Справа № 620/1568/20
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2021-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2021 року Чернігів Справа № 620/1568/20

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Житняк Л.О.,

за участі секретаря Бородулі В.В.,

представника позивача Сапона К.Л.

представника відповідача Коляди І.В.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішень,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернігівській області (далі - ГУ ДПС у Чернігівській області), в якому просить визнати протиправними та скасувати:

- податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 09.12.2019 №5, від 09.12.2019 №5, від 09.12.2019 №5, від 09.12.2019 №5, від 09.12.2019 №05;

- рішення від 09.12.2019 №5, від 09.12.2019 №5;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.12.2019 №Ф-5.

Суд ухвалою від 12.05.2020 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 22.09.2020 провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішенням у справі №620/2644/20. Ухвалою суду від 23.03.2021 провадження у справі поновлено.

Через канцелярію суду 13.04.2021 надійшла заява позивача, в якій він просив залишити позовну заяву без розгляду в частині оскаржених податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у Чернігівській області від 09.12.2019 №5, №05, №5.

За результатами розгляду заяви позивача позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішень в частині оскарження податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у Чернігівській області від 09.12.2019 №5, №05, №5. - залишено без розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач хибно трактує норми чинного законодавства. Так на сторінці 18 Акту перевірки зазначено, що «...нормами Податкового кодексу України не передбачено віднесення до складу витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів орендної плати за землю». Проте, такий висновок спростовується пп.177.4.4. п.177.4 ст.177 цього Кодексу, відповідно якого: «До переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів належать: інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг». Аналогічні висновки відповідача стосується і сплачених позивачем штрафних санкцій за порушення умов Договору з ПАТ «Корпорація Інтерагросистема» в сумі 20833,35 грн.

Щодо виключення відповідачем з переліку витрат сплачених позивачем коштів у сумі 2 417 650,86 грн. (у тому числі за 2017 рік на загальну суму 1 381 615,42 грн., за 2018 рік на загальну суму 1 036 035,44 грн.) на придбання шин та запчастин на транспортні засоби, що використовувались в ході здійснення підприємницької діяльності, позивач зазначає, що відповідач не встановлював, чи відносяться конкретні транспортні засоби до засобів подвійного призначення чи ні. При цьому транспортні засоби з переліку таблиці 14 Акту перевірки №1, 2, 4, 5, 7-10, 12-15, 17-22, 25, 32, 33 (номери згідно таблиці 14) періоді, що перевірявся, були передані в оренду за договорами оренди, які надавались на перевірку (табл.18, стор.15 Акту перевірки), зазначені транспортні засоби у господарській діяльності у періоді, що перевірявся - ФОП ОСОБА_1 не використовувались. З переліку, наведеному у таблиці 14 Акту перевірки лише три транспортні засоби, що використовувались безпосередньо ФОП ОСОБА_1 у своїй господарській діяльності, відносяться до товарної позиції 8704 згідно УКТ ЗЕД або класу основних фондів 09 автомобілі вантажні за ДК 013-97, а тому їх можливо віднести до основних засобів. Проте позивачем витрати на придбання шин та запасних частин на зазначені транспортні засоби не декларувались, доказів зворотного відповідачем в Акті перевірки не наведено.

Наявність фактичних витрат і віднесення їх до господарської діяльності позивач підтвердив копіями документів, що додавались до заперечень: рахунків на оплату, видаткових накладних, платіжних доручень, актів здачі-прийняття робіт (наданих послуг), актів списання запасних частин, актів списання палива, актів списання ПММ, тощо.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, з наданням додаткових пояснень.

Представник відповідача проти позову заперечив, протягом встановленого судом строку подав відзив на позов, в якому, посилаючись на висновки, викладені в Акті перевірки, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

На підставі направлення від 12.08.2019 №2040, виданого Головним управлінням ДФС у Чернігівській області, згідно пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, ст.77, ст.82 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI та відповідно до наказу керівника ГУ ДФС у Чернігівській області від 01.08.2019 №1628, проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2018.

