Справа № 743/597/21
Суддя: Сташків В. Б.
Дата ухвалення: 2021-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 743/597/21
Провадження № 2-а/743/65/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого-судді СТАШКІВА В.Б.,
за участю: - секретаря судового засідання МАРЧЕНКО А.В.,
- перекладача ЛОЗИНСЬКОЇ А.І. (в режимі відеоконференції
з Солом`янським районним судом м. Києва, за допомогою
програмного забезпечення «EasyCon»),
учасники справи: - представник ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова

частина НОМЕР_1 ) Західного регіонального управління Державної

прикордонної служби України ІВАНОВ С.В (в режимі
відеоконференції поза межами приміщення суду,
з використанням власних технічних засобів, за допомогою
програмного забезпечення «EasyCon»),
- громадянин Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2
(в режимі відеоконференції з Чернігівським ПТПІ, за допомогою програмного забезпечення «EasyCon»), його представник КУЛІШ Ю.А. (безпосередньо в суді),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ріпки в залі суду справу
за позовом
ІНФОРМАЦІЯ_3

до громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
про продовження строку затримання, з метою забезпечення передачі

іноземця відповідно до міжнародних договорів України про

реадмісію,

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позиції позивача та відповідача, їх заяви (клопотання), інші процесуальні дії у справі.

22 травня 2021 р. ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі ІНФОРМАЦІЯ_4 ) звернувся, через систему "ЕЛЕКТРОННИЙ СУД", до Ріпкинського районного суду Чернігівської області з адміністративним позовом до громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому ставилось питання про продовження строку затримання останнього на шість місяців, з метою забезпечення передачі його відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 1 червня 2020 року, яке було залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2020 р., було затримано громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою забезпечення передачі його відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, на строк шість місяців, а рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19 листопада 2020 р. (справа № 743/1602/20), яке було залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2020 р., було продовжено строк затримання громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою забезпечення передачі його відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію на 6 місяців. Вказують, що строк затримання відповідача закінчується 29.05.2021 р., а ними вживалися заходи щодо виконання рішення суду, в той же час, вони не можуть ініціювати процедуру реадмісії за стандартною процедурою через неодержання інформації з країни громадянської належності відповідача щодо його ідентифікації та документування свідоцтвом на повернення.

Ухвалою судді Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 24 травня 2021 р. відкрито провадження по справі, призначено її на 25 травня 2021 р. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за участю представника позивача, за допомогою програмного забезпечення «EasyCon», в режимі відеоконференції з Чернігівським ПТПІ, за участю відповідача, за допомогою програмного забезпечення «EasyCon», в режимі відеоконференції з Солом`янським районним судом м. Києва, за участю перекладача, за допомогою програмного забезпечення «EasyCon».

В судовому засіданні:

- представник Чопського прикордонного загону ІВАНОВ С.В. позов підтримав, з підстав вказаних в ньому. Надав відповідь на відзив на позовну заяву, де наголосив на тому, що відповідно до Інструкції про порядок реалізації компетентними та уповноваженими органами України міжнародних угод про реадмісію осіб, затвердженої наказом МВС України від 16.02.2015 №158, процедура реадмісії складається з ряду організаційних заходів, які включають процедуру ідентифікації особи, а у відповідача відсутні документи, що підтверджують її особу та законність перебування на території України;
- громадянин Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 та його представник КУЛІШ Ю.А. заперечували проти задоволення позову, оскільки під час передачі особи відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, ідентифікація такої особи не передбачена, тим більшеміграційними органами України особа ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 була ідентифікована та на його ім`я 29.08.2019 р. видана посвідка № НОМЕР_2 на тимчасове проживання (дата закінчення 04.06.2020 р.). Натомість, позивачем не надано доказів підтвердження вчинення дій, направлених на реалізацію процедури реадмісії, тому підстави для продовження строку затримання відповідачки відсутні.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що:

- міграційними органами України особа ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 була ідентифікована та на його ім`я 29.08.2019 р. видана посвідка № НОМЕР_2 на тимчасове проживання (дата закінчення 04.06.2020 р.), а матеріали справи № 743/1602/20 містять копію паспорту на вказаного громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам № НОМЕР_3 , дійсного до 20.11.2024 р.;

- 29.05.2020 року, о 13 год. 05 хв. громадянин Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 був виявлений та затриманий в складі групи осіб прикордонним нарядом Прикордонний патруль на ділянці відповідальності ВІПС ІНФОРМАЦІЯ_5 ВПС Ужгород в районі 218 прикордонного знаку близько 700 м. до державного кордону України, при спробі незаконного перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку за що останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП;

- рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 1 червня 2020 року, яке було залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2020 р., було затримано громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою забезпечення передачі його відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, на строк шість місяців;

- рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19 листопада 2020 р. (справа № 743/1602/20), яке було залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2020 р., було продовжено строк затримання громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою забезпечення передачі його відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію на 6 місяців;

- Чопським прикордонним загоном направлялися 22.10.2020 р., 13.11.2020 р., 10.12.2020 р., 03.02.2021 р., 02.03.2021 р., 07.05.2021 р. направлялися листи Надзвичайному і Повноважному Послу В`єтнаму в Україні, а також 13.11.2020 р. та 10.12.2020 р. до Департаменту консульської служби МЗС України, з інформацією про затримання відповідача, його анкетою, проханням у сприянні ідентифікації та документування відповідача свідоцтвом з метою його передачі до країни походження на виконання угоди про реадмісію;
- на час звернення з позовом до суду позивач не отримав інформації про належність ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 до громадянства Соціалістичної Республіки В`єтнам, а також відомостей, що ідентифікують його особу.

Джерела права застосовані (не застосовані) судом.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод втілює основоположне право людини, а саме захист особи від свавільного втручання держави в її право на свободу. Підпункти з «a» до «f» пункту 1 статті 5 Конвенції містять вичерпний перелік дозволених підстав позбавлення свободи і жодне позбавлення свободи не буде законним, якщо не відповідатиме одній з цих підстав (рішення Європейського суду з прав людини в справі "Хлаіфія та інші проти Італії" (Khlaifia and Others v. Italy), пункт 88).

Один з винятків, що міститься у підпункті «f», дозволяє державі затримувати іноземців «з метою запобігання [їхньому] недозволеному в`їзду в країну» або «щодо яких провадиться процедура депортації або екстрадиції» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 червня 2020 р. в справі "Нур Ахмед та інші проти України" (Nur Ahmed and others v. Ukraine), пункт 79 (Заява № 42779/12 та 5 інших заяв).

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Зокрема, ст.ст. 26, 30 вказаного Закону регламентують питання щодо примусового повернення іноземців та осіб без громадянства та наявності підстав для ініціювання адміністративного позову про примусове видворення.

Стаття 29 вказаного Закону регламентує також інститут реадмісії. Передача з території України або приймання на територію України іноземців та осіб без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію (ч. 1). Іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію (ч. 3).

Законом України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам про реадмісію громадян обох держав» від 03 вересня 2008 року було ратифіковано Угоду між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам про реадмісію громадян обох держав, підписану 25 вересня 2007 року у місті Нью - Йорк.

Стаття 1 вказаної Угоди визначає, що відповідно до положень цієї Угоди та на запит однієї Договірної Сторони, інша Договірна Сторона здійснює реадмісію осіб, які не виконують чи більше не виконують правові вимоги стосовно в`їзду чи перебування на території держави запитуючої Договірної Сторони. Запитуюча Договірна Сторона негайно та без будь-яких спеціальних процедур здійснює реадмісію осіб, які підлягають реадмісії та які, відповідно до результатів перевірки компетентними органами, не є громадянами держави запитуваної Договірної Сторони або не відповідають вимогам, передбаченим у статті 2 цієї Угоди.

Стаття 2 вказаної Угоди передбачає, що кожна Договірна Сторона, відповідно до пункту 1 статті 1, здійснює реадмісію осіб, які підлягають реадмісії та які, відповідно до результатів перевірки, відповідають таким вимогам:

a) мають громадянство держави запитуваної Договірної Сторони, одночасно не маючи громадянства держави запитуючої Договірної Сторони чи будь-якої іншої держави;

b) будь-коли до їхнього в`їзду на територію держави запитуючої Договірної Сторони мали законне постійне місце проживання на території держави запитуваної сторони та не мають постійного місця проживання в третій країні;

c) підлягають чинному наказу про депортацію згідно із національним законодавством держави запитуючої Договірної Сторони.

Якщо особа, яка підлягає реадмісії, має дійсний дозвіл на в`їзд та перебування в третій державі, запитуюча Договірна Сторона надає особі, яка підлягає реадмісії, можливість переїхати до цієї держави та утримується від передачі цієї особи запитаній Договірній Стороні.

