Справа № 420/3253/21
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2021-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3253/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Юхтенко Л.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (, місцезнаходження: 65023, м. Одеса, вул. Пастера, 58) про скасування постанови від 27 травня 2019 року про стягнення виконавчого збору ВП №45140901,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 04 березня 2021 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (, місцезнаходження: 65023, м. Одеса, вул. Пастера, 58) про скасування постанови, винесену 27 травня 2019 року Головним державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Калашніковим Р.В., в рамках виконавчого провадження ВП №45140901 про стягнення виконавчого збору в розмірі 106314, 40 грн.

Ухвалою від 08 квітня 2021 року після усунення недоліків, що зумовили залишення позову без руху, прийнято до розгляду та відкрито провадження за окремою категорією термінових справ в адміністративній справі.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки була винесена після закінчення виконавчого провадження № 45140901, відкритого на підставі виконавчого листа № 520/13476/13-ц, виданого Київським районним судом міста Одеси 13.10.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 1063144,00 грн., та повернення виконавчого документа стягувачу.

Так, позивач зазначив, що у рамках виконавчого провадження № 45140901, відкритого на підставі виконавчого листа № 520/13476/13-ц, виданого Київським районним судом міста Одеси 13.10.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 1063144,00 грн., державним виконавцем винесено 27.11.2017 року постанову про повернення виконачого документа стягувачу відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а після спливу 18 місяців в порушення приписів ч. 3 ст. 40 цього Закону, 27.05.2019 року державним виконавцем прийнято постанову про стягнення виконавчого збру, який у 13 разів перевищує розмір передбачений законодавством, оскільки частиною 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмір 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Позивач зазначив, що у рамках виконавчого провадження про стягнення за виконавчим листом № 520/13476/13-ц від 13.10.2014 року на користь Стягувача було передано майно Боржника на суму 82177 грн. Інших коштів з ОСОБА_1 не стягнуто, іншого майна Боржника у рахунок погашення боргу стягувачу не передано.

Таким чином, на думку позивача, у разі своєчасного винесення постанови про стягнення виконавчого збору, стягненню підлягала би сума в розмірі 8217, 70 грн. Натомість відповідачем винесено постанову про стягнення виконавчого збору на суму 106 314, 40 грн., тобто 10 відсотків з загальної суми стягнення за виконавчим листом, що узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої палати Верховного Суду від 11 березня 2020 року по справі № 2540/3203/18.

Також позивач зазначив, що відповідачем було допущено порушення принципу «належного урядоування» за практикою Європейського суду з прав людини, а саме: ризик будь-якої помилки державного оргнау повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Ухвалою від 14 квітня 2021 року зупинено провадження у справі №420/3253/21,- до одержання витребуваних судом належним чином засвідченої копії матеріалів виконавчого провадження №45140901.

До суду 23 квітня 2021 року від відповідача на виконання ухвали суду надійшли копії матеріалів виконавчого провадження №45140901, у зв`язку з чим розгляд справи призначено на 20 травня 2021 року.

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання 20 травня 2021 року поновлено провадження у справі зі стадії, на якій воно було зупинено.

Позивач на відкрите судове засідання не зявився, повідомлений належним чином та завчасно засобами електроної пошти, про що свідчить звіт від поштового сервера, до суду подано заяву (вхід. № ЕП/10195/21 від 14.04.2021 року) про розгляд справи без участі позивача.

Відповідач на відкрите судове засідання не зявився, повідомлений належним чином та завчасно засобами електроної пошти, про що свідчить звіт від поштового сервера. Про причини незявлення суд не повідомив, також відповідач не надав на адресу суду відзив на позовну заяву.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Згідно з ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З цих підстав, суд постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання від 20 травня 2021 року, про продовження розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, матеріали виконавчого провадження, суд встановив таке.

Так, суд встановив на виконанні у Другому Приморському відділі державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській в області перебувало виконавче провадження № 45140901 по примусовому виконанню виконавчого листа № 520/13476/13-ц від 13.10.2014 року, виданого Київським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів у розмірі 1 063 144,00 грн.

Матеріалами виконавчого провадження підтверджено, що відповідно до постанови головного державного виконавця від 11.02.2016 року, та акту прийому-передачі передано стягувачу ОСОБА_2 нереалізоване рухоме майно, а саме: автомобіль марки VOLVO 760, 19 р.в. та належить боржнику в рахунок часткового погашення заборгованості за виконавчим листом № 520/13476/13-ц від 13.10.2014 року за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, якою воно передавалося на реалізацію, яка складала 82177, 00 грн. (а.с. 20-21, 22-23).

Також, суд встановив, що 24.11.2017 року до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області надійшла заява стягувача ОСОБА_3 про повернення виконавчого документу стягувачу.

Матеріалами справи підвтреджено, що 27.11.2017 року постановою головного державного виконавця другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській обалсті Калашніковим Р.В. було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та припинено чинність арешту майна боржника від 26.05.2015 року, скасовно постанову про розшук майна боржника від 02.02.2015 року.

Також, матеріалами справи підтверджено, що 27 травня 2019 року старшим державним виконавцем другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській обалсті Калашніковим Р.В. винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП №45140901, в якій зазначено, що боржником виконавчий збір не виплачено, ураховуюче викладене, керуючись ст.ст. 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» стягнути виконавчий збір у розмірі 106314,4 грн.

