Справа № 640/16692/20
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2021-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

25 травня 2021 року справа №640/16692/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Дісулев» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Дісулев»)
доДержавної служби України з безпеки на транспорті (далі по тексту - відповідач)
провизнання протиправними та скасування постанов про застосування адміністративно-господарських штрафів від 02 червня 2020 року №205638 та №205639
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, вважаючи протиправними оскаржувані постанови у зв`язку з тим, що вони винесені за відсутності факту правопорушення, без складення та вручення первинних документів за результатами перевірки.

Позивач наголошує, що штрафи до ТОВ «Дісулев» застосовані за відсутності затвердженої методики зважування сипучих вантажів, із порушенням процедури габаритно-вагового контролю та без надання для ознайомлення документів щодо законності використання зважувального обладнання.

Крім того, позивач звертає увагу, що у нього не було обов`язку оформлення товарно-транспортних накладних та індивідуальної контрольної книжки водія при переміщенні власного вантажу і, що представників позивача позбавили можливості брати участь у розгляді справи про правопорушення.

Ухвалою від 24 липня 2020 року Окружний адміністративний суд міста Києва відкрив провадження в адміністративній справі №640/16692/20 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому зазначив про безпідставність позовних вимог, оскільки за результатами габаритно-вагового контролю транспортного засобу Mersedes, номерний знак НОМЕР_1 , встановлено перевищення нормативно допустимого навантаження на одиночну вісь та не оформлено посвідчення водія відповідної категорії, товарно-транспортна накладна, індивідуально-контрольна книжка водія відсутні.

У відзиві на позовну заяву зазначено, що ТО «Дісулев» викликано для розгляду справи про правопорушення шляхом надіслання повідомлення засобами поштового зв`язку, проте, позивач не скористався можливістю своєчасно отримати поштове відправлення, а,отже, був повідомлений належним чином та мав би можливість надати заперечення, пояснення та докази, якби з`явився на розгляд справи. За наслідками виявлених порушень винесено оскаржувані постанови.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що працівниками відповідача не було складено жодних документів за наслідками проведеної перевірки та не вручено їх водієві; доводи відповідача щодо самовільного залишення водієм пункту габаритно-вагового контролю не відповідають дійсності, оскільки у відповідача наявне право на зупинку автомобіля та застосування штрафних санкцій; відповідач не надав дозвільних документів на габаритно-ваговий комплекс, яким було здійснено зважування. Крім того, відповідач не повідомив своєчасно позивача про слухання відносно нього справи про адміністративне правопорушення, фактично розглянув справу не у дату, зазначену у повідомленні, не надав жодних доказів наявності повідомлення та його направлення позивачу.

Дослідивши наявні у справі докази, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив такі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Постановою Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу від 02 червня 2020 року №205638 за наслідками розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт ТОВ «Дісулев», враховуючи те, що ТОВ «Дісулев» не оформлено індивідуально-контрольну книжку водія, посвідчення водія, товарно-транспортну накладну, відповідальність за що передбачена абзацом третім частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» постановлено стягнути з позивача адміністративно-господарський штраф у розмірі 1 700,00 грн.

Постановою Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу від 02 червня 2020 року №205639 за наслідками розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт ТОВ «Дісулев», враховуючи те, що ТОВ «Дісулев» перевищено встановлені законодавством габаритно-вагові норми понад 10%, але не більше 20%, відповідальність за що передбачена абзацом п`ятнадцятим частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» постановлено стягнути з позивача адміністративно-господарський штраф у розмірі 17 000,00 грн.

Вказані постанови винесені на підставі акта проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 23 квітня 2020 року (далі по тексту - акт перевірки), складеного 23 квітня 2020 року о 22:15 год. на підставі направлення на перевірку від 16 квітня 2020 року №000177 за результатами перевірки транспортного засобу марки Mersedes-Benz, номерний знак НОМЕР_1 , серія та номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 , документ, що посвідчує особу водія не надано (транспортний засіб належить ТОВ «Дісулев»).

Під час перевірки встановлено такі порушення:

надання послуг з вантажних перевезень з перевищенням вагових норм, а саме - одиночна вісь -12,540 т (14%); водій після надання транспортного засобу та напівпричіпа для вагового контролю з місця зважування поїхав; перевищення встановлених законодавством вагових норм на 14% під час перевезення вантажу, відповідальність за що передбачена абзацом п`ятнадцятим частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»;

не оформлене посвідчення водія відповідної категорії, товарно-транспортна накладна, індивідуально-контрольна книжка водія, відповідальність за що передбачена абзацом третім частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

В графі «Пояснення водія про причини порушень» вказано, що водій з місця поїхав.

