Справа № 380/5977/21
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2021-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року справа №380/5977/21

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лунь З.І. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області в особі Бориславського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) звернулася до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області (місцезнаходження: 79007, м.Львів, вул.Січових Стрільціа, 11, ) в особі Бориславського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області (місцезнаходження: 82300, Львівська область, м.Борислав, вул.В.Великого, 28, ), в якому просить суд:

-визнати протиправною відмову Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області в особі територіального підрозділу Бориспільського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівської області (відповідь №4616-103/4616.1-21 від 13.03.2021) в обміні, оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; -зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області в особі територіального підрозділу - Бориспільського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівської області обміняти, оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 30.04.2021 задоволено заяву позивача від 29.04.2021; розгляд адміністративної справи №380/5977/21 здійснюється з урахуванням таких позовних вимог:

-визнати протиправною відмову Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області в особі територіального підрозділу - Бориславського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівської області (відповідь №4616-103/4616.1-21 від 13.03.2021) в обміні, оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області в особі територіального підрозділу - Бориславського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівської області обміняти, оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач безпідставно відмовив в оформленні паспорта громадянина України у вигляді книжечки у зв`язку із зміною прізвища після вступу у шлюб. Вважає, що володіння її персональними даними, згоду на обробку яких вона не має бажання подавати для отримання паспорта у формі ID картки, їй як православній віруючій, може спричинити шкоду її приватному життю. Позивачка також заперечує щодо зняття відповідачем її біометричних даних, оскільки спосіб їх запису передбачає радіочастотний варіант, що відрізняється тим, що номер можна нанести на руку або чоло людини у вигляді мітки (мікрочіпа). Позивачка, серед іншого, покликається на те, що чинними правовими актами передбачено видачу паспорта як у формі карти, так і у формі книжечки, що відповідає висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 19.09.2018 року у справі №806/3265/17.

Ухвалою суду від 20.04.2021 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін.

Відповідач подав до суду відзив, в якому проти задоволення позову заперечив, просить суд відмовити в задоволенні позову повністю. Відзив обґрунтований тим, що обставини у цій справі не відповідають обставинам зразкової справи №806/3265/17, на рішення у якій покликається позивачка. Відповідач вважає, що внаслідок видачі позивачці паспорта у вигляді ID картки, її права порушені не будуть, оскільки персональні дані позивачки вже внесено в ЄДДР та присвоєно УНЗР внаслідок оформлення біометричного паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Відповідно, позивачка вже надала згоду на обробку її персональних даних. Крім того, відповідач вважає, що побоювання позивачки є не реальними, а надуманими.

Позивачка подала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що відповідач формально виконує вимоги Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус». Вважає, що норми цього Закону значно звужують права і свободи громадянина, бо збір персональних даних не відповідає меті означеного Закону. Також Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» не відповідає міжнародним документам, в яких Україна взяла на себе зобов`язання. Позивачка вважає, що постанова Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 фактично та юридично запроваджує ту систему ідентифікації населення, яка порушує правило недоторканності приватного та сімейного життя.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

Суд встановив таке.

23.02.2021 позивачка звернулася до Бориславського міського відділу ДМС України у Львівській області із заявою про видачу паспорта у зв`язку із вступом у шлюб та зміною прізвища. Одночасно позивачка подала заяву довільної форми у якій зазначила про небажання отримати паспорт у формі ID-картки незгоду на збір та обробку своїх персональних даних та передачу будь-яких даних про себе до ЄДДР, формування стосовно себе УНЗР (будь-яких інших ідентифікаторів: цифрових, штрихкодових, QR-кодових, біометричних тощо).

Бориславський міський відділ ДМС України у Львівській області листом від 13.03.2021 повідомив позивачку, що відсутні підстави для оформлення та видачу їй паспорта громадянина України відповідно до постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ.

ГУ ДМС у Львівській області листом від 17.03.2021 повідомило позивачку, що паспорт громадянина України у формі книжечки може бути виданий за рішенням суду.

Суд також встановив, що 18.04.2019 позивачка зверталася до органу міграційної служби у Печерському районі м. Києва, з метою отримання адміністративної послуги з питань оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон та надала згоду на обробку персональних даних, і позивачці було присвоєно унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі та взято відбитки пальців.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст. 1 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (далі- Закон №5492-VI, Закон) суспільні відносини, пов`язані із збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр), оформленням, видачею, обміном, пересиланням, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними та знищенням передбачених цим Законом документів, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами України, цим та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами у сферах, де використовуються відповідні документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи.

