Справа № 826/9835/18
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2021-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2021 року м. Київ № 826/9835/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Добрівської Н.А.,

розглянувши у спрощеному провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
провизнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - ГУ ПФУ в м. Києві, відповідач), в якому просила суд:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в м. Києві щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії за віком відповідно до ст.37-1 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII «Про державну службу» у зв`язку з підвищенням заробітної плати державним службовцям відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013, на підставі довідки про заробітну плату від 12.06.2018 №105-Б;

- зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком відповідно до ст.ст.37, 37-1 Закону України «Про державну службу» №3723-XII (в редакції, яка діяла на день призначення пенсії) в розмірі 80% заробітної плати за грудень 2015 року на підставі довідки Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 12.06.2018 №105-Б без обмеження граничним розміром пенсії та виплатити різницю з урахуванням уже виплаченої пенсії за минулий період з 01.12.2015;

- звернути постанову суду до негайного виконання.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач вказує, що з 06.11.2012 їй призначено пенсію за віком відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII. Пенсія обчислена, виходячи із 80% заробітної плати на підставі довідок з останнього місця роботи. Стаж роботи позивача на державній службі склав 10 років 02 місяці 05 днів. Позивач вважає, що у зв`язку із підвищенням розміру заробітної плати державним службовцям згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» вона набула право на перерахунок пенсії державного службовця. Зважаючи на це, позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, проте відповідачем було відмовлено у задоволенні вказаної заяви. Не погоджуючись із таким рішенням відповідача та вважаючи його дії протиправними, ОСОБА_1 звернулась до суду із даною позовною заявою.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.07.2018 відкрито провадження у справі і призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику та повідомлення сторін (письмове провадження).

У своєму відзиві на позов відповідач проти позову ОСОБА_1 заперечував, зазначив, що 19.06.2018 позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії з 01.12.2015. Відповідач зазначає, що спірні правовідносини між сторонами до дня звернення позивача із заявою ще не виникли, і позивач не наводить доводів, у чому конкретно полягають протиправні дії відповідача у період з 01.12.2015 по 19.06.2018. Відповідач посилається на п.1.7 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, відповідно до якого днем звернення за перерахунком пенсії вважається саме день подання відповідної заяви. Крім того, відповідач зазначає, що на момент звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії були внесені зміни до статті 37-1 Закону України «Про державну службу» №3723-XII та фактично анульовано норми законодавства, які визначали право особи на перерахунок призначеної пенсії у зв`язку із підвищенням заробітної плати за відповідною посадою та підстави для такого перерахунку, а довідка про заробітну плату, подана позивачем разом із заявою, не відповідає нормам чинного законодавства. На підставі викладеного відповідач просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Ознайомившись із письмово викладеними доводами учасників справи, дослідивши подані документи і матеріали, суд встановив такі обставини справи.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві (пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 ). 19.06.2018 позивач звернулась до ГУ ПФУ в м. Києві із заявою про перерахунок пенсії, що підтверджується розпискою-повідомленням про прийняття заяви відповідачем та їй присвоєння реєстраційного номеру №7246. Відповідно до довідки від 12.06.2018 за вих.№105-Б заробітна плата за посадою головного спеціаліста Управління праці та соціального захисту, з якої була звільнена позивач, за грудень 2015 року для перерахунку склала 9836,62 грн, та складалась із наступних складових:

- посадовий оклад - 1722,50 грн;

- надбавка за ранг (12 ранг) - 60 грн;

- надбавка за вислугу років (20%) за стаж державної служби більше 10 років - 356,50 грн;

- надбавка за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи (50%) - 1069,50 грн;

- премія (206,58%) - 6628,12 грн.

Листом від 21.06.2018 за вих.№25491/03 відповідач повідомив ОСОБА_1 , що відповідно до норм законодавства, чинного на день звернення позивача із заявою, пенсії, призначені згідно із Законом України «Про державну службу» №3723-XII, перераховуються тільки у випадку, якщо складові пенсійної виплати (надбавки, підвищення, доплати тощо) визначаються залежно від розміру прожиткового мінімуму, а тому для здійснення перерахунку пенсії позивача, виходячи із нових складових заробітної плати працюючого державного службовця, відсутні правові підстави. Не погоджуючись з отриманою відмовою у перерахунку пенсії, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.

Розглядаючи адміністративну справу по суті, суд виходить з наступного. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01.05.2016 визначалися Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ (далі - Закон № 3723-ХІІ).

Стаття 37-1 Закону № 3723-ХІІ (у редакції, чинній на момент набуття позивачем права на пенсію) передбачала, що в разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв`язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

З 01.01.2015 набрав чинності Закон України від 28.12.2014 №76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» (далі - Закон №76-VIII), яким, зокрема, статтю 37-1 Закону України №3723-ХІІ викладено у новій редакції, згідно з якою умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України.

Правове регулювання Урядом зазначеного питання у період з 01.01.2015 по 01.12.2015 здійснювалось Постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 №865, за змістом п.п. 4, 5 якої підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця було передумовою для перерахунку пенсії.

