Справа № 520/4365/21
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2021-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

24 травня 2021 р. справа № 520/4365/21 Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Котеньова О.Г., розглянувши за правилами спрощеного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, у якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 рішенням № 6675 від 04.12.2020 з 02.12.2020;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 період роботи, що надає право на отримання пільгової пенсії за віком, роботу в Механізованій колоні № 122 тресту «Дорбудмеханізація» (Головбуду Міністерства транспортного будівництва СРСР) з 07.08.1985 по 29.10.1991 на посаді майстра; з 30.03.1995 року переведений на посаду виконроба; з 02.12.1996 по 02.03.1999 на посаді виконроба в ВАТ «Механізована колона 122 з будівництва автодоріг та аеродромів «Аеродорбуд»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 02.12.2020.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 23.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що на підставі наданих позивачем документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу до Красноградського об`єднаного управління ПФУ загальний страховий стаж складає 40 років 8 місяців 21 день, з яких з 07.08.1985 року по 02.03.1999 року 13 років 6 місяців 24 дні - пільговий стаж, так як займані позивачем посади в період трудових відносин з 07.08.1985 року по 02.03.1999 року передбачені Списком № 2, а саме розділом XXIX «Будівництво будівель та споруд промислових, енергетичних, гідротехнічних, дорожньо-мостових, транспорту та зв`язку, житлових та культурно-побутових, а також надземних будівель та споруд, шахт, рудників та комунікацій» підпункт « б) інженерно-технічні робітники», затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173 . а в подальшомуза Списком № 2 розділу « 22900000 XXVII. Строительство, реконструкция, техническое перевооружение, реставрация и ремонт зданий, сооружений и других объектов « 22900006 б) Руководители и специалисты; 419 Мастера строительных и монтажных работ; 441 Производители работ», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року № 10, які були чинними на час роботи на зазначених посадах.

Щодо такої підстави для видання оскаржуваного рішення як непроведення атестації робочого місця, позивачем вказано, що особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинутина своєчасність проведення атестації робочих місць.

Відповідач у відзиві на позов проти задоволення позовних вимог заперечував, вказав, що зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 07.08.1985 по 02.03.1999 відповідно до довідки № 14 від 26.11.2020 року про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, не є можливим, у зв`язку з невірним посиланням на довідник «Про затвердження списків виробництв, цехів, професій та посад, робота на яких дає право на державну пенсію за віком на пільгових умовах та у пільгових розмірах». Вищевикладені обставини призвели до необхідності винесення оскаржуваного Рішення № 6675 від 04.12.2020 про відмову у призначенні пільгової пенсії за віком на підставі ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі. Суддя перебував у щорічній основній відпустці з 30 квітня 2021 року по 21 травня 2021 року відповідно до наказу №04-06/42 від 15.04.2021.

Суд розглядає справу у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п.10 ч.1 ст.4, ч.4 ст.229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що 02.12.2020 ОСОБА_1 звернувся до Красноградського об`єднаного управління Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком, до якої додав копію трудової книжки НОМЕР_2 та довідку, уточнюючу особливий характер праці, необхідний для призначення пільгової пенсії, №14 від 26.11.2020, видану Товариством з додатковою відповідальністю "Механізована колона -122", відповідно до якої позивач працював в Механізованій колоні № 122 тресту «Дорбудмеханізація» (Головбуду Міністерства транспортного будівництва СРСР) з 07.08.1985 по 29.10.1991 включно на посаді майстра; в Красноградській механізованій колоні по будівництву автомобільних доріг та аеродромів з 30.10.1991 по 29.03.1995 на посаді майстра, переведений на посаду виконроба, в ВАТ «Механізована колона 122» з будівництва автодоріг та аеродромів «Аеродорбуд» з 02.12.1996 по 02.03.1999 на посаді виконроба.

Рішенням відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення ГУ ПФУ у Харківській області рішенням № 6675 від 04.12.2020 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У вказаному рішенні зазначено, що до пільгового стажу за списком № 2 не можливо врахувати період роботи з 07.08.1985 по 02.03.1999, оскільки в довідці від 26.11.2020 № 14 про підтвердження пільгового стажу для призначення пенсії, невірне посилання на довідник «Про затвердження списків виробництв, цехів, професій та посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах».

