Справа № 175/1705/20
Суддя: Новік Л. М.
Дата ухвалення: 2021-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 175/1705/20
Провадження № 2-а/175/36/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2021 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Новік Л.М.

за участі секретаря судового засідання - Сапай О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань смт. Слобожанське справу за адміністративним позовом адвоката Сиромятникова Едуарда Олександровича подану в інтересах ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача - адвокат Сиромятников Е.О. звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, в якому просить скасувати постанову серії ЕАМ №2522093 від 12.05.2020 про накладення на нього адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП у вигляді штрафу у сумі 510 гривень та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань УНП в Харківській області Департаменту патрульної поліції на його користь судовий збір у сумі 420,40 гривень.

В обґрунтування позову зазначив, що в постанові взагалі не зазначено суть правопорушення, що є наслідком порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, гарантованих ст. 268 КУпАП, в тому числі права на захист.

Дану постанову вважає незаконною, оскільки адміністративного правопорушення не вчиняв, в оскаржуваній постанові відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували його вину у даному правопорушенні, працівник поліції не в повній мірі встановив необхідні для вирішення справи обставини, тому дана постанова підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 29 травня 2020 року адміністративний позов залишено без руху та позивачу надано час для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 16 червня 2020 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача - адвокат Корсуновський П.Ю. до початку судового засідання надав заяву про розгляд прави без його участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та зазначив, що відповідачем відзив на позовну заяву не надано.

Відповідач відзив на позов не надав, про причини неявки не повідомив.

У зв`язку з неявкою всіх учасників справи у судове засідання фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що визначено ч. 4 ст. 229 КАС України.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та перевіривши достатність наявних у справі доказів для їх встановлення, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що постановою ЕАМ №2522093 від 12.05.2020 року позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в сумі 510 грн.

Зі змісту постанови вбачається, що «12.05.2020 о 14:07:54 год. (м.Харків, Шосе Полтавське, 208А) водій ОСОБА_1 на автомобілі DAF 85.430 н.з. НОМЕР_1 перевозив небезпечний вантаж 2 класу у балонах, загальною кількістю 8 т, на даний транспортний засіб відсутнє свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення небезпечних вантажів. чим порушив п. 22.ПДР - порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.132-1 КУпАП».

Однак, умовою притягнення позивача до адміністративної відповідальності є наявність складу адміністративного правопорушення, а саме умисне чи з необережності порушення водієм ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до ч. 1 ст. 132-1 КУпАП порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Диспозиція ч. 1 ст. 132-1 КУпАП є бланкетною нормою права, яка містить посилання на спеціальний нормативний акт. Тому, при вчиненні правопорушення, передбаченого цією статтею, у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності має бути зазначено спеціальний нормативний акт, що регулює дорожнє перевезення небезпечних вантажів, конкретні вимоги якого порушила особа, притягнута до адміністративної відповідальності.

Статтею 1 Закону України "Про перевезення небезпечних вантажів" (дія, якого розповсюджується, зокрема, на перевезення небезпечних вантажів автомобільним транспортом) визначено поняття "небезпечного вантажу", якими є - речовини, матеріали, вироби, відходи виробничої та іншої діяльності, які внаслідок притаманних їм властивостей за наявності певних факторів можуть під час перевезення спричинити вибух, пожежу, пошкодження технічних засобів, пристроїв, споруд та інших об`єктів, заподіяти матеріальні збитки та шкоду довкіллю, а також призвести до загибелі, травмування, отруєння людей, тварин і які за міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за результатами випробувань в установленому порядку залежно від ступеня їх впливу на довкілля або людину віднесено до одного з класів небезпечних речовин.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про перевезення небезпечних вантажів" транспортні засоби, якими перевозяться небезпечні вантажі, повинні відповідати вимогам безпеки, охорони праці та екології, а також у встановлених законодавством випадках мати відповідне маркування і свідоцтво про допущення до перевезення небезпечних вантажів. У разі дорожнього перевезення небезпечних вантажів відповідність зазначеним вимогам транспортних засобів, обладнання, підготовки водіїв перевіряється територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України з видачею відповідних свідоцтв про допуск до перевезення.

Відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху дорожнє перевезення небезпечних вантажів здійснюється за спеціальними правилами.

