Справа № 620/1781/21
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2021-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2021 року Чернігів Справа № 620/1781/21

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Житняк Л.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інсайт+» до Північної митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Північної митниці Державної митної служби України, в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA 102000/2021/000007/2 від 02.02.2021 та Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA 102150/2021/00010 від 02.02.2021.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що розбіжності у поданих документах відсутні та відомостей у них достатньо для визначення митної вартості товарів, а отже у митного органу не було підстав вважати за неможливе використати основний метод визначення митної вартості товарів, а саме за ціною договору щодо товарів, які імпортуються.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.03.2021 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.

Протягом встановленого судом строку, відповідачем подано відзив на позов, в якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог, вказуючи на те, що згідно додатку від 24.01.2021 №5 до контракту від 15.03.2019 №1 та інвойсу від 22.01.2021 №62150947 кошти за товар повинні бути сплачені до 12.02.2021. Отже банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваних товарів, до митного оформлення надані не були, що в свою чергу не дало можливості митниці упевнитися в правильності заявленої вартості товарів. Крім цього, реквізити рахунка та банка одержувача, вказані в інвойсі від 22.01.2021 №62150947 відрізнялись від тих, які зазначені в контракті від 15.03.2019 №1. Будь-яких доповнень до контракту, про зміну банківських реквізитів до митного оформлення не надавалось. У зв`язку з цим, митницею було проаналізовано митні оформлення подібних/ідентичних товарів та запропоновано надати додаткові документи. За результатами опрацювання додатково наданих документів, відповідач вказав на недоліки еспертного висновку Київської обласної ТПП від 29.12.2020 №КТП-4224 та бухгалтерської довідки від 02.02.2021 та не визнав заявлену позивачем митнц вартість товарів.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якій останній наголошує на безпідставному та бездоказовому твердженні відповідача про начебто надання неналежних документів, без зазначення яких саме документів позивачем надано не було, що в свою чергу не може слугувати належним обгрунтуванням правомірності рішень/дій відповідача.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

15.03.2019 між ТОВ «Інсайт +» (дистриб`ютор ), який зареєстрований на території України та ARDON SAFETY S.R.0 (постачальник), який зареєстрований на території Чеської Республіки, було укладено Ексклюзивний дистриб`юторський контракт №1, відповідно до п.1.1. якого Постачальник (ARDON SAFETY S.R.0 ) передає, а Дистриб`ютор (ТОВ «Інсайт +» ) приймає на себе ексклюзивне право на розміщення та продаж продукції на всій території України.

Відповідно до Інвойсу від 22.01.2021 №62150947, на виконання вказаного вище Контракту №1 від 15.03.2019, постачальником було відправлено товар загальною вартістю 24 366,02 EUR.

Відповідно до умов Контракту, товар підлягав оплаті дистриб`ютором до 12.02.2021, на підтвердження чого, до декларації позивачем були додані копії контракту та інвойсу №62150947, доповнення до зовнішньоекономічного Договору, копія митної декларації країни відправлення; довідка про транспортні витрати Вих.№14 від 01.02.2021, договір-заявку на транспортно-експедиційне обслуговування від 25.01.2021, тощо.

За результатами проведеного аналізу документів поданих разом митною декларацією №UA102150/2021/220369 було встановлено, що згідно додатку від 24.01.2020 №5 до контракту від 15.03.2019 №1 та інвойсу від 22.01.2021 №62150947 кошти за товар повинні бути сплачені до 12.02.2021. Отже, банків;; платіжні документи, що стосуються оцінюваних товарів, до митного оформлення надані зв були, що в свою чергу не дало можливості митниці упевнитись в правильності заявленої вартості товарів. Реквізити рахунка та банка одержувача, вказані в інвойсі від 22.01.2021 №62150947 відрізнялись від тих, які зазначені в контракті від 15.03.2019 №1. Будь-яких доповнень ;і контракту, про зміну банківських реквізитів ARDON SAFETY s.r.o. (Чехія), до митного оформлення не надавалося. При цьому, митницею було проаналізовано митні оформлення подібних/ідентичних товарів та запропоновано позивачу подати додаткові документи.