В частині накладення на позивача штрафу за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, суд звертає увагу на таке.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про автомобільний транспорт», зі змінами та доповненнями, законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, Законів України «Про транспорт», «Про дорожній рух», чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №103 (далі - Положення) Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно з підпунктом 1 пункту 4 Положення основними завданнями Укртрансбезпеки є: реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.

Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю (підпункти 15, 27 пункту 5 Положення).

Відтак, саме на Укртрансбезпеку покладені повноваження щодо реалізації державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, здійснення габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Частина друга статті 29 Закону України «Про дорожній рух» передбачає, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

За приписами статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року №198 затверджено Єдині правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони (далі по тексту - Єдині правила).

Відповідно до пункту 16 єдиних правил перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначається окремими актами законодавства.

Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року №30 (далі по тексту - Правила проїзду).

Згідно з пунктом 3 Правил проїзду транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Пункт 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, передбачає, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року №879 затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, який визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування (далі - Порядок №879).

Відповідно до підпункту 4 пункту 2 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Пункт 3 Порядку №879 передбачає, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Згідно з пунктами 4, 6 Порядку №879 робота пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт із зважування транспортних засобів забезпечується Укртрансбезпекою, її територіальними органами, службами автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м. Севастополі і підприємствами, визначеними в установленому законодавством порядку.

Власники (балансоутримувачі) пунктів габаритно-вагового контролю здійснюють фінансування робіт (послуг) з їх утримання, обслуговування та забезпечення функціонування.

Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Пункти 12, 13 Порядку №879 визначають, що вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 09 серпня 2019 року по справі №819/586/16.

Згідно з абзацом першим пункту 28 Порядку №879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Відповідно до пункту 30 Порядку №879 плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою: П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів.

Згідно з пункту 31-1 Порядку №879 якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі.

Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Таким чином, обов`язок внесення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів покладено саме на перевізника.

Разом із тим, Правила дорожнього руху та Порядку №879 не визначають поняття перевізника.

У той же час, таке визначення міститься у Законі України «Про автомобільний транспорт».

Так, стаття 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначає, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах. Для виконання перевезень небезпечних вантажів автомобільний перевізник повинен одержати відповідну ліцензію (стаття 33 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Стаття 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлює відповідальність автомобільних перевізників у вигляді адміністративно-господарських штрафів за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, відповідальність за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів несуть саме перевізники.

Як встановлено вище, в акті перевірки зафіксовані такі порушення: надання послуг з вантажних перевезень з перевищенням вагових норм, а саме - одиночна вісь -12,540 т (14%); водій після надання транспортного засобу та напівпричіпа для вагового контролю з місця зважування поїхав; перевищення встановлених законодавством вагових норм на 14% під час перевезення вантажу, відповідальність за що передбачена абзацом п`ятнадцятим частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»; не оформлене посвідчення водія відповідної категорії, товарно-транспортна накладна, індивідуально-контрольна книжка водія, відповідальність за що передбачена абзацом третім частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»; в графі «Пояснення водія про причини порушень» вказано, що водій з місця поїхав.

На підтвердження зазначеного відповідач надав суду копію талону зважування від 23 квітня 2020 року №05170 та зазначив, що зважування транспортного засобу здійснювалося на повіреному належним чином засобі вимірювальної техніки.

Проте, відповідач, на якого покладено обов`язок доказування в адміністративному процесі, не надав жодних доказів повірки засобу вимірювальної техніки, на якому здійснено зважування транспортного засобу позивача марки Mersedes-Benz, номерний знак НОМЕР_1 , серія та номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 .

Тому у суду відсутня можливість дослідити питання правомірності зважування в межах спірних відносин транспортного засобу позивача на засобі вимірювальної техніки та, як наслідок, встановити наявність чи відсутність правових підстав для використання даного засобу вимірювальної техніки.

З урахуванням викладеного, оскільки відповідачем не доведено правомірність здійснення процедури зважування транспортного засобу марки Mersedes-Benz, номерний знак НОМЕР_1 , серія та номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 , який належить ТОВ «Дісулев» та відсутності доказів на підтвердження правомірності встановлення перевищення вагових норм на 14% під час перевезення вантажу, суд дійшов висновку про відсутність підстав для накладення на позивача штрафних санкцій за даним епізодом.

Таким чином, накладення на позивача штрафу за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм є протиправним, а постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу від 02 червня 2020 року №205639 підлягає скасуванню.

При цьому, судом не приймаються до уваги доводи позивача щодо того, що ним перевозився сипучий вантаж, який може переміщуватись по всіх осях транспортного засобу під час руху, тому зважування не може дати достовірних результатів з огляду на таке.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху передбачено, що рух транспортних засобів з перевищенням на осі або фактичну масу 40 т у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється, тому чинним законодавством взагалі забороняється оформлення дозволу, яким дозволено рух великовагових транспортних засобів із подільним вантажем.

