаржуваний наказ видано відповідачем на підставі всебічного, об`єктивного дослідження обставин та за результатами проведення службового розслідування, а стягнення накладено співмірно із тяжкістю вчиненого проступку.

Також судом встановлено, що відповідачем дотримано право позивача на надання пояснень в ході службового розслідування, проте останній таким правом не скористався та відмовився від їх надання.

Крім того, з послужного списку ОСОБА_1 вбачається, що за період служби в органах поліції до позивача раніше вже було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність за наказом від 18.03.2016 №273.

Також в матеріалах справи наявна службова характеристика позивача, складена начальником Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_16 , згідно якої позивач за час проходження служби зарекомендував себе посередньо; може допускати незначні дисциплінарні порушення, піддається впливу емоцій; у роботі над вдосконаленням своїх знань проявляє поверхневий підхід; допускає випадки халатного ставлення до своїх службових обов`язків; має низьке почуття відповідальності тощо.

За таких обставин, всебічно та в повному обсязі дослідивши та оцінивши у сукупності наявні у справі докази, суд дійшов висновку про правомірне прийняття відповідачем спірного наказу Головного управління Національної поліції в Київській області №123 о/с від 19.02.2020 в частині притягнення інспектора сектору реагування патрульної поліції №3 Обухівського відділу поліції ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Правові підстави для скасування цього наказу відсутні.

Натомість, порядок виконання дисциплінарних стягнень передбачений статтею 22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Так, дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його застосування, не враховуючи часу перебування поліцейського у відпустці, відрядженні або на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності). Після закінчення зазначеного строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу.

Дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади та звільнення із служби в поліції, застосовані до поліцейського, який перебуває у відпустці чи на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності), виконуються (реалізуються) після його прибуття до місця проходження служби.

Відповідно до частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності не допускається. Реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади та звільнення з органів національної поліції щодо осіб, які перебувають на лікарняному, реалізовуються після їх прибуття до місця проходження служби.

Як встановлено судом, оскаржуваний наказ №66 о/с від 28.02.2020, яким було звільнено позивача зі служби в поліції прийнятий на реалізацію наказу №123 о/с від 19.02.2020 про накладення дисциплінарного стягнення.

Судом встановлено, що у період з 26.02.2020 по 06.03.2020 (включно) позивач був тимчасово непрацездатним, про що свідчить листок непрацездатності серії АДЮ №926670, оригінал якого долучений позивачем до матеріалів справи.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказ Міністерства охорони здоров`я України від 13.11.2001 N455 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 4 грудня 2001 р. за N1005/6196 (далі - Інструкція №455) тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.

Пунктом 1.3 розділу І Інструкції №455 передбачено, що листок непрацездатності видається громадянам України, іноземцям, особам без громадянства, які проживають в Україні і працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та господарювання або у фізичних осіб, у тому числі в іноземних дипломатичних представництвах та консульських установах.

Отже, зазначений вище наказ №66 о/с від 28.02.2020 було прийнято відповідачем в період тимчасової непрацездатності позивача і до моменту прибуття його до місця проходження служби.

Вказане свідчить про порушення відповідачем вимог статті 22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України та статті 40 КЗпП України.

Зазначена правова позиція відповідає усталеній практиці Верховного Суду у вказаній категорії справ, викладеній, зокрема, у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі №804/3599/19, від 23 липня 2020 року у справі № 809/443/18, від 30 липня 2020 року у справі № 820/1630/18, від 06 серпня 2020 року у справі №810/4691/15.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що наказ №66 о/с від 28.02.2020 про звільнення позивача зі служби в поліції є таким, що прийнятий всупереч вимогам закону, а тому підлягає скасуванню.

Суд зауважує, що у разі, коли звільнення позивача відбулося з порушенням встановленого законом порядку та є незаконним, за змістом статті 235 Кодексу законів про працю України він підлягає поновленню на попередній роботі (посаді).

Так, частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Згідно з частиною першою статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Про необхідність поновлення особи на посаді як спосіб відновлення її порушених прав йдеться і в рішенні Європейського суду з прав людини від 09.01.2013 у справі "Олександр Волков проти України" (Заява № 21722/11).

У цьому рішенні звертається увага на те, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд звертає увагу, що визнання протиправним та скасування акта індивідуальної дії (розпорядження про звільнення) має наслідком його недійсність з моменту прийняття. Тобто такий акт індивідуальної дії від моменту прийняття не породжує жодних правових наслідків, крім тих, що пов`язані з його скасуванням.

Таким чином, встановлення судом факту незаконного звільнення поліцейського і, як наслідок, поновлення його на службі, є нерозривними складовими одного процесу із захисту порушеного права, що співпадають у часі.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що поновлення на службі незаконно звільненого поліцейського повинно відбуватись з дня, наступного за днем звільнення.

При цьому, пунктом 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. N 58, днем звільнення вважається останній день роботи.