Позивачем було подано, зокрема, виписку з бухгалтерської документації по собівартості товару «Бухгалтерська Довідка» від 02.02.2021; Експертний висновок Київської обласної ТПП (про вартісні характеристики ідентичного товару за попереднє митне оформлення) №КТП-4224 від 29.12.2020; прайс-лист виробника.

За результатами опрацювання додатково наданих документів було встановлено, що експертний висновок Київської обласної ТПП від 29.12.2020 №КТП-4224 надається за попереднє митне оформлення, в якому експерт наводить лише посилання на сайти мережі Інтернет, які використано для отримання інформації, але при цьому, відсутній опис об`єктів порівняння, розрахунки, проведені експертом з їх використанням, що не дає можливості впевнитись у достовірності, об`єктивності наведеної інформації та здійснити перевірку даного висновку у відповідності до положень ч.21 ст.58 МКУ; бухгалтерська довідка від 02.02.2021 стосується вибіркового асортименту товарів №№1, 10 та 13. Те саме стосується і довідкової інформації з мережі Інтернет щодо вартості товарів.

У зв`язку з неподанням особою, уповноваженою на декларування, додаткової інформації щодо підтвердження вартості товарів №№1, 10 та 13 та відповідно до умов, зазначених у ч. 2 - 3 ст. 53 МКУ, приймаючи до уваги відсутність банківських платіжних документів за дану поставку товарів, що не дає можливості митному органу упевнитись в правильності їх заявленої вартості, митні оформлення продукції подібного асортименту, здійснені ТОВ «ІНСАЙТ+» в попередній період (згідно цінової бази даних ЄАІС Держмитслужби), а також враховуючи вимоги ч.6 ст.54, п.2 ч.2 ст.52 та ч.2 ст.58 МКУ, позивачу було відмовлено у застосуванні основного методу визначення митної вартості за ціною договору) з визначення митним органом митної вартості товарів №№1, 10 та 13 самостійно.

Північною митницею Державної митної служби було винесено Рішення про коригування митної вартості товарів від 02.02.2021 №UA102000/2021/000007/2, згідно з яким митну оцінку товарів здійснено із застосуванням резервного методу з розрахунку: товар №1 та 10 - 10,51 USD/кг та товар №13 - 7,52 USD/кг.

На підставі зазначеного рішення митниці позивач оформив нову декларацію, додатково оплативши митні платежі згідно із заявленою митницею митною вартістю товарів у вигляді 16596,30 грн ввізного мита та 35555,73 грн податку на додану вартість.

Втім, позивача не погоджується з таким рішенням, внаслідок чого звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно статті 49 Митного кодексу України (далі - МКУ) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до статті 54 МКУ посадовими особами митниці здійснюється контроль заявленої декларантом митної вартості товарів, оскільки відомості про митну вартість застосовуються для: 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки (стаття 50 МКУ).

Такий контроль здійснюється шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частини 1 статті 53 МКУ у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Як передбачає частина 2 статті 53 МКУ документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах 5 і 6 ст. 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі - продажу); 4) якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно частини 2 статті 52 МКУ декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Як передбачає пункт 1 частини 5 статті 54 МКУ, митний орган має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості.

Відповідно до частини 1 статті 54 МКУ контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 54 МКУ митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно частини 5 статті 54 МКУ митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:

1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;

2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;

3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів.

Зазначені положення цілком ґрунтуються на нормі статті 17 Угоди про застосування статті VII ГАТТ, згідно з якою ніщо в цій Угоді не тлумачиться як таке, що обмежує або ставить під сумнів право митних адміністрацій упевнитися в істинності або точності будь- якої заяви, документа чи декларації, поданих для цілей митного оцінювання.

Згідно частини 2 статті 51 МКУ митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно з положеннями глави 9 МКУ, зокрема, згідно частини 1 статті 57 Кодексу, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні, зокрема, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (частина 2 статті 57 МКУ). Відповідно до частини 3 статті 58 МКУ, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу. Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частина 3 статті 57 МКУ).

Згідно частини 2 статті 58 МКУ метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 МКУ, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у статті 59 МКУ. При цьому, під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.

У разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статтей 58 і 59 МКУ за митну вартість береться вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними. Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку.

У разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена відповідно до положень статей 58 - 61 МКУ, їх митна вартість визначається згідно з положеннями статті 62 Кодексу на основі віднімання вартості, крім випадків, коли на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи послідовність застосування цієї статті та статті 63 цього Кодексу може бути зворотною. У разі якщо оцінювані або ідентичні чи подібні (аналогічні) імпортні товари продаються (відчужуються) на митній території України у незмінному стані, для визначення митної вартості товарів за цим методом за основу береться ціна одиниці товару, за якою оцінювані або ідентичні чи подібні (аналогічні) імпортовані товари продаються на території України у найбільших загальних кількостях покупцю, який не є пов`язаною з продавцем особою, одночасно або у час, наближений до дати ввезення оцінюваних товарів, за умови вирахування, якщо вони можуть бути виділені, таких компонентів: 1) витрат на виплату комісійних, що звичайно сплачуються або підлягають сплаті, чи звичайних торговельних надбавок, які робляться для одержання прибутку та покриття загальних витрат у зв`язку з продажем на митній території України товарів того ж класу та виду; 2) звичайних витрат, понесених в Україні на навантаження, вивантаження, транспортування, страхування, та інших пов`язаних з такими операціями витрат; 3) сум податків, що підлягають сплаті в Україні у зв`язку з ввезенням (імпортом) чи продажем (відчуженням) товарів.

Для визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) за основу береться надана виробником товарів, що оцінюються, або від його імені інформація про їх вартість, яка повинна складатися із сум: 1) вартості матеріалів та витрат, понесених виробником при виробництві оцінюваних товарів. Така інформація повинна базуватися на комерційних рахунках виробника за умови, що такі рахунки сумісні із загальновизнаними принципами бухгалтерського обліку, які застосовуються в країні, де ці товари виробляються; 2) обсягу прибутку та загальних витрат, що дорівнює сумі, яка звичайно відображається при продажу товарів того ж класу або виду, що й оцінювані товари, які виготовляються виробниками у країні експорту для експорту в Україну; 3) загальних витрат при продажу в Україну з країни вивезення товарів того ж класу або виду, тобто витрат на завантаження, розвантаження та обробку оцінюваних товарів, їх транспортування до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, витрат на страхування цих товарів.

Враховуючи зазначене, в порядку контролю правильності визначення митної вартості (частина 1 статті 54 МКУ) товару, реалізуючи право, передбачене пунктом 1 частини 5 статті 54 МКУ, а також керуючись Методичними рекомендаціями, відповідачем здійснено перевірку достовірності інформації, що наведена в поданих до митного оформлення документах.

Зазначену перевірку проведено шляхом аналізу поданих до митного контролю документів. Також, керуючись Методичними рекомендаціями та відповідно до частини 3 статті 53 МКУ особі, уповноваженій на декларування, запропоновано надати додаткові документи для підтвердження заявленого рівня митної вартості товару

Втім, розглянувши надані декларантом документи, Митницею було прийнято рішення про коригування митної вартості від 02.02.2021 №UA 102000/2021/000007/2.

У якості мотивів для прийняття рішення про коригування митної вартості від 21.05.2020 Митницею зазначено:

Згідно додатку від 24.01.2021 №5 до контракту від 15.03.2019 №1 та інвойсу від 22.01.2021 №62150947 кошти за товар повинні бути сплачені до 12.02.2021. Отже банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваних товарів, до митного оформлення надані не були, що в свою чергу не дало можливості митниці упевнитися в правильності заявленої вартості товарів. Крім цього, реквізити рахунка та банка одержувача, вказані в інвойсі від 22.01.2021 №62150947 відрізнялись від тих, які зазначені в контракті від 15.03.2019 №1. Будь-яких доповнень до контракту, про зміну банківських реквізитів до митного оформлення не надавалось. У зв`язку з цим, митницею було проаналізовано митні оформлення подібних/ідентичних товарів та запропоновано надати додаткові документи.