За результатами перевірки складено Акт перевірки від 10.09.2020 №675/13/ НОМЕР_1 , який направлено ФОП ОСОБА_1 11.09.2019 поштовим зв`язком рекомендованим повідомленням про вручення. Згідно корінця рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ФОП ОСОБА_1 отримав акт перевірки 11.11.2019.

22.11.2019 ФОП ОСОБА_1 подав до Головного управління ДПС у Чернігівській області заперечення до акту документальної планової виїзної перевірки (вх. Від 25.11.2019 №11419/ФОП) та додаткові документи. Відповідь на заперечення надана 04.12.19 №2506/ФОП/25-01-33-05-12.

З Акту перевірки вбачається, що відповідно до наданих на перевірку документів та банківських виписок по розрахунковим рахункам, встановлено, що ФОП ОСОБА_1 протягом перевіряємого періоду здійснювалось перерахування орендної плати за землю (податку) в загальній сумі 55 938,73 грн та перерахування ПАТ «Корпорація «Інтерагросистема» () штрафів за невиконання умов Договору та, відповідно до наданих документів, було віднесено ці перерахування до складу задекларованих валових витрат протягом 2017 року в загальній сумі 20 833,35 грн в тому числі, відповідно до платіжних доручень.

Оскільки нормами Податкового кодексу України не передбачено віднесення до складу витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, орендної плати за землю та штрафів, відповідач дійшов висновку, що ФОП ОСОБА_1 завищено витрати за 2017 рік на 76 772,08 грн, через включення до їх складу суми витрачених коштів, сплачених як орендна плата за землю та штрафи за невиконання умов договору, чим порушено вимоги п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України.

Так, як зазначено в Акті перевірки відповідно до наданих на перевірку документів та банківських виписок по розрахунковим рахункам встановлено включення ФОП ОСОБА_1 до складу валових витрат сум витрачених коштів на придбання шин та запчастин на транспортні засоби, що використовувались в ході здійснення підприємницької діяльності, на загальну суму 2 417 650,86 грн (без врахування ПДВ), в тому числі за 2017 рік на загальну суму 1 381 615,42 грн, за 2018 рік на загальну суму 1 036 035,44 грн.

Враховуючи дію прямої норми пп. 177.4.5 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, згідно якої, фізична особа-підприємець не має права включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням його господарської діяльності, витрати на утримання, технічне обслуговування і ремонт основних засобів подвійного призначення, відповідач вказав, що ФОП ОСОБА_1 завищено витрати на 2 417 650,86 грн, в т.ч. за 2017 рік на загальну суму 1 381 615,42 грн, за 2018 рік на загальну суму 1 036 035,44 грн, через включення до складу суми витрачених коштів на утримання, технічне обслуговування і ремонт основних засобів подвійного призначення, чим порушено вимоги пп.177.4.5 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України.

За результатами перевірки та з урахуванням результатів розгляду заперечення відповідачем встановлено наступні порушення:

- п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, було завищенно задекларовані витрати через віднесення до їх складу сум перерахованих як орендна плата за землю, суми коштів, сплачених як штрафи за невиконання умов договору, коштів витрачених на утримання, технічне обслуговування і ремонт основних засобів подвійного призначення, в загальній сумі 2 494 422,94 грн, в тому числі за 2017 рік - 1 458 387,50 грн, за 2018 рік - 1 036 035,44 грн.

- п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 занижено оподатковуваний дохід за перевіряємий період на 2 494 422,94 грн, в тому числі за 2017 рік на 1 458 387,50 грн, за 2018 рік на 1 036 035,44 грн.

- підпункт 2 п.1 ст.7 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» внаслідок чого платником було занижено суму єдиного соціального внеску за 2017 рік на 101 277,00 грн, за 2018 рік на 137 602,08 грн. Донараховано єдиного соціального внеску, нарахованого на розмір мінімального страхового внеску, за результатами перевірки всього на суму 238 879,08 грн, в тому числі за 2017 рік 101 277,00 грн, за 2018 рік 137 602,08 грн.

