Справа № 240/22363/20
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2021-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року м. Житомир справа № 240/22363/20

категорія 109020100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Попільнянської селищної ради Житомирської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до із позовом до Попільнянської селищної ради Житомирської області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Попільнянської селищної ради Житомирської області від 29.09.2020 №1146 "Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок з метою передачі у власність" в частині зупинення розгляду заяви ОСОБА_1 від 12.08.2020 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої в с. Миролюбівка Попільнянського району Житомирської області;

- зобов`язати Попільнянську селищну раду на черговій сесії повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.08.2020 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої в с.Миролюбівка Попільнянського району Житомирської області.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 12 серпня 2020 року він звернувся до Попільнянської селищної ради із заявою про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га, розташованої в селі Миролюбівка Попільнянського району Житомирської області. Однак, розглянувши подану заяву та додані до неї документи Попільнянська селищна рада прийняла рішення від 29.09.2020 №1146, яким призупинила розгляд вищезазначеної заяви позивача до затвердження та введення в дію Положення про порядок надання земельних ділянок громадянам для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель комунальної власності на території Попільнянської об`єднаної територіальної громади та проведення повної інвентаризації земель, визначення цільових призначень земельних ділянок і потреб громади у користуванні земельними ділянками. Позивач вважає, що таке рішення суперечить нормам статті 118 Земельного кодексу України, а тому він звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою від 04 січня 2021 року відкрито провадження у справі №240/22363/20 за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Крім того, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі, а також копію позовної заяви з доданими до неї документами 12 січня 2021 року було надіслано на адресу місцезнаходження Попільнянської селищної ради, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.17).

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, ухвалу про відкриття провадження у справі Попільнянська селищна рада отримала 19 січня 2021 року (а.с.18).

Разом з тим, станом на дату розгляду справи відповідач своїм правом на заперечення щодо заявлених позовних вимог не скористався, відзиву на позовну заяву до суду не надіслав.

Згідно з частиною 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до норм ст.ст. 257, 262 КАС України дана адміністративна справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 12 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Попільнянської селищної ради із заявою (реєстраційний №1453/р-1453-2020), в якій просив надати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га з метою передачі у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населеного пункту с. Миролюбівка Попільнянського району Житомирської області (а.с.5-7).

Розглянувши на тридцять дев`ятій сесії заяву ОСОБА_1 , Попільнянська селищна рада Попільнянського району Житомирської області VIII скликання прийняла рішення від 29.09.2020 №1146 "Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок з метою передачі їх у власність", пунктом 95 якого призупинила розгляд заяви позивача від 12.08.2020 №1453/р-1453-2020 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою до затвердження та введення в дію Положення про порядок надання земельних ділянок громадянам для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель комунальної власності на території Попільнянської об`єднаної територіальної громади та проведення повної інвентаризації земель, визначення цільових призначень земельних ділянок і потреб громади у користуванні земельними ділянками (а.с.11).

Правомірність вказаного рішення Попільнянської селищної ради від 29.09.2020 №1146 та призупинення розгляду заяви від 12.08.2020 №1453/р-1453-2020 стали підставою для звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Частиною першою статті 3 Земельного кодексу України (далі -ЗК України) визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Приписами статті 80 ЗК України визначено, що суб`єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Згідно зі статтею 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно з частинами першою та другою статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема: в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. "в" ч. 3ст. 116 ЗК України).

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання (ч. 4 ст.116 цього Кодексу).

Згідно з пунктом "б" частини першої статті 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування визначені в статті 122 ЗК України.

Статтею 122 ЗК України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Натомість сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до пунктів «а» та «б» частини 1 статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Вищезазначеними положеннями ЗК України Попільнянська селищна рада наділена повноваженнями на розпорядження землями комунальної власності Попільнянської селищної об`єднаної територіальної громади, в тому числі й повноваженнями щодо передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян.

Відповідно до статті 25 Закону України від 21.05.1997 №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон України №280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Статтею 59 Закону України № 280/97-ВР встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради.

Відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульований статтею 118 ЗК України.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно з частиною сьомою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

При цьому, підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Зі змісту вищезазначених норм вбачається, що розгляд клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки із земель комунальної власності здійснюється органом місцевого самоврядування виключно на пленарному засіданні відповідної сільської, селищної чи міської ради. При цьому строк розгляду відповідним орган місцевого самоврядування клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо передачі земельної ділянки у власність становить один місяць.