За результатами опрацювання додатково наданих документів, відповідач вказав на недоліки еспертного висновку Київської обласної ТПП від 29.12.2020 №КТП-4224 та бухгалтерської довідки від 02.02.2021 та не визнав заявлену позивачем митнц вартість товарів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при здійсненні імпортування товару на митну територію України було надано повний пакет документів, у відповідності до переліку, закріпленого частиною другою статті 53 МКУ.

Відповідно до ч.ч.3,4 cm.53 Митного кодексу України право митного органу на висунення письмової вимоги про надання додаткових документів виникає лише у разі, коли у документах, поданих для митного оформлення згідно ч. 2 cm. 53 Митного кодексу України, наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні обґрунтовані підстави вважати, про наявність взаємозв`язку між продавцем і покупцем, який впливає на заявлену декларантом митну вартість.

Суд зазначає, що будь-які розбіжності у поданих документах відсутні та відомостей достатньо для визначення митної вартості товарів, а отже у митного органу не було підстав вважати за неможливе використати основний метод визначення митної вартості товарів, а саме за ціною договору щодо товарів, які імпортуються.

Відповідно, підстави для витребування додаткових документів також були відсутні.

Відсутність банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваних товарів, не є підставою для сумнівів в правильності заявленої вартості товарів, оскільки як передбачає частина 2 статті 53 МКУ платіжні документи надаються якщо рахунок сплачено. Розбіжність в реквізитах рахунку та банка одержувача, вказані в інвойсі від 22.01.2021 №62150947 та контракті від 15.03.2019 №1 також не впливає на правильність визначення митної вартості, оскільки не стосується числових значень, які підлягають перевірці.

Таким чином, доводи митного органу, які стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення є такими, що не заслуговують на увагу, адже заявлені Митницею обґрунтування жодним чином не впливають на митну вартість товару.

Відтак, будь-які сумніви Митниці щодо ціни товару є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на чинних нормах як українського, так і міжнародного законодавства.

Надані позивачем документи не містять жодних розбіжностей та неточностей щодо умов поставки товару, а відтак безпідставні сумніви митного органу не можуть бути покладені в основу рішення про коригування митної вартості.

З аналізу заявлених Митницею підстав для прийняття оскаржуваного рішення вбачається, що останнє носить суто формальний характер та є таким, що спрямоване на штучне завищення митної вартості імпортованих товарів.

Як зазначалось вище, статтею 53 МКУ передбачений виключний перелік документів, що підлягають наданню митному органу для виконання митних формальностей, зокрема: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок- проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Всі перелічені документи були надані декларантом. При цьому, зауваження митниці стосуються виключно документів, які не тільки не є обов`язковими у розумінні статті53 МКУ, а й жодним чином не впливають на заявлену митну вартість товару, як то експертний висновок чи бухгалтерська довідка.

Крім того, варто зазначити, що у разі сумніву у відповідному експертному висновку, митниця мала право звернутися до іншого суб`єкта оціночної діяльності із письмовим запитом на рецензування (згідно із Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України»), однак таке своє право не реалізувала. Таким чином, у сукупності з іншими наданими документами зазначений висновок підтверджує задекларовану митну вартість.

Порядок оплати за товар, порядок заповнення платіжних документів та розмір перерахованих коштів взагалі не становлять об`єкт контролю митної вартості, бо жодним чином не впливають на розрахунок митної вартості.

У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару, у свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються, у зв`язку із чим відомості про умови оплати товару не повинні братися органом доходів і зборів до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару, суперечності у відомостях щодо умов оплати товару у документах, доданих до митної декларації на підтвердження митної вартості товарів, не можуть бути підставою для і витребування відповідачем додаткових документів у декларанта.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що рішення про коригування митної вартості від 02.02.2021 №UA 102000/2021/000007/2 є безпідставним та таким, що підлягає скасуванню.

Слід зазначити, що митний контроль та митне оформлення як складові митної процедури є частиною адміністративних процедур із провадження справи декларанта щодо пропуску його товарів через митний кордон України. Правові акти суб`єкта владних повноважень, в тому числі процедурне рішення митного органу про витребування додаткових документів, може бути ухвалене ґрунтуючись лише на доказах у справі, а такими доказами передусім є документи, додані до митної декларації.