- абзацу 3 ч.8 ст.9 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», встановлено несвоєчасну сплату ФОП ОСОБА_1 єдиного соціального внеску 2017 рік в розмірі 8 448,00 грн (граничний термін сплати - 09.02.2018) за 1 кв. 2018 року в розмірі 2 457,18 грн (граничний термін сплати - 19.04.2018), за 2 кв. 2018 року (граничний термін сплати - 19.07.2018), за 3 кв. 2018 року (граничний термін сплати - 19.10.2018), за 4 кв. 2018 року (граничний термін сплати - 21.01.2019).

- п.п.1.1 п.16-1 підрозділу 10 Податкового кодексу України занижено суму військового збору, що підлягає сплаті до бюджету за результатами 2017 року на 21 875,82 грн, за результатами 2018 року на 15 540,53 грн. Усього донараховано військового збору за актом перевірки - 37416,35 грн., в тому числі за 2017 рік - 21875,82 грн., за 2018 рік - 15540,53 грн.

Надаючи правову оцінку висновкам відповідача, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі - Податковий кодекс).

Об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України (п.163.1 ст.163 Податкового кодексу.).

Згідно із п.164.1 ст.164 Податкового кодексу базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених відповідним розділом Кодексу. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням п.164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до п.177.2 ст.177 та п.178.3 ст.178 цього Кодексу.

Статтею 177 Податкового кодексу встановлено порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.

Так, п.177.2 ст.177 Податкового кодексу визначено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Водночас, пп.177.4.5, 177.4.6 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу передбачено, що не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою-підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів.

Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).

Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Таким чином, наведеними нормами урегульовано порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування, при цьому види основних засобів подвійного призначення визначені пп.177.4.6 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу - це земельні ділянки, об`єкти житлової нерухомості, легкові та вантажні автомобілі.

В даних спірних правовідносинах суд враховує, що основним видом економічної діяльності позивача є діяльність вантажного автомобільного транспорту (49.41).

При цьому судом встановлено, що висновки контролюючого органу про заниження податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску та військового збору ґрунтуються на тому, що, на думку відповідача ФОП ОСОБА_1 завищено витрати, за рахунок включення до складу витрат, пов`язаних з провадженням господарської діяльності, витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення - вантажних автомобілів (сідельних тягачів та напівпричепів), а саме вартості придбаних шин та запасних частин, та орендної плати за землю і штрафу за господарським договором.

Так, згідно із ст.1 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (із змінами та доповненнями, далі - Закон №996) визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. Відповідно до ст.9 Закону №996, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення 9 господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг».

Судом встановлено взаємовідносини позивача із контргентами, протягом періоду що перевірявся, за якими було підтверджено факт здійснення господарських операцій.

При цьому наявність фактичних витрат і віднесення їх до господарської діяльності позивачем підтверджено копіями документів, що додавались до заперечень та матеріалів справи, зокрема: рахунків на оплату, видаткових накладних, платіжних доручень, актів здачі-прийняття робіт (наданих послуг), актів списання запасних частин, актів списання палива, актів списання ПММ, тощо (т.1 а.с.188-250, т.2 а.с.1-250,, т.3 а.с.1-137).

Судом вказані первинні документи визнані належними та допустимими та такими, що підтверджують дійсність господарських операцій. При цьому суд зазначає, що у сторін відсутній спір щодо наявності первинних документів, які підтверджують факт понесення витрат, вказані документи надавались на перевірку та були враховані відповідачем в Акті перевірки.

Так, поняття термінів, пов`язаних з автомобільним транспортом визначено Законом України від 05.04.2001 №2344-ІІІ «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон № 2344-ІІІ).