Стаття 3 вказаної Угоди передбачає, що передача та прийняття осіб, які підлягають реадмісії, організуються відповідно до національного законодавства держав Договірних Сторін та міжнародного права, а також гарантованих принципів порядку, безпеки та гідності, з урахуванням гуманітарних аспектів і єдності сім`ї осіб, які підлягають реадмісії. Якщо особа, яка підлягає реадмісії, надає докази того, що їй потрібно владнати конкретні особисті чи майнові питання, запитуюча Договірна Сторона дозволяє цій особі протягом певного періоду до передачі вирішити ці питання, у кожному конкретному випадку виходячи з конкретних ситуацій. Особи, які підлягають реадмісії, мають право, відповідно до положень національного законодавства держави запитуючої Договірної Сторони, взяти з собою чи переправити в державу запитуваної Договірної Сторони будь-яке майно, у тому числі будь-які платіжні засоби, законно отримані під час перебування на території держави запитуючої Договірної Сторони.

При цьому, відсутність імплементаційного (виконавчого) протоколу не перешкоджає виконанню Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам «Про реадмісію громадян обох держав».

Таким чином, громадяни Соціалістичної Республіки В`єтнам, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають реадмісії, що в свою чергу виключає можливість застосування до них процедури примусового видворення, а відповідно й затримання з метою поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні для ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Проте, у разі відсутності доказів того, що відповідач є громадянином В`єтнаму, виключається можливість застосування до спірних правовідносин положень Угоди.

Тобто для правильного вирішення цієї справи суд має пересвідчитися, що будь-які документи, які посвідчують особу відповідача чи підтверджують його громадянську належність до вказаної країни відсутні.

Правову позицію аналогічного змісту вже висловлював Верховний Суд, зокрема в постановах від 07 лютого 2019 року у справі №308/8109/17, від 19 липня 2019 р. у справі №522/23102/17.

Стаття 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» регламентує, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більше як на 18 місяців (ч. 4).

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені статтею 289 КАС України.

Згідно ч.ч. 11, 13 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців. Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:
1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Виходячи з правового аналізу ст. 289 КАС України можна стверджувати, що інститут продовження строку затримання застосовується адміністративним судом у разі наявності АЛЬТЕРНАТИВНИХ УМОВ, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, якими є:

- або відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

- або неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Інструкцією про порядок реалізації компетентними та уповноваженими органами України міжнародних угод про реадмісію осіб, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16.02.2015 року №158, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 05 березня 2015 р. за № 260/26705 визначено порядок реалізації компетентними та уповноваженими органами України положень міжнародних договорів України, укладених між Україною та іншими державами про реадмісію (приймання-передавання) осіб, а також порядок їх взаємодії під час здійснення реадмісійних процедур, але нею взагалі не передбачено проведення таких організаційних заходів, як ідентифікація особи при передачі її відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

Натомість, Інструкція про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 р. № 353/271/150 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України від 22.01.2018 р. № 38/77), регламентує ідентифікацію громадян при примусовому поверненні та примусовому видворенню з України, а не при передачі їх відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

Вказаний висновок узгоджується з постановами Шостого апеляційного суду від 23 грудня 2020 р. (справа № 743/1601/20), від 14 грудня 2020 р. (справа № 743/1606/20), від 10 грудня 2020 р. (справа № 743/1608/20).

Оцінка суду.

Оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову Чопського прикордонного загону до громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 про продовження строку затримання слід відмовити, виходячи з того,що:

- продовження строку затримання відповідача, без належних та вичерпних на те підстав, не відповідає ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, адже, покладає на відповідача додаткові обов`язки, що мають наслідком обмеження свободи пересування, які відповідно до законодавства, мають забезпечуватись саме з боку держави - відповідним прикордонним органом;

- реадмісії підлягають саме громадяни Соціалістичної Республіки В`єтнам;

- міграційними органами України особа ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 була ідентифікована та на його ім`я 29.08.2019 р. видана посвідка № НОМЕР_2 на тимчасове проживання (дата закінчення 04.06.2020 р.);

- в даному випадку позивач обмежився вчиненням дій з ідентифікації відповідача, на підставі Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, яка регламентує ідентифікацію громадян при примусовому поверненні та примусовому видворенню з України, а не при передачі їх відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

- матеріали справи не містять доказів вчинення відповідними органами дій, що передбачено вказаною Угодою та Інструкцією, зокрема прийняття відповідним органом рішення про реадмісію громадян договірних держав та інших дій, передбачених вказаною Інструкцією, направлення відповідними органами запиту про реадмісію, що передбачено вказаною Угодою.

Керуючись ст.ст. 9, 241-246, 250, 289 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ІНФОРМАЦІЯ_3 до громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 про продовження строку затримання відмовити.

Рішення суду може бути оскаржена до ШОСТОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ в десятиденний строк з дня його проголошення.

Головуючий В.Б.Сташків

Текст рішення виготовлено та
підписано 25 травня 2021 року.