Однак, стаття 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» не містить ніяких застережень стосовно виду вантажу - подільного або неподільного, який перевозиться. Також санкція статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачає відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 20% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу без будь-яких застережень стосовно виду вантажу.

Оскільки Закон має вищу юридичну силу ніж Правила дорожнього руху, суд застосовує норму Закону України «Про автомобільний транспорт».

Крім того, автомобіль на ваги заїжджає повільно зі швидкістю 5-6 км на годину, тому така швидкість руху не може привести до зміщення вантажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року справі №803/1540/16.

В частині порушення щодо не оформлення ТОВ «Дісулев» індивідуально-контрольної книжки водія, посвідчення водія, товарно-транспортної накладної суд керується такими мотивами.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу спеціалізований вантажний сідловий тягач марки Mersedes-Benz реєстраційний номер НОМЕР_1 зареєстрований за ТОВ «Дісулев»; спеціалізований напівпричіп н/пр-контейнеровоз-Е марки Кrоnе, реєстраційний номер НОМЕР_3 зареєстрований за ТОВ «Дісулев».

Позивач вказує на відсутність підстав для застосування штрафних санкцій постановою від 02 червня 2020 року №205638 у зв`язку з тим, що ним здійснювалося переміщення власного вантажу, а тому відсутній обов`язок оформлення товарно-транспортних накладних та індивідуальної контрольної книжки водія.

За приписами частини першої статті 47 Закону України «Про автомобільний транспорт» до внутрішніх перевезень вантажів відносяться перевезення вантажів між пунктами відправлення та призначення, розташованими в Україні, та комплекс допоміжних операцій, пов`язаних з цими перевезеннями, а також технологічні перевезення вантажів, що здійснюються в межах одного виробничого об`єкта без виїзду на автомобільні дороги загального користування.

Частини перша та друга статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначають, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Згідно з частиною третьою статті 48 «Про автомобільний транспорт» у разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є:

для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг;

для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.

Частина четвертою статті 48 «Про автомобільний транспорт» передбачає, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Відповідно до частини другої статті 49 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що водій транспортного засобу зобов`язаний:

мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень;

перевіряти надійність пломбування, закріплення, накриття та ув`язування вантажу для його безпечного перевезення;

забезпечити збереження вантажу, прийнятого до перевезення, та своєчасно його доставити вантажовласнику (уповноваженій ним особі);

дотримуватися визначеного режиму праці та відпочинку.

Абзацом третім частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2009 року №207 затверджено Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні (далі - Перелік №207).

Пунктом 2 Переліку №207 передбачено, що особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, забороняється вимагати у водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця документи, не передбачені Переліком, затвердженим цією постановою.

У відповідності до пунктів 2 та 3 Переліку №207 для водія юридичної особи або фізичної особи - підприємця, що здійснює вантажні перевезення для власних потреб:

- накладна або інший документ, який підтверджує право власності на вантаж;

- посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

- реєстраційний документ на транспортний засіб або інший засвідчений в установленому порядку документ, що підтверджує право керування, користування чи розпорядження транспортним засобом;

- талон про проходження державного технічного огляду;

- поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Для водія юридичної особи необхідним є також дорожній лист з відмітками про проведення передрейсових медичного огляду водія та огляду технічного стану транспортного засобу.

Крім документів, зазначених у пунктах 1 і 2 цього переліку, є необхідними у разі перевезення:

- небезпечних вантажів:

свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення визначених небезпечних вантажів;

ДОПНВ-свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі;

інструкція на випадок аварії або надзвичайної ситуації;

узгодження маршруту руху транспортних засобів під час дорожнього перевезення небезпечних вантажів, видане уповноваженим підрозділом Національної поліції;

- вантажів з перевищенням вагових або габаритних параметрів - дозвіл на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданий уповноваженим підрозділом Національної поліції.

Таким чином, водій транспортного засобу юридичної особи, що здійснює вантажні перевезення для власних потреб, повинен мати при собі документи, визначені частиною другою статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та пунктом 2 Переліку №207.

Наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363 затверджені Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі по тексту - Правила №363).

Згідно з розділом 1 Правил №363 товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Як вбачається зі змісту постанови від 02 червня 2020 року №205638, підставою для накладення на позивача штрафу згідно з вищевказаною правовою нормою є не оформлення індивідуально-контрольної книжки водія, посвідчення водія, товарно-транспортної накладної, що, на думку відповідача, є порушенням статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

При цьому, позивач зазначає, що в межах спірних відносин здійснювалося переміщення власного вантажу, на підтвердження чого надав копію накладної-вимоги на відпуск/внутрішнє переміщення/матеріалів від 23 квітня 2020 року №01/04, відповідно до якої на підставі видаткової накладної від 23 квітня 2020 року №224, м. Линовиця, Прилуцький р-н, Чернігівська область позивачу, м. Київ, вул. Болсуновська, 6, кім. 403 через ОСОБА_1 відпущено ячмінь насипом у кількості 27,340 т на загальну суму 124 397,00 грн.