Відповідно до статті 1 Закону № 2344-ІІІ автомобіль - колісний транспортний засіб, який приводиться в рух джерелом енергії, має не менше чотирьох коліс, призначений для руху безрейковими дорогами і використовується для перевезення людей та (чи) вантажів, буксирування транспортних засобів, виконання спеціальних робіт.

Автомобільний транспортний засіб - колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій.

При цьому автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів.

Автомобіль легковий - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння не більше ніж дев`ять з місцем водія включно.

Напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача;

Транспортний засіб загального призначення - транспортний засіб, не обладнаний спеціальним устаткуванням і призначений для перевезення пасажирів або вантажів (автобус, легковий автомобіль, вантажний автомобіль, причіп, напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу);

Транспортний засіб спеціалізованого призначення - транспортний засіб, який призначений для перевезення певних категорій пасажирів чи вантажів (автобус для перевезення дітей, осіб з інвалідністю, пасажирів певних професій, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, спеціалізований санітарний автомобіль екстреної медичної допомоги, автомобіль інкасації, ритуальний автомобіль тощо) та має спеціальне обладнання (таксі, броньований, обладнаний спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями тощо);

Транспортний засіб спеціального призначення - транспортний засіб, призначений для виконання спеціальних робочих функцій (для аварійного ремонту, автокран, пожежний, автобетономішалка, вишка розвідувальна чи бурова на автомобілі, для транспортування сміття та інших відходів, технічна допомога, автомобіль прибиральний, автомобіль-майстерня, радіологічна майстерня, автомобіль для пересувних телевізійних і звукових станцій тощо).

Статтею 19 Закону №2344 визначена класифікація та умови реєстрації транспортних засобів. Транспортні засоби за своїм призначенням поділяються на: транспортні засоби загального призначення; -транспортні засоби спеціалізованого призначення; -транспортні засоби спеціального призначення.

При державній реєстрації вантажних автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (вантажний автомобіль, причіп, напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, для аварійного ремонту, автокран, пожежний, автомобіль- мішалка, вишка розвідувальна чи бурова на автомобілі, для транспортування сміття та інших відходів, технічна допомога, автомобіль прибиральний, автомобіль-майстерня, радіологічна майстерня, автомобіль для пересувних телевізійних і звукових станцій тощо) (частина третя статті 19 Закону №2344-III).

Технічне обслуговування і ремонт транспортних засобів та їх складових виконують з метою підтримання їх у належному стані та забезпечення встановлених виробником технічних характеристик під час використання, зберігання або утримання протягом періоду експлуатації (стаття 22 Закону N2 2344-111).

Статтею 34 Закону №2344-111 встановлено, що автомобільний перевізник повинен утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону.

Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні затверджені наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 №363.

Згідно розділу 1 Правил №363:

причіп - транспортний засіб без власного джерела енергії, пристосований для буксирування автомобілем;

сідельний тягач - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа;

спеціальний автомобіль - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для виконання спеціальних робочих функцій;

спеціалізований автомобіль - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій;

З наведеного слідує, що класифікація основних фондів призначена для використання в автоматизованих системах керування для вирішення питань організації систематичного обліку та звітності в частині основних фондів; визначення норм амортизації основних фондів та віднесення амортизаційних відрахунків на витрати виробництва; проведення робіт з перепису, оцінки та переоцінки обсягів складу і стану основних фондів; реалізації комплексу облікових функцій з основних фондів у межах робіт з державної статистики; тощо.

Перелік транспортних засобів наведено відповідачем у табл. 14 на стор.12 Акту перевірки (всього 43 одиниці транспортних засобів). При цьому, ані таблиця 14 Акту перевірки, ані інші сторінки Акту перевірки не містять жодної інформації (жодного посилання) на відповідний код УКТ ЗЕД або Класифікатор основних фондів ДК 013-97, якому відповідає кожний конкретний транспортний засіб, що взагалі унеможливлює визначення: до якого конкретно виду автомобільної техніки, передбаченого законом, відноситься певний транспортний засіб з наведеного у таблиці 14 переліку. Також, Акт перевірки не містить жодного посилання (жодної інформації) щодо технічної документації, як дозволила б встановити категорію (призначення) транспортного засобу. Зазначене питання відповідачем, при проведенні перевірки, не досліджувалось. Таким чином відповідач не встановлював, чи відносяться конкретні транспортні засоби до засобів подвійного призначення чи ні.