Крім того, норма частини 7 статті 118 Земельного кодексу України визначає лише два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу місцевого самоврядування при вирішенні клопотання особи про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки із земель комунальної власності:

а) прийняття на пленарному засіданні сесії відповідної сільської, селищної чи міської ради рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою;

б) прийняття на пленарному засіданні сесії відповідної сільської, селищної чи міської ради мотивованого рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Із системного аналізу вищезазначених норм земельного законодавства вбачається, що при вирішенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки із земель комунальної власності, уповноважений на це орган, в контексті норм частини 7 статті 118 Земельного кодексу України, не наділений повноваженнями щодо призупинення розгляду відповідного клопотання до настання певних обставин, оскільки порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, який врегульований статтею 118 ЗК України, не передбачає можливості здійснення зупинення розгляду клопотання особи про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 12.08.2020 №1453/р-1453-2020 про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га з метою передачі у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населеного пункту с. Миролюбівка Попільнянського району Житомирської області, Попільнянська селищна рада VIII скликання на тридцять дев`ятій сесії прийняла рішення від 29.09.2020 №1146 "Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок з метою передачі їх у власність", пунктом 95 якого призупинила розгляд вказаної заяви позивача до затвердження та введення в дію Положення про порядок надання земельних ділянок громадянам для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель комунальної власності на території Попільнянської об`єднаної територіальної громади та проведення повної інвентаризації земель, визначення цільових призначень земельних ділянок і потреб громади у користуванні земельними ділянками.

Вказане свідчить на користь висновку, що приймаючи оскаржуване в даній справі рішення від 29.09.2020 №1146 "Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок з метою передачі їх у власність", в частині пункту 95, який стосується зупинення розгляду заяви ОСОБА_1 від 12.08.2020 №1453/р-1453-2020 про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою, Попільнянська селищна рада діяла не в порядку та не у спосіб, які визначені статтею 118 ЗК України.

Суд також критично ставиться до зазначеної в оскаржуваному рішенні від 29.09.2020 №1146 (п.95) підстави для зупинення розгляду заяви позивача - "до затвердження та введення в дію Положення про порядок надання земельних ділянок громадянам для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель комунальної власності на території Попільнянської об`єднаної територіальної громади", адже порядок, яким Попільнянська селищна рада мала б керуватися при розгляді заяви позивача законодавчо врегульований та визначений в статті 118 ЗК України.

Враховуючи вищезазначене та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення тридцять дев`ятої сесії Попільнянської селищної ради Попільнінського району Житомирської області VII скликання від 29.09.2020 №1146 "Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок з метою передачі їх у власність", в частині пункту 95, який стосується зупинення розгляду заяви ОСОБА_1 від 12.08.2020 №1453/р-1453-2020 про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення з метою передачі у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га, розташованої за межами населеного пункту с. Миролюбівка Попільнянського району Житомирської області, є протиправним та підлягає скасуванню.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV, рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Верховний Суд України у своїй постанові від 16.09.2015 по справі №21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, статті 13 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" правові висновки Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Застосовуючи механізм належного захисту прав позивача та їх відновлення, користуючись повноваженнями, наданими ч. 2 ст. 245 КАС України, суд вважає за необхідне зобов`язати Попільнянську селищну раду розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.08.2020 №1453/р-1453-2020 про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення з метою передачі у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га, розташованої за межами населеного пункту с. Миролюбівка Попільнянського району Житомирської області, та за результатами розгляду прийняти рішення із врахуванням норм статті 118 Земельного кодексу України та встановлених даним рішенням обставин справи та висновків суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частинами першою, другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене та встановлені обставини справи, які перевірені зібраними доказами у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з статтею 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

З наявної у матеріалах справи квитанції від 23.12.2020 №69928 вбачається, що ОСОБА_1 при зверненні з даним позовом до суду був сплачений судовий збір у розмірі 840,80 гривень (а.с.4).

Доказів понесення позивачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, матеріали справи не містять.

Таким чином, враховуючи положення ч. 1 ст. 139 КАС України, суд приходить до висновку, що стягненню на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Попільнянської селищної ради підлягають судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 гривень.

Керуючись статями 77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 257, 262, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Попільнянської селищної ради (вул. Б.Хмельницького, 7, смт. Попільня, Житомирська область, 13501; ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати пункт 95 рішення тридцять дев`ятої сесії Попільнянської селищної ради Попільнінського району Житомирської області VII скликання від 29.09.2020 №1146 "Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок з метою передачі їх у власність", в частині, яка стосується призупинення розгляду заяви ОСОБА_1 від 12.08.2020 №1453/р-1453-2020 про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення з метою передачі у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га, розташованої за межами населеного пункту с. Миролюбівка Попільнянського району Житомирської області.

Зобов`язати Попільнянську селищну раду розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.08.2020 №1453/р-1453-2020 про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення з метою передачі у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га, розташованої за межами населеного пункту с. Миролюбівка Попільнянського району Житомирської області, та за результатами розгляду прийняти рішення із врахуванням норм статті 118 Земельного кодексу України та встановлених даним рішенням обставин справи та висновків суду.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Попільнянської селищної ради (вул. Б.Хмельницького, 7, смт.Попільня, Житомирська область, 13501; ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович