Справа № 360/2200/21
Суддя: О.В. Ірметова
Дата ухвалення: 2021-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

25 травня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2200/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Ірметова О. В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

23 квітня 2021 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову зазначено, що з 1990 року позивач працював в прокуратурі Луганської області на різних посадах. У січні 2004 року у відповідності до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-Х11 (редакція від 09.08.2003) позивачу призначено пенсію за вислугою років, виходячи з розрахунку 90 відсотків від суми заробітної плати. Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури» підвищено посадові оклади працівникам прокуратури, розміри яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

18.03.2021 звернувся до Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області із заявою про перерахунок призначеної раніше пенсії, виходячи з розрахунку 90% від суми заробітної плати без застосування обмеження максимального розміру пенсії, до якої долучив довідку прокуратури Луганської області № 18-І21вих-20 від 02.03.2020 про розмір заробітної плати, що враховується для перерахунку пенсій. Дана довідка видана відповідно до Рішення Конституційного суду України від 13.12.2019 №7-р(ІІ)/2019 та Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури».

19.03.2021 позивач отримав у Старобільському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області копію Рішення про відмову в перерахунку пенсії № 63 від 19.03.2021.

Таке рішення позивач вважає протиправним та просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області № 63 від 19.03.2021 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії за вислугу років;

- зобов`язати Старобільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області здійснити ОСОБА_1 з 13.12.2019 перерахунок раніше призначеної пенсії за вислугу років відповідно до частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» (№1697-УІІ), в розмірі 90 відсотків від суми усіх складових заробітку, зазначених у довідці прокуратури Луганської області №18-121вих20 від 02.03.2020 та виплачувати її без обмеження максимального розміру пенсії з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії.

Ухвалою суду від 28.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

17.05.2021 від відповідача надійшов відзив на позов (а. с. 26-27), в обґрунтування якого останній послався на таке. 26.10.2020 на адресу управління надійшла заява від ОСОБА_1 щодо перерахунку пенсії відповідно до Закону України від 14.10.2014 № 1697-VІІ «Про прокуратуру».

До заяви для перерахунку пенсії позивачем було додано довідку про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії від 05.10.2020 № 21-730 вих-20, яка видана Луганською обласною прокуратурою. З огляду на надані документи 03.11.2020 управлінням прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії відповідно до Закону № 1697.

З 01.08.2014 ОСОБА_1 , як отримує пенсію за вислугою років, отримувач пенсії, перебуває на обліку Фонду та яка призначена у відповідності до ст. 50-1 Закону України від 05.11.1991 № 1789XII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1789), пенсія до жовтня 2020 (включно) була призначена та виплачувалась у розмірі 90% від суми заробітної плати.

З 16.07.2015 набув чинності Закон України від 14.10.2014 № 1697 «Про прокуратуру», статтею 86 якого врегульовано порядок пенсійного забезпечення працівників прокуратури, зокрема, частиною другою передбачено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Згідно абзацу 6 частини 15 статті 86 Закону № 1697 - максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Частиною 20 статті 86 цього Закону визначено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

13.12.2019 Другим Сенатом Конституційного Суду України прийнято Рішення № 7-р(ІІ)/2019 у справі за конституційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення частини двадцятої статті 86 Закону № 1697 та встановлено порядок його виконання.

Рішенням визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення частини двадцятої статті 86 Закону № 1697 зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Положення частини двадцятої статті 86 Закону № 1697 зі змінами, визнане неконституційним, а отже втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

На думку відповідача, перерахунок пенсій працівникам прокуратури проводиться в разі прийняття нормативно-правових актів про підвищення заробітної плати працівникам органів прокуратури після 13.12.2019 та на підставі довідок про заробітну плату, в яких складові заробітної плати визначаються на момент виникнення права на перерахунок (дата збільшення заробітної плати, в тому числі її складових також після 13.12.2019).

В наданій позивачем довідці підставою для перерахунку пенсії зазначена постанова Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури» та розмір заробітної плати для перерахунку пенсії зазначено на 06.09.2017.

З огляду на те, що останній нормативно-правовий акт щодо підвищення заробітної плати працівникам органів прокуратури, а саме постанова Кабінету Міністрів України № 657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури» прийнята 30.08.2017 (набрала чинності з 06.09.2017), тобто до 13 грудня 2019 року, підстави для перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону № 1697 в редакції від 13.12.2019 відсутні, оскільки на момент прийняття зазначеної постанови та набрання нею чинності частина двадцята статті 86 Закону № 1697 діяла в редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VІІІ від 28.12.2014, якою порядок перерахунку пенсій працівникам прокуратури не було визначено. Ця редакція частини двадцятої статті 86 Закону № 1697 визнана неконституційною тільки з 13.12.2019. Після прийняття вищезазначеного Рішення нормативно-правовий акт щодо підвищення заробітної плати працівникам органів прокуратури, який би був підставою для перерахунку раніше призначених пенсій, не приймався.

На підставі викладеного відповідач просив адміністративний позов залишити без задоволення.

18 травня 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в обґрунтування якої зазначено, що наведені в ньому доводи формальні та не грунтуються на нормах чинного законодавства, у зв`язку з чим не можуть бути враховані судом при розгляді справи.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов такого.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , перебуває на обліку в Старобільському ОУПФУ та отримує пенсію за вислугу років (а. с. 12, 13, 34).

02.03.2020 прокуратурою Луганської області складено довідку № 18-121вих-20 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії ОСОБА_1 за відповідною (прирівняною) посадою заступник начальника відділу прокуратури області (а.с. 16).

18.03.2020 позивач звернувся до відповідача з заявою про здійснення перерахунку призначеної пенсії за вислугу років, до якої додав довідку від 02.03.2020 № 18-121вих-20, видану прокуратурою Луганської області (а. с. 15).

Рішенням Старобільського ОУПФУ від 19.03.2021 № 69 ОСОБА_1 відмовлено у проведенні перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ у зв`язку з прийнятим Другим Сенатом Конституційного Суду України 13.12.2019 Рішення № 7-р(ІІ)/2019. Рішення мотивовано тим, що перерахунок пенсій працівникам прокуратури проводиться в разі прийняття нормативно-правових актів про підвищення заробітної плати працівникам органів прокуратури після 13.12.2019 та на підставі довідок про заробітну плату, в яких складові заробітної плати визначаються на момент виникнення права на перерахунок (дата збільшення заробітної плати, в тому числі її складових також після 13.12.2019). В наданій ОСОБА_1 довідці підставою для перерахунку пенсії зазначена постанова Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури» та розмір заробітної плати для перерахунку пенсії зазначено на 06.09.2017. З огляду на те, що останній нормативно-правовий акт щодо підвищення заробітної плати працівникам органів прокуратури, а саме постанова Кабінету Міністрів України № 657 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури" прийнята 30.08.2017 (набрала чинності з 06.09.2017), тобто до 13 грудня 2019 року, підстави для перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону № 1697 в редакції від 13.12.2019, відсутні, оскільки на момент прийняття зазначеної постанови та набрання нею чинності частина двадцята статті 86 Закону № 1697 діяла в редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" № 76-VІІІ від 28.12.2014, якою порядок перерахунку пенсій працівникам прокуратури не було визначено. Ця редакція частини двадцятої статті 86 Закону № 1697 визнана неконституційною тільки з 13.12.2019. Після прийняття Рішення нормативно-правовий акт щодо підвищення заробітної плати працівникам органів прокуратури, який би був підставою для перерахунку раніше призначених пенсій, не приймався (а. с. 17-19).

Наведене стало підставою для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.

За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складової права на соціальний захист, є її конституційним правом.

За приписом пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Умови пенсійного забезпечення відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників до 15.07.2015 визначалися Законом України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (далі за текстом Закон № 1789-ХІ).

Частиною 1 статті 50-1 цього Закону встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Така пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком (частина 20 статті 50-1 Закону № 1789-ХІ).

Згідно з частиною 17 статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

В подальшому до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ вносилися зміни Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 № 3668-VI (далі за текстом Закон № 3668-VI), внаслідок яких наведена вище частина 17 статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ з 01.10.2011 стала 18, тобто відбулась зміна порядкового номеру частини статті, що регламентувала порядок та підстави перерахунку пенсії, проте її текст залишився незмінним.

14.11.2014 ухвалено новий Закон України Про прокуратуру № 1697-VІІ (далі за текстом Закон № 1697-VІІ).

Відповідно до частини 20 статті 86 Закону № 1697-VІІ (в первинній редакції) призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки.

Отже, первісна редакція частини 20 статті 86 Закону № 1697-VІІ та частина 17 (з 01.10.2011 - частина 18) статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ містили аналогічні за змістом положення щодо підстав та порядку перерахунку пенсій за вислугу років, призначених працівникам прокуратури.

Розділ XII "Прикінцеві положення" Закону № 1697-VІІ щодо набрання ним чинності (в розрізі конкретних статей закону) неодноразово змінювався, переважна більшість статей (у тому числі стаття 86) цього Закону набрали чинності з 15.07.2015. Водночас, з 15.07.2015 втратив чинність Закон № 1789-XII (крім пункту 8 частини 1 статті 15, частини 4 статті 16, абзацу 1 частини 2 статті 46-2, статті 47, частини 1 статті 49, частини 5 статті 50, частин 3, 4, 6 та 11 статті 50-1, частини 3 статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів).

01.01.2015 набрав чинності Закон України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 № 76-VIII (далі за текстом Закон № 76-VIII), яким, з-поміж іншого, внесено такі зміни:

- частину 18 статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ (діяла до 15.07.2015) викладено в такій редакції: "умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України";

- частину 20 статті 86 Закону № 1697-VІІ (набрала чинності 15.07.2015) викладено у такій редакції: "умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України".

Таким чином, починаючи з 01.01.2015 в Україні жоден закон не визначав ані умов (підстав), ані порядку перерахунку пенсій за вислугу років, призначених на підставі Закону України "Про прокуратуру", а законодавець делегував повноваження щодо встановлення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури Кабінету Міністрів України.

Однак, Кабінетом Міністрів України не прийнято жодного нормативно-правового акта, який би регулював умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури.

У грудні 2019 року Конституційний Суд України за результатами розгляду справи № 3-209/2018 (2413/18, 2807/19) ухвалив рішення від 13.12.2019 № 7-р(II)/2019, яким визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини 20 статті 86 Закону № 1697-VII.

Судом встановлено, що, відмовляючи у здійсненні перерахунку пенсії, Старобільське ОУПФУ виходило з того, що після прийняття рішення Конституційним Судом України постанови чи інші нормативні акти про підвищення заробітної плати працівникам прокуратури не видавались. Тобто, у чинному пенсійному законодавстві відсутні правові норми щодо проведення перерахунку пенсій працівникам прокуратури.

Надаючи оцінку вказаним аргументам відповідача, суд враховує таке.

Як зазначено судом вище, рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2019 № 7-р(ІІ)/2019 положення частини двадцятої статті 86 Закону № 1697-VII визнано таким, що не відповідає Конституції України(є неконституційним).

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Аналогічна за змістом норма міститься у статті 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" від 13.07.2017 № 2136-VIII.

У пункті 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 № 7-р(ІІ)/2019 визначено, що положення частини двадцятої статті 86 Закону № 1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, відповідні положення втратили чинність 13.12.2019.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 № 1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що у регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

За змістом частини першої статті 97 Закону України "Про Конституційний Суд України" від 13.07.2017 № 2136-VIII Суд у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання.

Конституційний Суд України у пункті 3 резолютивної частини рішення від 13.12.2019 № 7-р(ІІ)/2019 встановив такий порядок його виконання:

частина двадцята статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;

частина двадцята статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції:

«20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».

Отже, з 13.12.2019 Закон № 1697-VII не містить вимоги про необхідність визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, на переконання суду, доводи відповідача про те, що після набрання чинності вказаним рішенням Конституційного Суду України нормативно-правового акту про підвищення заробітної плати працівникам органів прокуратури не прийнято, що є наслідком відмови у перерахунку пенсії, є помилковими, адже чинна з 13.12.2019 частина 20 статті 86 Закону № 1697-VII визначає умовою перерахунку пенсії за вислугу років підвищення заробітної плати працівникам прокуратури.

Суд враховує, що грошове забезпечення працівників прокуратури істотно збільшилося ще у жовтні 2017 року.

Протягом усього періоду дії статті 86 Закону № 1697-VІІ, яка визначала, що умови і порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, позивач мав право на перерахунок пенсії, проте був позбавлений можливості таке право реалізувати з огляду на бездіяльність Кабінету Міністрів України.

Така бездіяльність уряду була предметом розгляду у судових інституціях.

Так, Верховний Суд у постанові від 24.04.2019 у справі № 826/8546/18 звернув увагу, що Кабінет Міністрів України протягом тривалого часу ухиляється від прийняття рішення про встановлення порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури, необхідність прийняття яких Законом № 1697-VІІ покладено саме на уряд. Суди у зазначеній справі визнали протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо неприйняття порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури, як це передбачено частиною 20 статті 86 Закону №1697-VІІ та зобов`язали Кабінет Міністрів України протягом 30 днів з дня набрання рішенням законної сили вжити заходів та ухвалити рішення про встановлення порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури.

Проте, рішення суду Кабінетом Міністрів України залишилось невиконаним.

Відсутність затвердженого Кабінетом Міністрів України порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури зумовило неможливість проведення органами Пенсійного фонду України перерахунку зазначених пенсій, у тому числі, пенсії позивача.