Пунктом 22.6 Правил дорожнього руху передбачено, що транспортні засоби, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, повинні рухатися з увімкненим ближнім світлом фар, задніми габаритними ліхтарями та встановленими у випадках, визначених спеціальними правилами, розпізнавальними знаками, передбаченими пунктом 30.3 цих Правил, а великовагові та великогабаритні транспортні засоби, сільськогосподарська техніка, ширина якої перевищує 2,6 м - також з увімкненим проблисковим маячком (проблисковими маячками) оранжевого кольору.

Відповідно до п.30.3 (д) Правил дорожнього руху, "табличка оранжевого кольору" - прямокутник оранжевого кольору із світлоповертальною поверхнею та каймою чорного кольору. Розміри знака, написи ідентифікаційних номерів небезпеки і небезпечного вантажу, якщо такі вимагаються, та його розміщення на транспортних засобах визначаються Європейською Угодою про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів.

Згідно з пунктом 13 Правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 04.08.2018 № 656, небезпечні вантажі перед початком перевезення мають бути класифіковані та/або віднесені до одного з класів (підкласів), при цьому визначається додаткова небезпека, а для речовин класів небезпеки 3, 4.1 (крім самореактивних речовин), 4.2, 4.3, 5.1, 6.1, 8 та 9 - група упакування. Для речовин та вибухових виробів класу 1 додатково визначається група сумісності. Ці показники для небезпечних вантажів класу 1 та вантажів, не зазначених конкретно за найменуванням у переліку небезпечних вантажів десенсибілізованих вибухових речовин класу 3 та класу 4.1, самореактивних вантажів класу 4.1, органічних пероксидів класу 5.2 та інфекційних речовин класу 6.2, визначаються компетентним органом, а для інших небезпечних вантажів - виробником продукції. Класифікація небезпечного вантажу зазначається в паспорті безпечності хімічної продукції, у випадках, передбачених ДОПНВ,- у транспортному документі.

З оскаржуваної постанови вбачається, що водій перевозив небезпечний вантаж 2 класу в балонах, а тому водій нібито порушив вимоги п.22 ПДР - а саме порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Але з постанови не слідує який саме небезпечний вантаж перевозив водій, чи взагалі його можна віднести до небезпечних вантажів, не зазначено його номеру, відповідно до міжнародного класифікатора, а і навіть його назву.

Також з оскаржуваної постанови вбачається, що в ній не зазначено пункт або підпункт ПДР, конкретні вимоги якого порушила особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності.

Дослідивши оскаржувану постанову, суд дійшов висновку, що вона не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, п. 5 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказам МВС України від 07.11.2015 року № 1395, оскільки в ній не зазначено, які саме спеціальні норми, визначені законодавством, було порушено позивачем, внаслідок чого поліцейський прийшов до висновку про наявність підстав вважати, що був порушений п. 22 ПДР України та визначено кваліфікацію даного порушення за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП. В оскаржуваній постанові вказано лише, що позивач порушив п. 22 ПДР, без зазначення повної назви нормативного акта та його частини чи пункту, який, як вважав поліцейський, було порушено позивачем, що є порушенням вимог чинного законодавства щодо змісту постанови у справі про адміністративне правопорушення та не дає можливості встановити, які конкретні вимоги законодавства було порушено позивачем.

Відсутність в оскаржуваній постанові конкретного обвинувачення має наслідком порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, гарантованих ст. 268 КУпАП, в тому числі і права на захист.

Окрім того, відповідач не надав суду будь-яких доказів вчинення позивачем будь-якого правопорушення.

Відповідач взагалі не з`явився до суду і не надав жодних доказів того, що позивач вчиняв будь-яке адміністративне правопорушення, хоча розгляд справи неодноразово призначався, і відкладався у зв`язку з неявкою відповідача.

Інших доказів, що підтверджували б факт вчинення правопорушення за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП в постанові не зазначено, до постанови доказів вчинення позивачем правопорушення не додано.

Отже, дані, які містяться в постанові про адміністративне правопорушення не дають можливості встановити наявність порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху і, відповідно, наявність адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частина 2 ст.77 КАС України встановлює, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Аналізуючи усі обставини по справі та досліджені докази, суд приходить до переконливого висновку про задоволення позовних вимог та необхідність скасування оскаржуваної постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та закрити провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 122, 222, 245, 251, 252, 276, 280, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 2, 5 - 9, 72 - 77, 90, 243 - 246, 250, 268, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги адвоката Сиромятникова Едуарда Олександровича подані в інтересах ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАМ №2522093 від 12.05.2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 510 грн., провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління судовий збір у сумі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: Л.М. Новік