В той же час, з матеріалів справи неможливо ідентифікувати, що оскаржуваною постановою від 02 червня 2020 року №205638 застосовано штрафні санкції саме щодо зазначеної позивачем операції з переміщення власного вантажу відповідно до накладної-вимоги на відпуск/внутрішнє переміщення/матеріалів від 23 квітня 2020 року №01/04.

Суд не приймає в якості доказу копію посвідчення водія ОСОБА_1 , оскільки з матеріалів перевірки вбачається, що під час її проведення водій не надав посвідчення водія, щ унеможливило ідентифікацію його особи в межах спірних відносин.

Враховуючи викладене, застосування до ТОВ «Дісулев» штрафу на підставі постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 02 червня 2020 року №205638 можна було б вважати правомірним, однак, під час розгляду справи суд встановив порушення відповідачем процедури розгляду справи про порушення вимог законодавства, норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом.

Так, відповідно до пункту 25 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року №1567 (далі по тексту - Порядок №1567), справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. (пункт 26 Порядку №1567).

Отже, суб`єкт господарювання має бути завчасно повідомлений про розгляд справи про порушення шляхом розписки або надіслання рекомендованого листа із повідомленням та має право бути присутнім через відповідну уповноважену особу.

У справі міститься повідомлення Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, згідно з яким ТОВ «Дісулев» повідомляється про розгляд справи про порушення вимог законодавства, норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом 26 травня 2020 року з 09:30 по 17:00 год.

Разом із тим, суд звертає увагу, що у справі відсутні докази, які б підтверджували, що уповноважена особа ТОВ «Дісулев» була завчасно повідомлена про час і місце розгляду справи про порушення.

Зокрема відповідач не надав суду доказів вручення відповідного повідомлення уповноваженій особі позивача під розписку або доказів направлення на адресу позивача рекомендованого листа із повідомленням.

Відповідач зазначає, що позивача належним чином повідомлено про розгляд справи про порушення, на підтвердження чого надав суду копії реєстру відправлень, фіскального чека поштового відділення та роздруківки під назвою «трекінг».

Однак, на думку суду, надані документи не підтверджують завчасне повідомлення позивача про розгляд справи, а лише свідчать про направлення рекомендованого листа. При цьому у справі відсутні належні докази вручення листа уповноваженому представнику позивача або докази того, що поштове відправлення повернулось відповідачу, наприклад за закінченням терміну зберігання.

Копія роздруківки з назвою «трекінг» не підтверджує обставин вручення або неможливості вручення поштового відправлення ТОВ «Дісулев», оскільки не містить відповідних ідентифікуючих ознак.

У свою чергу позивач зазначає, що отримав повідомлення про розгляд справи лише в день розгляду справи, а саме 26 травня 2020 року. Доказів на підтвердження зворотного відповідач до суду не надав.

Як свідчить зміст оскаржуваних постанов, вони прийняті 02 червня 2020 року, а значить справа про порушення вимог законодавства, норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом була розглянута цією датою.

Однак, у справі відсутні докази на підтвердження повідомлення ТОВ «Дісулев», що розгляд справи відбудеться 02 червня 2020 року.

З огляду на зазначене підтверджуються доводи позивача про позбавлення його права брати участь у розгляді справи про правопорушення.

Таким чином, з урахуванням порушення процедури розгляду справи про порушення вимог законодавства, норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом, суд вважає, що застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу є протиправним, а постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу від 02 червня 2020 року №205638 підлягає скасуванню.

Поряд із цим, суд не погоджується із доводами позивача щодо винесення оскаржуваних постанов без складення та вручення первинних документів за результатами перевірки, оскільки норми Порядку №1567 не передбачають таких дій відповідача.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина друга статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідач не довів правомірність оскаржуваних постанов з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ «Дісулев» підлягає задоволенню.

Відповідно до частини третьої стаття 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином, на користь позивача належить присудити судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Дісулев» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати постанови Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу від 02 червня 2020 року №205638 та №205639.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дісулев» понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 197,00 грн. (дві тисячі сто дев`яносто сім гривень копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дісулев» (01014, м. Київ, вул. Болсуновська, буд. 6, кім. 403; ідентифікаційний код 38451310);

Державна служба України з безпеки на транспорті (01135, м. Київ, просп. Перемоги, буд. 14; ідентифікаційний код 39816845).

Суддя В.А. Кузьменко