Частиною 1 ст. 4 вищевказаного Закону Єдиний державний демографічний реєстр (Реєстр) - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина. Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Згідно з ч.ч.2-3 ст. 4 Закону визначені цим Законом уповноважені суб`єкти для обліку даних ведуть відомчі інформаційні системи (далі - ВІС). Порядок ведення Реєстру та взаємодії між уповноваженими суб`єктами встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст. 10 Закону внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних».

У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.

Згідно з ч.1 ст. 13 Закону документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус.

Одними із документів Реєстру, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зазначено паспорт громадянина України та паспорт громадянина України для виїзду за кордон (підпункти «а», «б» пункту 1 частини 1 статті 13 Закону № 5492-VI).

Відповідно до ч.3 ст. 13 Закону паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, <…> містять безконтактний електронний носій.

Згідно з ч.ч. 1-2, 4-5 ст. 14 Закону форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.

Частинами 1-2 ст. 21 Закону №5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Відповідно до ч.4 ст.22 Закону паспорт громадянина України для виїзду за кордон виготовляється у формі книжечки, правий форзац якої містить безконтактний електронний носій, та складається з м`якої обкладинки, 32 сторінок та сторінки даних.

Суд встановив, що 18.04.2019 року позивачка звернулася до Управління (Центру) НАП Печерської районної в місті Києві ДА з метою отримання адміністративної послуги з питань оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон та надала згоду на обробку персональних даних, позивачці було присвоєно унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі та взято відбитки пальців.

З матеріалів справи також видно, що УНЗР було присвоєно позивачці 29.05.2015 у зв`язку із оформленням паспорта громадянина України для виїзду за кордон у 2015, відповідно до заяви-анкети, поданої до Печерського РВ ГУДМС України у м. Києві від 05.05.2015

Ці обставини позивачка не заперечила.

Відповідно до положень ст.10 Закону №5492-VI у разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.

Таким чином, суд вважає безпідставним покликання позивачки на її небажання присвоєння їй унікального номеру запису в Реєстрі, як на правомірну підставу її відмови в отриманні паспорта у вигляді ID-картки, оскільки даний номер є незмінним та вже присвоєний при оформленні позивачці паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Отже, суд дійшов висновку, що використання позивачкою паспорта громадянина України для виїзду за кордон, при виготовленні якого позивачка надала згоду на обробку персональних даних та їй було присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, свідчить, що отримання паспорта громадянина України у виглядікартки жодним чином не порушує права позивачки та в будь-якому разі не є втручанням у її приватне і сімейне життя.

Щодо покликання позивачки на постанову Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 за №806/3265/17, то суд вважає таке безпідставним оскільки ця постанова стосується інших правовідносин, а саме, що при прийнятті рішення суд захистив право позивача на виготовлення паспорта у формі книжечки виключно з огляду на її релігійні переконання.

Водночас вимоги позивачки ґрунтуються на небажанні надавати згоду на обробку персональних даних та присвоєння їй УНЗР, який однак вже був присвоєний. Покликання позивачки лише на той факт, що вона є православною віруючою, що спричинило неприйняття оформлення їй паспорта у формі ID-картки, є недостатнім та необґрунтованим. Також позивачка не надала суду доказів того, що оформлення їй паспорта у формі ID-картки може спричинити шкоду її приватному життю саме як православній віруючій.

Покликання позивачки на те, що норми Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» значно звужують права і свободи громадянина, бо збір персональних даних не відповідає меті означеного Закону, а також, що цей Закон не відповідає міжнародним документам, в яких Україна взяла на себе зобов`язання, то такі є необґрунтовані з огляду на відсутність обставин, що свідчать про визнання зазначених нормативних актів неконституційними, рівно ж як і щодо відсутності судових рішень про визнання нечинною постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими, а позов таким, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати відповідно до ст. 139 КАС України покладаються на позивачку.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області в особі Бориславського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області (місцезнаходження: 79007, м.Львів, вул.Січових Стрільців,11, код ЄДРПОУ 37831493) про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Судовий збір покладається на позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із урахуванням п.п 15.5 п.5 розділу VII Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя Лунь З.І.