З переліку, наведеному у таблиці 14 Акту перевірки лише три транспортні засоби, що використовувались безпосередньо ФОП ОСОБА_1 у своїй господарській діяльності, відносяться до товарної позиції 8704 згідно УКТ ЗЕД або класу основних фондів 09 автомобілі вантажні за ДК 013-97, а тому їх можливо віднести до основних засобів - вантажних автомобілів. Проте позивачем витрати на придбання шин та запасних частин на зазначені транспортні засоби не декларувались, доказів зворотного відповідачем в Акті перевірки не наведено.

При цьому, Інші транспортні засоби з переліку таблиці 14 Акту перевірки №N2 З, 11, 23-24, 26-31, 34-39, 41, 43 (номери згідно таблиці 14) відносяться: сідельні тягачі - до товарних позицій трактори колісні для напівпричепів (код 8701 20), а напівпричепи - до товарної позиції- 8716 за УКТ ЗЕД, або до класу основних фондів 210300 автомобілі спеціалізовані 210308 автомобілі тягачі сідлові та 210500 Корпуси та причепи автомобілів 210506 причепи та напівпричепи автомобілів за ДК 013-97, які, на думку суду, не підпадають до визначення вантажних автомобілів - засобів подвійного призначення.

Метою введення в правила оподаткування особливостей обліку витрат із подвійним призначенням є недопущення (обмеження) шляхів заниження чистого оподатковуваного доходу декларуванням витрат, які неможливо пов`язати із конкретною господарською операцією фізичної особи- підприємця (мінімізація податкового навантаження).

Транспорті засоби, які використовувались позивачем у спірних періодах сідлові (сідельні) тягачі, є транспортними засобами спеціалізованого призначення, у жодному свідоцтві про реєстрацію такі транспортні засоби не зареєстровані за типом «вантажний автомобіль». Сідловий тягач без причепу не призначений для перевезення вантажів, оскільки за своєю конструкцією та обладнанням має призначенням буксирування, зокрема, напівпричепів.

Напівпричепи - це причепи, вісь (осі) яких розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і які обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.

Таким чином, віднесення напівпричепів до вантажних автомобілів є також помилковим, оскільки це транспортні засоби без власного джерела енергії (не обладнані двигуном) та пристосовані для буксирування автомобілем.

Відповідач, посилаючись на віднесення транспортних засобів позивача до вантажних автомобілів подвійного призначення, не підтвердив яке інше (друге) призначення окрім основного (першого) мають транспортні засоби, використані позивачем.

Сдельний тягач і напівпричеп є окремими транспортними засобами і окремими об`єктами основних засобів (основних фондів), які не відносяться до категорії основних засобів подвійного призначення.

Вказане свідчить про протиправність висновків контролюючого органу щодо віднесення зазначених у таблиці 14 Акту перевірки до основних засобів подвійного призначення.

Крім того, суд вважає за необхідне наголосити, що Податковий Кодекс України не містить визначення, що саме розуміється під терміном «утримання основних засобів», а що вважається «ремонтом» та «технічним обслуговуванням», які витрати слід вважати витратами на утримання автомобіля, а які витрати відносяться до його ремонту, оскільки наслідки понесення цих витрат в податковому обліку є різними, одні витрати відносяться до витрат підприємця, а інші ні.