Частиною 3 статті 53 МКУ передбачено виключно три підстави витребування додаткових документів у декларанта: наявність розбіжностей у документах; наявність ознак підробки документів; відсутність у документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Виключно висновки, що ґрунтуються на дослідженні документів, доданих до митної декларації, можуть бути підставою для витребування додаткових документів.

Частиною 4 статті 57 МКУ передбачено, що застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МКУ. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.02.2019 №825/648/17).

Тобто, митний орган зобов`язаний надати декларанту вичерпний перелік документів, щодо яких виникли сумніви, а також перелік документів, що має бути наданий для усунення таких сумнівів. Вказані вимоги Митницею не були дотримані.

При цьому, суд вважає, що проведена представником Митниці «консультація» та витребування додаткових документів мали виключно формальний характер та не були спрямовані на реальне підтвердження митної вартості товару.

У постанові від 05.02.2019 у справі №816/1199/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених частиною 2 статті 55 МКУ, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод. При цьому, сама лише інформація з бази даних ЄАІС ДФС про вантажну митну декларацію, яка була взята митним органом за основу при коригуванні митної вартості товару, не може бути достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару, за такою декларацією, дійсно було імпортовано до України.

У рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Митниця, приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованих позивачем товарів за резервним методом, не вказала, яким чином митна вартість товарів визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не навела порівняння характеристик оцінюваних товарів та характеристик товарів, ціна яких взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що свідчить про порушення відповідачем частини другої статті 55 МКУ щодо обґрунтованості прийнятого рішення. (Аналогійний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 12.03.2020 №804/6243/14, від 21.01.2020 №815/4477/15, від 21.01.2020 №813/2719/15, від 21.01.2020 №813/5405/15).

Зазначене у сукупності дає підстави для висновку про обґрунтованість вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Інсайт+», а отже і для задоволення позовних вимог.

Таким чином, рішення відповідача про коригування митної вартості товарів від 02.02.2021 №UA 102000/2021/000007/2 та Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 02.02.2021 №UA 102150/2021/00010 є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, право на правову допомогу гарантовано ст.ст.8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення яким надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 №13-рп/2000, від 30.09.2009 №23-рп/2009 та від 11.07.2013 №6-рп/2013.

У рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно ч.1 ст.132 КАСУ, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частина третя вказаної статті).

Таким чином, послуги зі складання позовних заяв, апеляційних та касаційних скарг є різновидом правової допомоги, витрати на яку включаються до складу судових витрат.

За змістом ст.134 КАСУ, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною чи третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, установлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (послуг), виконаних (наданих) адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути сумірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.7 та ч.9 ст.139 КАСУ розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, установлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Також, за змістом ч.9 ст.139 КАСУ, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмету спору.

На підтвердження витрат, які понесені позивачем, суду надані договір про надання правової допомоги, згідно якого сторони домовились, що розмір гонорару адвоката за його послуги складатиме 5 000,00 грн, рахунок-фактура та платіжне доручення про сплату 5 000,00 грн.

А отже наявні підстави для відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн, які мають бути стягнуті за рахунок бюджетних асигнувань Північної митниці Держмитслужби на користь позивача та 2 270 грн судового збору.

Керуючись статтями 72-74, 77, 132, 134,139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Інсайт+» до Північної митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Північної митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів від 02.02.2021 №UA 102000/2021/000007/2.

Визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 02.02.2021 №UA 102150/2021/00010.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Північної митниці Держмитслужби на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інсайт+» судовий збір у сумі 2 270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень) та 5 000 грн (п`ять тисяч) витрат на правову допомогу.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня отримання його копії. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Інсайт+» (вул.Кільцева, 7, м.Чернігів, Чернігівська область, 14007, ).

Відповідач - Північна митниця Держмитслужби (проспект Перемоги, 6, м.Чернігів, Чернігівська область, 14017, ).

Повне рішення суду складено 24.05.2021.

Суддя Л.О. Житняк