Справа № 826/3091/17
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2021-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2021 року м. Київ № 826/3091/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши матеріали адміністративної справи

за позовом Міністерства охорони здоров`я України (01021, м. Київ, вул. М. Грушевського,

7)

до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої

служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13)

про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Міністерство охорони здоров`я України (надалі по тексту також - позивач) з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (надалі по тексту також - відповідач), в якому просить: скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ВП №52290508 від 03 лютого 2017 року про накладення штрафу.

Заявлені вимоги представник позивача обґрунтовував тим, що при прийнятті оскаржуваної постанови державним виконавцем не виконано законодавчо визначеного обов`язку щодо здійснення перевірки виконання рішення та не врахування ухвали суду про визнання виконавчого листа, на підставі якого відкрито виконавче провадження таким, що не підлягає виконанню; фактичне виконання боржником рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі.

В ході розгляду даної справи представник позивача заявлені вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити.

У відзиві на адміністративний позов представник відповідача зазначив, що оскаржувана постанова є правомірною, адже Законом прямо передбачені повноваження державного виконавця на винесення постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення, які встановлені з метою здійснення достатніх дій для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов.

При цьому, представник відповідача повідомив, що тільки після накладення штрафу надійшла інформація про виконання рішення суду в повному обсязі та 17 березня 2017 року відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження закінчено у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення згідно з виконавчим документом.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

На виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження №52290508 щодо примусового виконання виконавчого листа №816/773/16, виданого 01 вересня 2016 року Полтавським окружним адміністративним судом про поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу контролю якості медичної допомоги Управління ліцензування та якості медичної допомоги Міністерства охорони здоров`я України з 04 квітня 2016 року.

21 вересня 2016 року відкрито виконавче провадження №52290508.

В подальшому, 03 лютого 2017 року головним державним виконавцем прийнято постанову про накладення штрафу в розмірі 5 100,00 грн. за невиконання рішення суду.

Незгода позивача із вказаною постановою зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII, в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Вимогами статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Тобто, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом №1404-VIII заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч. 1 та ч. 6 ст. 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Отже, за рішенням немайнового характеру боржник зобов`язаний виконати таке рішення протягом 10 робочих днів, що слідують за днем отримання боржником постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною.

Відповідно до статті 65 Закону №1404-VIII визначено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Статтею 63 Закону встановлено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Відповідно до частин першої - третьої статті 63 Закону за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Статтею 75 Закону встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З наявних матеріалів виконавчого провадження вбачається, що згідно резолютивної частини постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2016 року в справі №816/773/16 постановлено поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу контролю якості медичної допомоги Управління ліцензування та якості медичної допомоги Міністерства охорони здоров`я України з 04 квітня 2016 року.

01 вересня 2016 року Полтавським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист на примусове виконання вказаної постанови.

З аналізу норм слідує, що Законом №1404-VIII встановлено відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення без поважних причин. А тому, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу, має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення саме без поважних причин.

При цьому, поважними в розумінні наведених норм Закону №1404-VIII можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Отже, підставою для накладення штрафу є невиконання боржником рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, які можуть бути виконанні лише боржником, у тому числі про поновлення на роботі, у встановлений державним виконавцем строк без поважних причин. При цьому, державний виконавець перед застосуванням штрафних санкцій має перевірити виконання рішення боржником та з`ясувати, зокрема, наявність або відсутність поважних причин невиконання рішення і обов`язку виконати певні дії лише боржником.

Судом встановлено, що оскаржувану постанову про накладення штрафу винесено у зв`язку із невиконанням боржником (у цій справі - позивачем) рішення суду станом на 03 лютого 2017 року.

Водночас, з наявних матеріалів справи вбачається, що Міністерством охорони здоров`я України 08 листопада 2016 року видано наказ №529-к «Про визнанням нечинним наказу МОЗ України від 01.04.2016 №133-к «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлення на посаді ОСОБА_1 », яким на виконання рішення постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2016 року №816/773/16 поновлено з 04 квітня 2016 року ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу контролю якості медичної допомоги Управління ліцензування та контролю якості надання медичної допомоги.

При цьому, як встановлено судом, крім винесення постанови про накладення штрафу від 03 лютого 2017 року інших дій, як спрямованих на примусове виконання рішення суду, так і на встановлення наявності чи відсутності факту виконання позивачем рішення суду, з примусового виконання якого відкрито виконавче провадження №52290508, відповідачем вчинено не було, як і не було вчинено дій щодо з`ясування поважності причини невиконання рішення суду у випадку наявності відповідного факту.

В частині тверджень відповідача про те, що тільки після накладення штрафу надійшла інформація про виконання рішення суду в повному обсязі, суд такі доводи приймає критично, оскільки вимогами статті 18 Закону №1404-VIII виконавцю надано право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, а також на підтвердження таких обставин не надано жодних доказів.

Таким чином, у суду відсутні підстави для висновку про те, що відповідачем перед прийняттям постанови про накладення штрафу від 03 лютого 2017 року ВП №52290508 було виконано покладений на нього обов`язок щодо з`ясування наявності факту невиконання боржником рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, які можуть бути виконанні лише боржником, у тому числі про поновлення на роботі, та відсутності поважних причин його невиконання, після виконання якого у державного виконавця виникає право на накладення на боржника штрафу на підставі статті 75 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому суд звертає увагу на те, що оскільки відповідачем питання щодо виконання чи невиконання позивачем рішення суду, з примусового виконання якого відкрито виконавче провадження №52290508, перед винесенням постанови про накладення штрафу від 03 лютого 2017 року, в порушення вимог чинного законодавства, з`ясовано не було, у суду відсутні підстави, відповідно до положень частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, для з`ясування та надання оцінки факту наявності/ відсутності виконання позивачем рішення суду з примусового виконання якого відкрито виконавче провадження №52290508.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а згідно частини 2 цієї статті Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам у сукупності з наведеними законодавчими нормами, суд доходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваної позивачем постанови про накладення штрафу.

За таких обставин суд вважає, що постанова про накладення штрафу від 03 лютого 2017 року у ВП №52290508 в розмірі 5 100,00 грн. є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно частини 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем не понесено судових витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, у зв`язку з чим відсутні підстави для вирішення даного питання.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Міністерства охорони здоров`я України задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ВП №52290508 від 03 лютого 2017 року про накладення штрафу.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому частиною першою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення та оскаржені у порядку, передбаченому статтями 292, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону №2147-VIII).

Суддя А.Б. Федорчук