Реалізація його права була забезпечена саме рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2019 № 7-р(ІІ)/2019.

Твердження пенсійного органу про те, що для реалізації права на перерахунок пенсії, визначеного статтею 86 Закону № 1697-VІІ, обов`язковою умовою є прийняття урядом нової постанови про підвищення заробітної плати працівникам прокуратури, є безпідставними з огляду на те, що на момент прийняття Конституційним Судом України зазначеного вище рішення вже існувала суттєва різниця в оплаті праці діючих працівників прокуратури та розмірі заробітних плат, з яких розраховані пенсії пенсіонерів органів прокуратури.

Окрім того, слід звернути увагу на те, що постанова Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури" від 30.08.2017 № 657, на яку містяться посилання у виданій прокуратурою Луганської області довідці від 02.03.2020 № 18-121вих-20, є чинною, а тому відсутні підстави для її незастосування.

Аналогічні висновки викладені у рішенні Верховного Суду від 14.09.2020, ухваленому за результатами розгляду зразкової справи № 560/2120/20.

Відповідно до частини 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Згідно з частиною другою статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 59 рішення у справі "Мельниченко проти України" від 19.10.2004 року, пункт 50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" від 13.01.2011 року, пункт 54 рішення у справі "Швидка проти України" від 30.10.2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або Законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Аналізуючи у сукупності фактичні обставини справи та норми закону, виходячи з принципу верховенства права, з метою повного захисту порушених прав позивача, суд дійшов висновку, що рішення відповідача від 19.03.2021 № 63 про відмову в перерахунку пенсії за вислугу років відповідно Закону № 1697-VII не відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно вимоги зобов`язального характеру суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Частина третя зазначеної статті передбачає, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Водночас, згідно з пунктом 10 частини 2статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд керується принципом ефективності захисту такого права, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 19.03.2021 № 63, позовна вимога щодо зобов`язання відповідача з 13.12.2019 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII на підставі довідки прокуратури Луганської області від 19.03.2021 № 18-121вих-20, з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії, також підлягає задоволенню.

Водночас, вимога щодо зобов`язання відповідача здійснити виплату пенсії за вислугу років в розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати та без обмеження її максимальним розміром є передчасною, адже спірні правовідносини між учасниками справи в цій частині ще не виникли.

Старобільським ОУПФУ ще не ухвалено рішення щодо перерахунку призначеної позивачу пенсії за вислугу років на виконання цього рішення суду, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині при здійсненні такого перерахунку будуть порушені.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення, що має існувати на момент звернення до суду, передувати йому та підтверджуватися належними доказами. Порушення прав, свобод чи інтересів особи - фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності відповідного органу щодо неї. Моментом порушення є момент прийняття рішення, вчинення дій чи бездіяльності, які породжують або можуть породити в майбутньому негативні наслідки. Іншими словами, таке рішення (дії чи бездіяльність) є юридичним фактом, котрий має існувати на момент звернення до суду, передувати йому та підтверджуватися належними доказами.

Положеннями КАС України не встановлено можливості захисту порушених прав та інтересів осіб на майбутнє, а судове рішення не повинно містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та про зобов`язання відповідача вчинити чи утриматись від вчинення певних дій на майбутнє.

Вказані правові позиції містяться, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.02.2018 року у справі № 826/15718/16, від 24.04.2018 року у справі № 167/592/17, від 31.07.2018 року у справі № 348/9/17, від 23.10.2018 року у справі № 344/4560/17 та від 14.02.2019 року у справі № 362/7962/15-а.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з пунктом 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v." від 27.09.2001 рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Окрім того, судом враховується, що відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й відрізних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

При розгляді даної справи відповідно до частини третьої статті 291 КАС України суд враховує правові висновки викладені Верховним Судом у рішенні від 14.09.2020 у зразковій справі № 560/2120/20, оскільки дана справа є типовою по відношенню до зразкової.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги слід задовольнити частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру, які є похідними одна від одної та за які позивачем сплачено судовий збір у сумі 908,00 грн (а. с. 11).

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Відповідно до частини восьмої статті 139 КАС України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З огляду на те, що судом встановлено порушення відповідачем конституційного права позивача на перерахунок пенсії за вислугу років як складової частини права на соціальний захист і спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, суд присуджує позивачу понесені нею і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 263, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 19.03.2021 № 63 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії згідно Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 № 1697-VII.

Зобов`язати Старобільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області з 13.12.2019 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII на підставі довідки прокуратури Луганської області від 19.03.2021 № 18-121вих-20, з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім грн 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

.

Суддя О.В. Ірметова