Позивач не погоджуючись із постановою про стягнення виконавчого збору, звернувся з даним позовом до суду.

Проаналізувавши положення чинного законодавства України, що регулює спірні правовідносини, враховуючи обставини справи, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд зробив висновки щодо задоволення позову повністю, з таких підстав.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, тощо.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з п.1 ч.1, ч.5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Таким чином, примусове виконання рішення суду розпочалося прийняттям державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження), виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Частинами 6- 9 ст. 27 цього закону встановлено, що у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі.

У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону.

Таким чином, з аналізу ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що виконавчий збір належить стягненню за дії примусового виконання та з фактично стягнутих коштів.

Відповідно до п.1 ч.1, ч.3,4 ст.37, ч.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо, зокрема, стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

У разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1,3,4,6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, аналіз наведених статей Закону України «Про виконавче провадження» доводить, що державний виконавець має винести постанову про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа.

Однак, матеріалами справи підтверджено, що державним виконавцем 27.11.2017 року винесено постанову про повернення виконачого документа стягувачу відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», та 27 травня 2019 року старшим державним виконавцем другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській обалсті Калашніковим Р.В. винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП №45140901 у розмірі 106314,4 грн., тобто з пропуском встановленого Законом України «Про виконавче провадження» строку.

Суд зазначає, що дотримання строків, встановлених законом є істотним чинником у дотриманні субєктами владних повноважень принципу правової визначеності.

Таким чином, суд дійшов висновку, що зазначені відповідачем дії державного виконавця щодо порядку винесення постанови про стягнення виконавчого збору не відповідають вимогам Закону № 1404-VIII, оскільки постанову про стягнення виконавчого збору винесено 27.05.2019 року, тобто пізніше наступного дня з дня винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу (27.11.2017 року).

Як вже було встановлено судом, постанова про повернення виконавчого документа стягувачу була винесена державним виконавцем 27.11.2017 року, а тому станом на 27.05.2019 року у державного виконавця були відсутні правові підстави для винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Тому, з огляду на те, що у ст. 40 Закону України «Про виконаче провадження» передбачені чіткі строки прийняття постанови про стягнення виконавчого збору, за відсутності будь-яких виключень, умов та застережень у законі, суд вважає, що не дотримання вказаного строку є порушенням порядку та способу прийняття оскарженого рішення, що є підставою для визнання його протиправним та скасування в судовому порядку.

Також суд погоджуєтся з доводами позивача, що у постанові про стягнення виконавчого збору зазначено невірна сума збору.

Так, матеріалами виконавчого провадження підтверджено, що відповідно до постанови головного державного виконавця від 11.02.2016 року, та акту прийому-передачі передано стягувачу ОСОБА_2 нереалізоване рухоме майно, а саме: автомобіль марки VOLVO 760, 19 р.в. та належить боржнику в рахунок часткового погашення заборгованості за виконавчим листом № 520/13476/13-ц від 13.10.2014 року за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, якою воно передавалося на реалізацію, яка складала 82177, 00 грн. (а.с. 20-21, 22-23), тобто за виконавчим документом стягувачу фактично передано майно боржника на суму 82177, 00 грн.

Оцінюючи надані докази, з одночасним аналізом ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», законодавчого визначення поняття виконавчого збору та порядку прийняття постанови про стягнення виконавчого збору у разі повернення виконавчого документу, передбаченого ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», суд доходить висновку, що відповідачем допущено порушення норм цього Закону, та до цієї справи релевантні висновки Великої палати Верховного Суду, викладені у постанові від 11.03.2020 року у справі № 2540/3203/18, з огляду на таке.

Так, у постанові Великої палати Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі № 2540/3203/18 зазначено, що Закон № 1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією, розробленою відповідно до законів № 1403-VIII і № 1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню. Отже, положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Так, положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Вказані положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII кореспондуються з нормою абзацу четвертого пункту 8 розділу III Інструкції.

Натомість частина друга статті 27 Закону № 1404-VIII передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

При цьому пункт 21 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону № 1404-VІІІ, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця. Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.

Крім цього, пунктом 20 розділу ІІІ Інструкції визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону № 1404-VIII. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За таких обставин Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Повертаючись до обставин у цій справі, суд вважає, що за умови повернення виконавчого документу стягувачу, відсутності фактичного стягнення, повернення або передачі майна боржника на повну суму боргу за виконавчим документом на користь стягувача, державний виконавець, зазначивши в оскаржуваній постанові 10 % виконавчого збору від всієї суми за виконавчим документом, невірно визначив суму виконавчого збору на вказаній стадії виконавчого провадження.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження», а тому позовні вимоги підлягають задоволенню повністю шляхом визнання протиправним та скасування постанови Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області №45140901 від 27.05.2019 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 106314,4грн.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись положенням Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження»,ст.ст. 6, 14, 77, 90, 139, 161, 255, 271, 269, 287 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (, місцезнаходження: 65023, м. Одеса, вул. Пастера, 58) про скасування постанови від 27 травня 2019 року про стягнення виконавчого збору ВП №45140901, - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати постанову Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області №45140901 від 27.05.2019 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 106314,4 грн.

Стягнути з Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (, місцезнаходження: 65023, м. Одеса, вул. Пастера, 58) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок)

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в сроки, встановлені ст.287 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України, п. 3 розділу УІ Прикінцевих положень КАС України. Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя: Л.Р. Юхтенко