Справа № 480/2389/21
Суддя: Н.В. Савицька
Дата ухвалення: 2021-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2021 року Справа № 480/2389/21

Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Савицької Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/2389/21 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Сумська виправна колонія №116" Північно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошової компенсації,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Державної установи "Сумська виправна колонія №116" Північно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України (далі по тексту - відповідач), і просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Сумська виправна колонія № 116» щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна;

- стягнути з Державної установи «Сумська виправна колонія № 116» на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у сумі 12056,83 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що після його звільнення зі служби відповідачем не проведено з ним остаточний розрахунок, а саме: не виплачено грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у сумі 12056,83 грн, з приводу чого позивач, через свого представника, звернувся до начальника Державної установи «Сумська виправна колонія № 116» із запитом про погашення вказаної заборгованості. Проте у здійсненні виплат відповідачем було відмовлено з підстав відсутності фінансування. На думку позивача, така бездіяльність відповідача є протиправною, оскільки вказані підстави відмови не передбачені чинним законодавством.

Ухвалою суду від 25.03.2021 відкрито провадження у даній справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач, у встановлений судом строк, відзиву на позовну заяву до суду не подав.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин кваліфікується судом як визнання позову.

Суд, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у період з 24.03.2014 по 31.08.2018 позивач проходив службу на різних посадах в органах Державної кримінально-виконавчої служби України.

Наказом начальника Державної установи «Сумська виправна колонія №116» №161/ОС-1 від 31.08.2018 позивач звільнений з органів ДКВС України з посади старшого прапорщика внутрішньої служби, відповідно до Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України», Закону України «Про Національну поліцію» (зворотній бік а.с. 15).

При звільненні зі служби позивачу грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна виплачено не було.

16.03.2021 адвокат Попович Ю.О., діючи в інтересах позивача, звернулась до начальника ДУ «Сумська ВК № 116» із запитом стосовно виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна після його звільнення (а.с. 14).

На вказаний запит відповідач листом від 19.03.2021 № 07/1165 (а.с. 15) повідомив, що грошова компенсації за належні до видачі предмети речового майна після його звільнення позивачу не виплачена у зв`язку з тим, що фінансування на вказані цілі не надходили (а.с.15).

Оскільки відповідачем не було здійснено виплату грошової компенсації, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України. Умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.

На осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 № 578 "Про забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби", затверджений Порядок забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби (далі по тексту - Порядок), який визначає механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами.

Пунктом 23 Порядку визначено, що грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку. Вартість предметів речового майна особистого користування визначається ДПтС відповідно до їх закупівельної вартості.

За приписами пункту 27 Порядку під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього за цінами, що діють на день підписання наказу про звільнення.

Відповідно до п. 60 Порядку для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки.

Згідно довідки державної установи "Сумська виправна колонія № 116" Північно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна № 13 загальна сума до виплати компенсації ОСОБА_1 складає 12056,83 грн. (а.с. 16).

Отже, на час підписання наказу від 31.08.2018 № 161/ОС-1 про звільнення позивач мав право на грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна, які він не отримав в період проходження служби.

Посилання відповідача на абз. 2 п. 22 Порядку, як на підставу невиплати грошової компенсації, у зв`язку з відсутністю коштів є необґрунтованими, оскільки пункт 22 Порядку регулює порядок виплати грошової компенсації за речове майно не звільненим особам, а тим, хто продовжує службу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Державна установа "Сумська виправна колонія № 116" Північно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України як суб`єкт владних повноважень не довела правомірності невиплати грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна на суму 12056,83 грн.

Таким чином, суд вважає протиправною бездіяльність Державної установи "Сумська виправна колонія № 116" Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України щодо невиплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно, та за необхідне стягнути з Державної установи "Сумська виправна колонія № 116" Північно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України на користь позивача грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна на суму 12056,83 грн.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

У позовній заяві зазначено, що витрати позивача на професійну правничу допомогу склали 2000,00 грн. та сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн. Тому просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу та судовий збір.

Відповідно до наявних у матеріалах справи ордера адвокатом позивача, який надає послуги, є Попович Ю.О.