Вважаючи протиправним вказане рішення, а також незарахування відповідачем до стажу спірних періодів роботи, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними приписами норм чинного законодавства.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що згідно приписів статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до приписів статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з ч.1 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Судом встановлено, що між сторонами спірним у даній справі є питання зарахування/не зарахування до пільгового стажу періоду роботи позивача в Механізованій колоні № 122 тресту «Дорбудмеханізація» (Головбуду Міністерства транспортного будівництва СРСР) з 07.08.1985 по 29.10.1991 включно на посаді майстра; в Красноградській механізованій колоні по будівництву автомобільних доріг та аеродромів з 30.10.1991 по 29.03.1995 на посаді майстра, переведений на посаду виконроба, в ВАТ «Механізована колона 122» з будівництва автодоріг та аеродромів «Аеродорбуд» з 02.12.1996 по 02.03.1999 на посаді виконроба.

Так, відповідно до наданої до матеріалів справи трудової книжки позивача, судом встановлено, з 07.08.1985 позивача прийнято на роботу майстром в Механізованій колоні № 122 тресту «Дорбудмеханізація» (Головбуду Міністерства транспортного будівництва СРСР), 30.03.1995 позивача переведено на посаду виконроба в Красноградській механізованій колоні по будівництву автомобільних доріг та аеродромів, яка перейменована в ВАТ «Механізована колона 122» з будівництва автодоріг та аеродромів «Аеродорбуд», на якій позивач працював до 02.03.1999.

Суд погоджується з доводами відповідача, що трудова книжка позивача за період роботи з 07.08.1985 по 02.03.1999 не містить відомостей про те, що посада відноситься до тих, що надають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, яка підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Додатково в довідці наводяться такі відомості: стосовно жінок, які працюють доярками (операторами машинного доїння), свинарками-операторами на підприємствах сільського господарства (в тому числі в колгоспах) - про виконання встановлених норм обслуговування.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що підтвердження пільгового стажу для призначення пільгової пенсії здійснюється на підставі даних трудової книжки, а за їх відсутності - на підставі даних уточнюючої довідки, виданої підприємством, на якому працювала особа.

Згідно із п.3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Тобто, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є встановлення факту перебування особи на посаді та виконання нею робіт з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, а також документальне підтвердження відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Відсутність же підтвердження вищезазначених обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове забезпечення» затверджено Список №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, зокрема 2290000б: б) «Керівники та спеціалісти» - 2290000б-23419 «Майстер будівельних та монтажних робіт» та 2290000б-24441 - "Виконавці робіт".

Аналогічна посада включена до Списку №2 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162.

Отже, є відмінності у зазначені назви посади позивача у трудовій книжці та посаді за Списком №2, відповідно до якої громадяни мають право на призначення пільгової пенсії за Списком №2.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що позивач був призначений на посаду майстра, а у 1995 році - виконавця робіт об`єктів, що будуються - автомобільних доріг та аеродромів.

Станом на 08.10.1990 застосуванню підлягали Списки, що затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173.

Посада, яку позивач обіймав, входила до Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженого Радою Міністрів СРСР 22 серпня 1956 року №1173 «Об утверждении списков производств, цехов, профессий и должностей, работа в которых дает право на государственную пенсию на льготных условиях и в льготных размерах» та ввійшла до Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року №10 «Об утверждении списков производств, работ, профессий, должностей и показателей, дающих право на льготное пенсионное обеспечение».

Зокрема, у пункті «б» розділу ХXІX «Строительство зданий и сооружений: промышленных, энергетических, гидротехнических, дорожно-мостовых, транспорта и связи, жилых и культурно бытовых, также надземных зданий и сооружений шахт, рудников и коммуникаций» - мастера (десятники) и прорабы.