Так, пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» від 03.05.2000 №865 у редакції, що діяла до 01.12.2015 було передбачено наступне.

У разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України (для службовців Національного банку України відповідно до рішень його Правління) після набрання чинності Законом України від 16.01.2003 № 432-IV «Про внесення змін до Закону України «Про державну службу» заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України «Про державну службу», визначається в такому порядку:

1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку;

2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок.

Відповідно до пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України №865 перерахунок пенсій провадиться з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи. Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення (перерахунку) пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Мінсоцполітики.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», якою підвищено розміри заробітку працюючих державних службовців та яка відповідно до пункту 6 застосовується з 01.12.2015, виключено пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України №865, а пункт 5 викладено в такій редакції: «форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики». Постановою №1013, якою підвищено розміри заробітку працюючих державних службовців та яка відповідно до її пункту 6 застосовується з 01.12.2015, пункт 4 постанови №865 виключено, а пункт 5 викладено в такій редакції: «форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики».

Положень, які б закріплювали можливість перерахунку пенсії у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців, постанова №1013 не містить.

Отже, з 01.12.2015 по 01.05.2016 чинне законодавство, яке регламентувало пенсійне забезпечення державних службовців, підвищення розміру заробітку працюючих державних службовців не визначало як підставу для перерахунку пенсій, призначених за статтею 37 Закону №3723-ХІІ. При цьому чинна у зазначений період редакція статті 37-1 Закону №3723-ХІІ не визначала передумов перерахунку пенсій, а лише відносила вирішення такого питання до компетенції Кабінету Міністрів України.

З 01.05.2016 набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VII (згідно з п.1 розділу ХІ вказаного Закону). Згідно з п.2 розділу ХІ вказаного Закону, визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про державну службу», крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

При цьому, відповідно до ст.90 Закону №889-VII, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, суд доходить висновку, що з 01.12.2015 - початку застосування постанови №1013, якою пункт 4 постанови №865 виключено, а її пункт 5 викладено в іншій редакції, та у зв`язку з набранням у подальшому чинності Законом №889-VIII, яким по-іншому врегульовані правовідносини, пов`язані із пенсійним забезпеченням державних службовців, пенсії, призначені за статтею 37 Закону №3723-XII, не підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців.

Чинне законодавство не містить положень, які б дозволяли застосовувати нормативно-правові акти, які втратили чинність, та не визначено суб`єктивного права, як і не передбачено підстав, порядку реалізації, обов`язку органів Пенсійного фонду України щодо перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про державну службу» у зв`язку з підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям.

Як свідчать матеріали справи, на час звернення позивача до відповідача з заявою про перерахунок пенсії, Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт не було прийнято, як і не визначено такої умови для перерахування пенсії державним службовцям.

Суд дійшов висновку про відсутність підстав для зобов`язання відповідача провести перерахунок раніше призначеної позивачу пенсії державного службовця відповідно до статті 37-1 Закону №3723-ХІІ, яка передбачала право на перерахунок призначених пенсій державних службовців у зв`язку з підвищенням окладів, оскільки остання втратила чинність.

Конституційний Суд України у пункті 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

З огляду на те, що Закон України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» (яким скасовано саме право на перерахунок пенсій), стаття 90 Закону України №889-VIII Конституційним Судом України в установленому порядку неконституційними не визнавалися, тому приймаючи рішення про відмову в перерахунку пенсії позивача відповідач діяв відповідно до положень чинного законодавства.

Враховуючи вищенаведене, станом на момент звернення позивача до органу Пенсійного фонду України, норми законодавства, які передбачали можливість перерахунку пенсії у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, втратили чинність, тому відповідачем правомірно відмовлено позивачу у перерахунку пенсії державного службовця. Таким чином, підстави для задоволення позовних вимог та визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачу у перерахунку пенсії державного службовця, а також зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивачу за період з 01.12.2015 і виплатити різницю між перерахованою і виплаченими пенсіями, відсутні. Стосовно позовної вимоги про звернення постанови суду до негайного виконання суд зазначає, що її задоволення можливе лише за умови задоволення основних позовних вимог.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.06.2014 у справі «Великода проти України» суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Верховний Суд України у постанові від 07.11.2017 у справі № 21-953а17 висловив свою позицію стосовно перерахунку пенсії у зв`язку із прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» та Закону України «Про державну службу» № 889-VIII. Суд вказав на відсутність правових підстав перерахунку з 1 грудня 2015 року пенсії державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ.

Аналогічна правова позиція підтримана Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06.02.2018 у справі №373/1460/16-а, від 28.03.2018 у справі №520/16639/16-а, від 03.04.2018 у справі №750/11947/16-а, від 04.04.2018 у справі 373/87/17.

Відповідно до частини першої ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001 рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов2язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд виходить з того, що за обставин необґрунтованості заявлених позивачем вимог, підстави для стягнення сплаченого нею судового збору з відповідача відповідно до статті 139 КАС України відсутні, а відповідач не поніс витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертизи, у зв`язку із чим судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 73-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку, визначеному статтями 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з моменту складення повного тексту.

Суддя Н.А. Добрівська