В обґрунтування понесених судових витрат на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн., позивач надав суду наступні письмові докази:

- копію договору про надання правової допомоги № 15/03-1 від 15.03.2021, укладеного між позивачем та адвокатом Попович Ю.О. (а.с. 17-18);

- копію додаткової угоди від 15.03.2021 до договору про надання правової допомоги № 15/03-1 від 15.03.2021 (а.с. 19);

- квитанцію про сплату за послуги з надання правової допомоги від 18.03.2021 на суму 2000,00 грн. (а.с. 20);

- опис виконаних робіт станом на 23.03.2021 (а.с. 20);

- звіт про кількість витраченого часу через надання правової допомоги за договором № 15/03-1 від 15.03.2021 (а.с. 21).

Відповідно до звіту про кількість витраченого часу через надання правової допомоги за договором № 15/03-1 від 15.03.2021 правова допомога складається з таких послуг:

- попереднє опрацювання матеріалів, 1 год. на суму 200,00 грн.;

- опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини, формування правової позиції, консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів) та їх отримання для справи, 1 год. на суму 200,00 грн.;

- підготовка та направлення адвокатського запиту до ДУ «Сумська ВК№ 116», 1 год. на суму 500 грн.;

- підготовка позовної заяви з додатками та подання її до Сумського окружного адміністративного суду, 3 год. на суму 1100,00 грн.

Вирішуючи питання про обґрунтованість витрат позивача на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом першим ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною чи третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, установлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (послуг), виконаних (наданих) адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути сумірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, установлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (п.268).

Суд зауважує, що частина з наданих послуг не може бути віднесена до правничої допомоги.

Так, згідно з пунктом 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У пункті 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI установлено: представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності щодо надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч.1 ст.1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є:

надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування в кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адмінвідповідальності під час розгляду справи про адмінправопорушення;

надання правової допомоги свідку в кримінальному провадженні;

представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адмінправопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача в кримінальному провадженні;

представництво інтересів фіз- і юросіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших держорганах, перед фіз- та юрособами;

представництво інтересів фіз- і юросіб, держави, органів держвлади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо іншого не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ;

надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Отже, опрацювання законодавчої бази, формування правової позиції не може бути віднесено до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені статтею 19 Закону №5076-VI. А тому витрати на здійснення вказаних видів робіт не можуть бути відшкодовані як витрати на професійну правничу допомогу.

Також, суд вважає, що послуги з попереднього опрацювання документів, надання консультації щодо необхідності отримання додаткових матеріалів за своєю суттю охоплюються змістом послуги з підготовки адміністративного позову та не підлягають відшкодуванню в окремому порядку.

Також враховуючи, що дана адміністративна справа, що розглядалась, за своїм предметом та суб`єктним складом відповідача є справою незначної складності, оцінивши усі необхідні аспекти цієї справи: складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, ціну позову та значення справи для сторони, суд вважає, що справа не потребувала значних затрат часу, підготовка цієї справи не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи.

На переконання суду, визначена в договорі та додатковій угоді оплата за підготовку та складання документів є необґрунтованою, оскільки вартість наданих послуг значно завищений.

Суд зауважує, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача задоволено, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.

Проаналізувавши перелік виконаних робіт (послуг), складність і обсяг складених процесуальних документів, складність справи, предмет спору, а також те, що справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надані послуги зводились виключно до надання послуги щодо підготовки позовної заяви, враховуючи критерії обґрунтованості та співмірності, суд приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу у розмірі 500 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи "Сумська виправна колонія №116" Північно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України судовий в розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Державної установи "Сумська виправна колонія №116" Північно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошової компенсації - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Сумська виправна колонія № 116» щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна.

Стягнути з Державної установи «Сумська виправна колонія № 116» (42343, Сумська область, Сумський район, с. Сад, вул. Войти, 5, ідентифікаційний код 08565115) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у сумі 12056 (дванадцять тисяч п`ятдесят шість) грн 83 коп.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи «Сумська виправна колонія № 116» (42343, Сумська область, Сумський район, с. Сад, вул. Войти, 5, ідентифікаційний код 08565115) витрати на сплату судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 500 (п`ятсот) грн 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Савицька