Визначення терміну «утримання автомобіля» надано у пункті 26 Правил експлуатації колісних транспортних засобів, затверджених Наказом Мінінфраструктури від 26.07.2013 №550, а саме - забезпечення державної реєстрації, дотримання умов безпечності технічного та санітарного стану, проведення обов`язкового технічного контролю, своєчасного виконання технічного обслуговування і ремонту, охорони, передання транспортного засобу та його швидкозношуваних складників на утилізацію або видалення відповідно до законодавства. З аналізу даного визначення поняття «утримання транспортного засобу» слідує, що витрати (на паливо, запасні частини, шини, акумулятори), понесені позивачем у ході господарської діяльності (підтверджені відповідними первинними документами) стосуються конкретних товарно-матеріальних цінностей (далі - ТМЦ), та не є витратами на певні види робіт, при здійсненні комплексу операцій з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів або їх реєстрації та охорони, утилізації або видалення.

З аналізу визначення поняття «утримання транспортного засобу», даного п.26 Правил експлуатації колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 26.07.2013 № 550 слідує, що витрати (на паливо, запасні частини, шини, акумулятори) понесені позивачем у ході господарської діяльності (підтверджені актами списання товарно-матеріальних цінностей) стосуються конкретних товарно-матеріальних цінностей (далі - ТМЦ), та не є витратами на певні види робіт, при здійсненні комплексу операцій з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів або їх реєстрації та охорони, утилізації або видалення.

Таким чином, в даному випадку витрати на утримання ТЗ, не можна ототожнювати з документально підтвердженими витратами позивача, що мали місце у ході господарської діяльності.

Витрати на операції щодо заміни на ТЗ шин та акумуляторних батарей є витратами на їх придбання, які згідно з пп.177.4.4 п.177.4 ст.174 Податкового кодексу входять до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів та є такими, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в пп.177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

У ході перевірки не було досліджено та в Акті перевірки не відображено зв`язок витрат позивача з його фінансово-господарською діяльністю. А посилання на норму Податкового кодексу України щодо витрат подвійного призначення, до яких законом віднесено придбання та утримання транспортних засобів не є обґрунтованим. З документів фінансово-господарської діяльності позивача встановлено, що наведені вище витрати є витратами від господарської діяльності та напряму пов`язані з отриманими доходами від цієї діяльності.

Суд вважає, що у Акті перевірки відсутні докази того, що придбання запасних частин, паливно-мастильних матеріалів, шин колісних транспортних засобів та акумуляторних батарей на вантажні автомобілі є витратами на утримання транспортних засобів в розрізі п.177.4.5. ст.177 Податкового кодексу (перелік витрат, що не включаються до складу витрат ФОП). Витрати позивача мають пряме відношення до витрат на експлуатацію майна, яке регулюється пп.177.4.4, п.177.4. ст.177 Податкового кодексу, та відносяться до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів.

Принципи, проголошені у статті 4 Податкового кодексу повинні застосовуватися як на стадії встановлення податків, їх основних елементів, при внесенні змін до окремих елементів податку так і на стадії застосування норм, якими визначений обов`язок сплати податку. Серед принципів, проголошених у вказаній нормі, є, зокрема, презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (пп.4.1.4 п.4.1. ст.4 цього Кодексу).

Відповідно до п.56.21 ст.56 Податкового кодексу у разі, коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Європейським судом з прав людини рішеннями у справах «Серков проти України» (заява №239766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №237943/06) було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, вказавши, що органи державної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов`язань зі сплати податку.

Щодо віднесення до складу витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, штрафу, суд зазначає наступне.

Так, фінансовий результат податкового (звітного) періоду збільшується на суму витрат від визнаних штрафів, пені, неустойок, нарахованих відповідно до цивільного законодавства та цивільно-правових договорів на користь осіб, що не є платниками податку (крім фізичних осіб), та на користь платників податку, які оподатковуються за ставкою 0 відсотків відповідно до п.44 підрозділу 4 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу - це встановлює п.п.140.5.11 п.140.5 ст.140 Податкового кодексу.

Згідно з п.3 розділу І Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 №73, доходами вважається збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).