Враховуючи, що день звільнення вважається останнім днем служби, позивач підлягає поновленню на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції №3 Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Київській області днем, наступним за днем звільнення, тобто 03.03.2020.

Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24.12.1999 №13 зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до частини першої-другої статті 94 Закону №580-VІІІ поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 29.04.2016 за №669/28799, затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок №260).

Відповідно до пункту 3 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 6 Розділу ІІІ Порядку №260 передбачено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.

Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Пунктом 9 Розділу І Порядку №260 встановлено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Згідно з абзацом 1 пункту 2 розділу II Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Абзацом 3 пункту 2 розділу II Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 розділу IV Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються з середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Верховний Суд у постанові від 25.11.2020 у справі №160/2867/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 93119248) зазначив, що Порядком №100 врегульовані загальні засади алгоритму обчислення середньоденного заробітку та середньої заробітної плати (пункти 2, 8), тоді як Порядком №260 встановлено особливості обчислення грошового забезпечення для поліцейських. Тобто суди повинні застосовувати відповідні алгоритми, передбачені Порядком №100, залежно від кожного окремого випадку з обов`язковим урахуванням спеціального правового регулювання порядку виплати грошового забезпечення поліцейським, визначеного Порядком №260.

Як вбачається з довідки Головного управління Національної поліції в Київській області №250 від 21.04.2020, загальна сума нарахованого позивачу грошового забезпечення за період з січня по лютий 2020 року становить 16137,44 грн., у тому числі за січень 2020 року - 9417,44 грн. та за лютий 2020 року - 6720,00 грн. (т.1, а.с.172).

При цьому, кількість відпрацьованих позивачем днів за січень-лютий 2020 року складає 60 днів.

Таким чином, середньоденне грошове забезпечення позивача становить 268,96 грн. (16137,44 грн./60 день) за 1 календарний день.

Під час розгляду справи позивачем не висловлено зауважень з приводу цього розміру середньоденного грошового забезпечення.

Суд зазначає, що період вимушеного прогулу позивача складає 449 днів та обраховується починаючи з першого дня після звільнення - з 03 березня 2020 року по день прийняття рішення суду про поновлення позивача на роботі, тобто по 25 травня 2021 року.

Враховуючи, що кількість днів вимушеного прогулу складає 449 днів, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на його користь з відповідача, становить 120763,04 грн. (449 днів х 268,96 грн.).

Щодо позовних вимог про стягнення з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь позивача заборгованості по виплаті компенсації за невикористані 18 днів щорічної відпустки за 2019 рік та середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 02.03.2020 по дату ухвалення судового рішення, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Закон України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року №504/96-ВР установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно з статтею 4 Закону №504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 24 Закону №504/96-ВР).

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону №580 служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 60 Закону №580).

Згідно з частинами першою та другою статті 92 Закону №580 поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частиною 10 статті 93 Закону №580 визначено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Суд зазначає, що право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону №580-VIII. Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII, а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону №580-VIII і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні цього спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону №504/96-ВР.

Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону №504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Саме такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 19.01.2021 у справі №160/10875/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 94237142) та від 31.03.2021 у справі №320/3843/20 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 95982611).

Проте, наведене право на компенсацію реалізується у випадку звільнення поліцейських зі служби.

Суд зазначає, що оскільки на підставі даного судового рішення ОСОБА_1 підлягає поновленню на службі в поліції з 03.03.2020, то, відповідно, з вказаної дати на позивача поширюються встановлене чинним законодавством право на отримання як чергової відпустки за поточний календарний рік, так і відпустки, що не була використана в попередніх роках.

У зв`язку з цим, поновлення позивача на посаді виключає можливість стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за невикористані 18 днів щорічної відпустки за 2019 рік та, відповідно, й середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Отже, вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до пунктів 2-3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Враховуючи вказане, суд вважає за необхідне звернути рішення до негайного виконання судове рішення в частині поновлення позивача на посаді та виплати йому середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Київській області від 28.02.2020 №66 о/с в частині звільнення зі служби в поліції інспектора сектору реагування патрульної поліції №3 Обухівського відділу поліції ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 .

3. Поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції №3 Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Київській області з 03.03.2020.

4. Стягнути з Головного управління Національної поліції України в Київській області (ідентифікаційний код 40108616, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, буд.15) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) суму середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 03.03.2020 по 25.05.2021 у розмірі 120763,04 грн. (сто двадцять тисяч сімсот шістдесят три грн. 04 коп.) без урахування обов`язкових податків та зборів.

5. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

6. В частині поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції №3 Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Київській області рішення суду звернути до негайного виконання.

7. Звернути до негайного виконання постанову суду в частині стягнення з Головного управління Національної поліції України в Київській області на користь ОСОБА_1 суми середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах одного місяця, без урахування обов`язкових податків та зборів.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Дудін С.О.