Також ця професія передбачена в постанові Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року №10, в розділі 419 XXVII «Строительство, реконструкция, техническое перевооружение, реставрація и ремонт зданий, сооружений и других обьектов (мастера строительных и монтажных работ).

Крім того, відповідно до п.3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерств праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків.

Отже, у трудовій книжці посада позивача була зазначена як «майстер», оскільки на момент призначення на посаду такої посади, як майстер будівельних та монтажних робіт передбачено не було у діючому на той час Списку №2.

При цьому суд зауважує, що чинне на момент виникнення спірних правовідносин законодавство не покладає обов`язку на роботодавця вносити зміни до трудової книжки працівника, у разі зміни найменування професії у Списках виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

За таких обставин, у трудовій книжці позивача була зазначена його посада з урахуванням діючих на той час нормативних документів, а оскільки як встановлено під час розгляду адміністративної справи позивач протягом роботи на зазначеному підприємстві не переводився на іншу посаду, то відповідно і не були внесені зміни щодо назви посади з майстра на майстра будівельних та монтажних робіт.

Суд наголошує, що в уточнюючій довідці №14 від 26.11.2020, виданій Товариством з додатковою відповідальністю "Механізована колона -122", вказано, що позивач працював в Механізованій колоні № 122 тресту «Дорбудмеханізація» (Головбуду Міністерства транспортного будівництва СРСР) з 07.08.1985 по 29.10.1991 включно на посаді майстра; в Красноградській механізованій колоні по будівництву автомобільних доріг та аеродромів з 30.10.1991 по 29.03.1995 на посаді майстра, переведений на посаду виконроба, в ВАТ «Механізована колона 122» з будівництва автодоріг та аеродромів «Аеродорбуд» з 02.12.1996 по 02.03.1999 на посаді виконроба. Також зазначено, що атестація робочих місь не проводилась.

Жодних зауважень до таких документів відповідачем під час розгляду справи не зазначено.

При цьому суд вважає аргументованими посилання позивача на той факт, що особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинутина своєчасність проведення атестації робочих місць.

За таких обставин, оскільки відповідачем не доведено відсутність у позивача права на зарахування до пільгового стажу періодуз 07.08.1985 по 02.03.1999, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача зарахувати зазначений період до пільгового стажу.

Відповідно до ч. 2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Таким чином, повноваження відповідача щодо призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, є дискреційними повноваженнями такого органу державної влади, тобто відносяться до його виключної компетенції, а тому адміністративний суд не може перебирати на себе його функцій. Відтак, позовні вимоги у цій частині у такому формулюванні задоволенню не підлягають.

Утім, суд враховує судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A №18).

Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

З огляду на вищевикладене та наявність у відповідача дискреційних повноважень щодо призначення пенсії позивачу, суд приходить до висновку про те, що зобов`язання Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до пільгового стажу позивача період роботи, що надає право на отримання пільгової пенсії за віком, роботу в Механізованій колоні № 122 тресту «Дорбудмеханізація» (Головбуду Міністерства транспортного будівництва СРСР) з 07.08.1985 по 29.10.1991 на посаді майстра; з 30.03.1995 року переведений на посаду виконроба; з 02.12.1996 по 02.03.1999 на посаді виконроба в ВАТ «Механізована колона 122 з будівництва автодоріг та аеродромів «Аеродорбуд», та вирішити питання про призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування» з 02 грудня 2020 року є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст. 133, 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 6675 від 04.12.2020.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) період роботи, що надає право на отримання пільгової пенсії за віком, роботу в Механізованій колоні № 122 тресту «Дорбудмеханізація» (Головбуду Міністерства транспортного будівництва СРСР) з 07.08.1985 по 29.10.1991 на посаді майстра; з 30.03.1995 року переведений на посаду виконроба; з 02.12.1996 по 02.03.1999 на посаді виконроба в ВАТ «Механізована колона 122 з будівництва автодоріг та аеродромів «Аеродорбуд».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) вирішити питання про призначення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 02.12.2020.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності редакцією Кодексу адміністративного судочинства України від 15.12.2017.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 24 травня 2021 року.

Суддя О.Г. Котеньов