Відповідно до п.3.10 розділу ІІІ Методичних рекомендацій щодо заповнення форм фінансової звітності, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 28.03.2013 №433, одержані штрафи, пені, неустойки відображаються у складі інших операційних доходів.

Пунктом 6 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 (далі - П(С)БО 16), визначено, що витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Визнані штрафи, пеня, неустойка включаються до інших операційних витрат (п.20 П(С)БО 16).

Враховуючи зазначене, доходи та витрати у вигляді штрафів, пені, неустойок за порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання враховуються при визначенні фінансового результату до оподаткування згідно з правилами бухгалтерського обліку.

Щодо віднесення до складу витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, орендної плати за землю, суд зазначає наступне.

Підпунктом 177.4.4. п.177.4 ст.177 Податкового кодексу визначено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів належать: інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в пп.177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться, зокрема, витрати на оплату оренди, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг».

Відповідно до ч.1 ст.181 Цивільного кодексу України - «До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення».

Використання позивачем земельної ділянки у власній господарській діяльності підтверджується Витягом №2 НВ-017 від 10.07.2017 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Відповідно зазначеного Витягу - цільове призначення земельної ділянки: 12.04 Для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства; вид використання земельної ділянки: для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства.

З огляду на наведене, висновки відповідача, викладені в Акті перевірки є протиправними, а винесені на підстави них податкові повідомлення-рішення належить скасувати.

А оскільки, в діях позивача відсутній склад податкового правопорушення за п.1 ст.109 Податкового кодексу, його дії не можуть мати наслідок у вигляді притягнення до відповідальності і за п.2 ст.109 цього Кодексу.

Крім цього, варто зазначити, що згідно з п.161 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір у розмірі 1,5 відсотків об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Відповідно до пп.161.1.1 п.161 Податкового кодексу платниками збору є особи, визначені п.162.1 Податкового кодексу, а саме фізична особа - резидент (нерезидент), яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Крім того, пп.161.1.5 п.161 Податкового кодексу передбачено, що відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені статтею 171 цього Кодексу.

Так, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI) визначаються правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Частиною 1 ст.4 Закону №2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується, для платників, зазначених у п.4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та п.5 ч.1 ст.4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом (ч.3 ст.7 Закону №2464-VI).

Відповідно до ч.5 ст. 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у ст.4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної ст.7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (ч.2 ст.9 Закону №2464-VI).

Згідно з ч.3 ст.9 Закону №2464 обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску.

Відповідно до ч.8 ст.9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у п.4 ч.1 ст.4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом №2464 є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Відповідно до ч.4 ст.25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Відповідно до п.11 ч.3 ст.25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

З огляду на встановлені судом фактичні обставини справи та висновок суду про протиправність висновків про донарахування позивачу податку на доходи фізичних осіб, протиправним є і рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та донарахування військового збору як похідні.

Відповідно до вимог частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не подано належних доказів правомірності прийняття оскаржуваних рішень.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши оскаржувані повідомлення-рішення, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій, суд дійшов висновку, що рішення прийняті відповідачем без урахування вимог Податкового кодексу та з порушенням передбачених статтею 2 КАС України основних принципів адміністративного судочинства.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в цілому, а тому позов слід задовольнити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 9 669,20 грн.

Керуючись ст. ст. 139, 227, 229, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішень - задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 09.12.2019 №5, від 09.12.2019 №5.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 09.12.2019 №5, від 09.12.2019 №5.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Чернігівській області про сплату боргу (недоїмки) від 09.12.2019 №Ф-5.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 9 669,20 грн (дев`ять тисяч шістсот шістдесят дев`ять гривень 20 коп.) судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач - Головне управління ДПС у Чернігівській області (вул. Реміснича,11, м. Чернігів, 14000, ).

Рішення суду в повному обсязі складено 24 травня 2021 року.

Суддя Л.О. Житняк